Справа № 461/2448/25
Провадження № 1-кс/461/1929/25
УХВАЛА

Іменем України

03.04.2025 року м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, -

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова зі скаргою на постанову від 26.03.2025 року у кримінальному провадженні № 0000110 від 29.01.2024 р. за підозрою ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 286-1 КК України, винесену заступником начальника ВРСТ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 , про відмову у задоволенні клопотання підозрюваної ОСОБА_3 про проведення її допиту у якості підозрюваної та проведення за її участі як підозрюваної слідчого експерименту.

В обгрунтування скарги покликається на те, що 26.03.2025 р. підозрювана ОСОБА_3 звернулась в орган досудового розслідування із клопотанням про проведення її допиту у якості підозрюваної та слідчого експерименту на місці пригоди за її участі як підозрюваної. В обгрунтування свого клопотання ОСОБА_3 зазначила, що станом на час подачі нею клопотання вона хоче уточнити раніше надані нею показання, оскільки не вся наведена в них інформація відповідає дійсності. На перших допитах та під час проведення слідчого експерименту вона боялася розповісти правду про те, що в передмомент зіткнення частково виїхала автомобілем на зустрічну смугу руху, та рухалась по ній до місця зіткнення не менше 5 секунд. Відомості, надані нею під час слідчого експерименту у якості свідка про те, що вона не здійснювала виїзд автомобілем на зустрічну смугу руху та те, що вона не може відтворити траєкторію руху обох автомобілів до зіткнення просила вважати не дійсними. 26.03.2025 р. заступник начальника ВРСТ СУ ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_5 своєю постановою, у порядку ст.ст.110, 220 КПК України відмовив у задоволенні вище вказаного клопотання. Скаржник стверджує, що оскаржувана постанова слідчого є необґрунтованою, а її зміст не відповідає завданням кримінального провадження. Оскаржувана постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотань адвоката є формальною та немотивованою, не містить посилання на положення КПК України які аргументують підстави відмови, відтак винесена в порушення вимог п. 2 ч.5 ст.110 КПК України. Зазначає, що заступник начальника ВРСТ СУ ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_5 , всупереч вимогам закону, не навів у постанові обґрунтованих доводів, за яких він відмовив у задоволенні клопотання підозрюваної ОСОБА_3 про проведення слідчих дій за її участю, не надав наведеним доказам належної оцінки для прийняття відповідного процесуального рішення. Також, слідчим у постанові не обґрунтована неможливість проведенні такої слідчої дій, як допит підозрюваної, з метою усунення сумнівів щодо об`єктивності проведення досудового розслідування, а його посилання на попередню відмову підозрюваної від дачі показань є безпідставними та необґрунтованими, так як ця дія є правом підозрюваного, яким він може користуватися на власний розсуд, відповідно до наданих йому п. 5 ч. 3 ст. 42 КПК України прав. Враховуючи наведене просить скасувати постанову від 26.03.2025 р. по кримінальному провадженні №0000110 від 29.01.2024 р. за підозрою ОСОБА_3 за ч.3 ст.286-1 КК України, винесену заступником начальника ВРСТ СУ ГУ НП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_5 , про відмову у задоволенні клопотання підозрюваної ОСОБА_3 про проведення її допиту у якості підозрюваної та проведення за її участі як підозрюваної слідчого експерименту та зобов`язати уповноважену особу органу досудового провести слідчі дії - допит ОСОБА_3 у якості підозрюваної та проведення за її участі як підозрюваної слідчого експерименту по кримінальному провадженні №0000110.

Адвокат ОСОБА_4 подав до суду клопотання про розгляд скарги за відсутності ОСОБА_3 та її захисників.

Заступник начальника ВРСТ СУ ГУ НП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності та письмові заперечення на скаргу.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового засідання з допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Одним з напрямів ефективного функціонування державної влади в Україні є забезпечення законності діяльності органів досудового розслідування, які виходячи з принципу верховенства права, зобов`язані керуватись законом при здійсненні своїх повноважень. Саме тому об`єктивно необхідним є створення надійного і ефективного механізму судового контролю за діяльністю органів досудового розслідування, оскільки саме судовий контроль справедливо вважається найбільш дієвим інструментом забезпечення прав і свобод громадян.

У теоретичному аспекті «судовий контроль» покликаний: забезпечити законність та обґрунтованість обмеження конституційних прав і свобод громадян під час досудового розслідування шляхом ухвалення рішень про застосування заходів кримінально-процесуального примусу, проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, що обмежують конституційні права громадян та розгляду скарг на дії (бездіяльність) та рішення слідчого чи прокурора.

Кримінальним процесуальним законом здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено до повноважень слідчