Справа № 309/29/20
Провадження № 1-кп/309/314/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001120 від 30.11.2019 року відносно :

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, останній раз вироком Тячівського районного суду від 04.12.2024 р. з ч.3 ст. 185 КК України, у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 296 КК України ,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що 30 листопада 2019 року приблизно о 12 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи, в м. Хуст по вул. Кошута біля будинку №34, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи за кермом автомобіля марки «Фольксваген» модель «Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, безпричинно вибив вхідні ворота паркану, вказаним автомобілем, в`їхав на територію подвір`я, де продовжуючи рух умисно допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого пошкодив його передню частину, зокрема передні блок фари, решітку радіатора та капот. Продовжуючи вказані хуліганські дії, ОСОБА_3 вийшов з автомобіля, де взяв пластикову трубу та розбив нею спочатку лобове скло автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_2 , після чого розбив одне з вікон будинку АДРЕСА_2 та направився в середину будинку, де почав розпилювати з аерозольного балончика «Терен 4» сльозогінний газ по всі кімнатам та безпосередньо в обличчя мешканців будинку, зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , спричинивши їм фізичного болю, під час чого погрожував вбивством останнім та діставши з кишені револьвер «Stalker» здійснив близько трьох пострілів та покинув будинок, де на подвір`ї зустрів ОСОБА_8 , якому також розпилив в очі з аерозольного балончика «Терен 4» сльозогінний газ спричинивши останньому фізичну біль. Після чого ОСОБА_3 сів в автомобіль марки «Фольксваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 зник у невідомому напрямку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

В судовому засіданні ОСОБА_3 після роз`яснення йому обвинувачення, суду ствердив, що він тривалий термін перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9 . Потерпілий ОСОБА_10 постійно дзвонив до його співмешканки, погрожував та шантажував, а тому він вирішив поїхати до нього, та вказати на його неправильну поведінку. Приїхавши до будинку ОСОБА_11 він на своєму автомобілі заїхав у двір, після чого вийшовши з автомобіля взяв палку, яку знайшов на землі та почав нею бити автомобіль, який був припаркований у дворі. Він визнає, що пару раз вистрелив з стартового пістолету у повітря та розпилював сльозогінним балончиком у обличчя потерпілих, однак це все відбувалося у дворі, а не в будинку на фоні його ревнощів до ОСОБА_12 .

В судовому засіданні будучи допитаною у відповідності до вимог положень ст. 353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, потерпіла ОСОБА_6 суду ствердила, що того дня вона за дзвінком свого сина приїхала до нього додому і побачила, у дворі розбиту машину, а також свого сина ОСОБА_13 у якого була поранена рука. Після цього вона подзвонила своєму сину ОСОБА_14 і повідомила , що сталася біда. Коли приїхав її син ОСОБА_14 то ОСОБА_3 у дворі не було. Після цього син ОСОБА_14 передзвонив ОСОБА_3 щоб той приїхав. Коли приїхав ОСОБА_3 він вийшовши з свого автомобіля бризнув сльозогінним газом в обличчя її синам ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Під час цього частина газу потрапила в очі ОСОБА_15 і вона разом з сином ОСОБА_13 , а також з ОСОБА_3 зайшли у будинок промити очі. У хаті ОСОБА_3 також бризкав балончиком та один раз вистрілив з пістолета.

В судовому засіданні будучи допитаним у відповідності до вимог положень ст. 353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання , потерпілий ОСОБА_8 суду ствердив, що того дня йому передзвонила мама і попросила його приїхати. Приїхавши додому йому мама розповіла , що стався конфлікт між ОСОБА_3 та його братом ОСОБА_7 . Через деякий час приїхав ОСОБА_3 і він йому сказав відшкодувати шкоду за пошкоджений автомобіль . на що ОСОБА_3 відмовився та бризнув йому в лице сльозогінним балончиком, після чого він викликав поліцію. У ОСОБА_3 а його брата ОСОБА_13 були неприязні відносини.

В судовому засіданні будучи допитаним у відповідності до вимог положень ст. 353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_7 суду ствердив, що того дня він перебував у себе вдома і почув , що ворота на його будинку сильно загриміли. Вийшовши на вулицю він побачив розбитий автомобіль, а також ОСОБА_3 , який був разом з ОСОБА_9 . Між ними почався конфлікт, після якого ОСОБА_3 поїхав геть залишивши ОСОБА_16 у нього у дворі. Через деякий час ОСОБА_3 знову приїхав, щоб забрати ОСОБА_16 і між ними знову почався конфлікт під час якого ОСОБА_3 намагався бризнути йому в очі сльозогінним газом. Коли вдруге повернувся ОСОБА_3 та почався вдруге конфлікт, у дворі вже була його мама ОСОБА_6 та брат ОСОБА_8 які отримали в лице сльозогінний газом, а також газ потрапив і на обличчя ОСОБА_17 . Після цього він разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_3 зайшли у будинок промити очі ОСОБА_16 . Даний конфлікт стався через неприязні відносини між ним та ОСОБА_3 через ревнощі обвинуваченого.

В судовому засіданні будучи допитаною у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та відмову від давання показів , свідок ОСОБА_18 суду ствердила, що тривалий період часу вона проживала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 . Напередодні події ввечері їй передзвонив ОСОБА_7 який хотів з нею зустрітися, однак вона відмовила у цьому. Зранку коли прокинувся ОСОБА_3 він побачив у її телефоні , що ввечері їй дзвонив ОСОБА_7 і він вирішив поїхати до нього поговорити . Коли вони разом їхали до ОСОБА_7 то ОСОБА_3 пригадав подію, яка мала місце раніше, а саме що ОСОБА_19 її ображав. ОСОБА_3 на своєму автомобілі заїхав у двір будинку ОСОБА_7 . Вийшовши з автомобіля ОСОБА_3 взяв палку , яку знайшов на дворі та нею почав бити по автомобілю ОСОБА_7 , який стояв у дворі. Коли з будинку вийшов ОСОБА_7 між ним та ОСОБА_3 почалася сварка після якої ОСОБА_3 сів у автомобіль і поїхав геть, залишився її саму. Через деякий час приїхала мама ОСОБА_7 ОСОБА_6 та брат ОСОБА_7 ОСОБА_8 а також повернувся і ОСОБА_3 і між ними знову почалася сварка. Під час цієї сварки ОСОБА_3 газовим балончиком розпилив газ в обличчя потерпілих , а також частина газу попала і на її обличчя. Після цього вона ОСОБА_3 , та ОСОБА_7 зайшли в будинок мити лице. Пострілів вона не чула. Даний конфлікт відбувся через неприязні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

В судовому засіданні будучи допитаною у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та відмову від давання показів , свідок ОСОБА_20 суду ствердила, що її попросила ОСОБА_6 відвезти її до сина ОСОБА_7 . Зайшовши у двір вона побачила , що з будинку вийшов ОСОБА_10 та ОСОБА_21 і про щось говорили, а вона зайшла у будинок. Коли прийшов ОСОБА_3 то почалася сварка , однак саме через що вона не чула, оскільки була у будинку. Через вікно вона побачила, що ОСОБА_3 бризкав балончиком і газ потрапив в обличчя ОСОБА_22 , після чого ОСОБА_16 та ОСОБА_13 зайшли у будинок мити лице. Дана сварка виникла через ревнощі і пострілів вона не чула.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доводиться письмовими доказами, які досліджені в судовому засіданні зокрема:

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30.11.2019 р. відповідно до якої ОСОБА_8 просить прийняти міри до ОСОБА_3 який з хуліганських мотивів пошкодив його автомобіль.

Протоколом огляду місця події від 30.11.2019 р. з фототаблицями, відповідно до якого з автомобіля марки «Фольксваген» модель «Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору було виявлено та вилучено пістолет з маркуванням «STALKER» та сльозогінний газовий балончик з маркуванням на корпусі «Терен 4»

Протоколом огляду місця події від 30.11.2019 р. з фототаблицями, яким зафіксовано пошкодження воріт на будинку № 34 по вул. Кошута в м. Хуст , пошкодження автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_2 . Також даним протоколом зафіксовано факт розбиття вікна на будинку № 34 по вул. Кошута в м. Хуст, в якому наявний отвір 25х20 см., а також вилучено металеву трубу.

Висновком експерта № 7/141 від 12.12.2019 р. відповідно до якого наданий на дослідження зразок рідини в балончику містить у своєму складі отруйну речовину подразнюючої дії морфолід пеларгонової кислоти. Виявлена отруйна речовина подразнювальної дії мофолід пеларгонової кислоти.

Висновком експерта № 1/487 від 20.12.2019 р. відповідно до якого наданий на дослідження предмет, вилучений 30. 11.2019 р. у ОСОБА_3 до вогнепальної зброї не відноситься. Даний револьвер промислового виробництва країна виробник- Туреччина, який призначений для тренувальної стрільби. Наданий на дослідження предмет є револьвером під патрон Флобера калібру 4 мм фірми « Stalker» моделі « R1-F2.5» із серійним номером « НОМЕР_3 » Досліджуваний револьвер придатний для проведення пострілів. Патрони, які вилучені у ОСОБА_3 у кількості 18 штук до категорії боєприпасів не відносяться, є патронами кільцевого запалення калібру 4.5 мм. Флобер, призначені для стрільби із зброї калібру 4 мм. Randz Curte та придатні для проведення пострілів.

Зазначені докази, сумнівів у їх достовірності не викликали, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, визнається і оцінюється судом як належні та допустимі, а у сукупності достатніми та взаємозв`язаними для прийняття процесуального рішення.

З правової позиції, яка відображена у постанові Верховного Суду в справі №754/17019/17 вбачається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Він означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що у його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

Підґрунтям стандарту «поза розумним сумнівом» є фундаментальна цінність суспільства - гірше осудити невинного, ніж дозволити винному уникнути покарання; відповідно суспільство, яке цінує добре ім`я і свободу кожного, не повинно засуджувати людину, коли є розумні сумніви в її винуватості.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно, досліджені докази суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, та у їх відношенні безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 наведеного Кодексу судом не встановлено та сторонами не доведено. Як наслідок, на переконання суду, яке ним сформоване у порядку ст. 94 КПК України, наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому немає об`єктивних підстав їм недовіряти.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та які містяться у матеріалах цього провадження.

Таким чином, досліджені та оцінені в судовому засіданні докази дозволяють дійти висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, тобто у хуліганстві , тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства , що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При кваліфікації дій обвинуваченого Суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.4 ст. 296 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022)

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Відповідно до досудової доповіді, складеної Хустським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області від 19 серпня 2020 року, на підставі характеризуючих даних, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній, можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі можливе та не становить небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб.

Виходячи з обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підсудного, а саме те, що він виключно позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, враховуючи досудову доповідь від 19.08.2020 р., враховуючи відсутність матеріальних і моральних претензій з боку потерпілих, про що вона подали нотаріально-посвідчені заяви, враховуючи позицію прокурора, який просить суд застосувати до підсудного ст. 75 КК України, суд приходить до висновку про можливість виправлення і перевиховання підсудного без відбування покарання і звільнення його від покарання, з випробуванням, тобто застосувати до підсудного ст. 75 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Відповідно до положень п. п. 1 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у вироку в резолютивній частині зазначається, зокрема, покарання, призначене по обвинуваченню, що визнане судом доведеним, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Питання про призначення покарання за сукупністю злочинів виникає у тих випадках, коли злочинна діяльність особи проявляється у вчиненні одного або декількох діянь, які кваліфікуються за двома або більше кримінально-правовими нормами Особливої частини КК України, до засудження за будь-який з них.

За змістом пунктів 1 та 2 частини 1 статті 65 КК України суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються у разі, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне призначене за сукупністю злочинів покарання, зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими у ст. 72 КК України.

Ці приписи є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Судом встановлено , що вироком Тячівського районного суду від 4 грудня 2024 року, ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до трьох років і шести місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, який визначений вироком Мукачівського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2024 р. остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі . На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в три роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_3 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Початок іспитового строку ОСОБА_3 рахувати з 29 травня 2023 р.

За наведених обставин, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України та шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, який визначений вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 4 грудня 2024 р. остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі . На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в три роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Початок іспитового строку ОСОБА_3 рахувати з 29 травня 2023 р.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Речові докази у кримінальному провадженні слід вирішити в порядку передбаченому ст.. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведені експертизи слід стягнути з ОСОБА_3 .

Цивільний позов потерпілими не заявлявся.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ухвали суду від 6 лютого 2020 р було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання , який слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Тячівського районного суду Закарпатської області 4 грудня 2024 року , визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає в три роки , не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обчислювати з 29 травня 2023 року.

Речовий доказ по справі - металевий предмет чорного кольору візуально схожий на пістолет з маркуванням «STALKER» у верхній його частині, який упаковано в спеціальний пакет Національна Поліція України ГСУ №4513647, та який після проведення експертизи переупакований в спеціальний пакет Експертна служба №4136513 , що приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 23.12.2019 р. та знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області конфіскувати в дохід держави.

Речовий доказ по справі - марлевий тампон, який в ході проведення експертизи був протягнутий через ствол револьверу «STALKER» упакований в спеціальний пакет Експертна служба №3707311, який приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 23.12.2019 р. та знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області після вступу вироку в законну силу знищити.

Речовий доказ по справі - сльозогінний газовий балончик з маркуванням на корпусі «Терен 4» упакований в спеціальний пакет Національна Поліція України ГСУ №7064155, який після проведення експертизи упакований в спеціальний пакет Експертна служба №3020689, який приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 23.12.2019 р. та знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області - конфіскувати в дохід держави.

Речові докази по справі - грошові кошти в сумі 200 гривень однією купюрою серія ТЕ 3769163 упаковані с спеціальний пакет Національна Поліція України ГСУ №7154761, який приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 23.12.2019 р. та знаходиться на відповідальному зберіганні у відділенні №280/06 АБ «Укргазбанк», м. Ужгород, вул. Швабська №70 після вступу вироку в законну силу повернути обвинуваченому ОСОБА_3 .

Речові докази по справі- пластикові картки в кількості 9 штук, зв`язку з ключами і запальничку, які поміщені в спеціальний пакет Національна Поліція України ГСУ № INZ2028568, які приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 23.12.2019 р. та знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області - після вступу вироку в законну силу повернути обвинуваченому ОСОБА_3 .

Речовий доказ по справі - металеву трубу упаковану в поліетиленовий пакет з биркою, яку приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 23.12.2019 р. та яка знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області, після вступу вироку в законну силу знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканця АДРЕСА_1 на користь Закарпатського НДЕКЦ ( 88018 м. Ужгород Слов`янська набережна № 25 МФО 899998 в ГУДКСУ в Закарпатській області - 628,04 грн. за проведену експертизу № 7/141 від 12.12.2019 р.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканця АДРЕСА_1 на користь Закарпатського НДЕКЦ (88018 м. Ужгород Слов`янська набережна № 25 МФО 899998 в ГУДКСУ в Закарпатській області - 942,06 грн. за проведену експертизу № 1/487 від 30.11.2019 р.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1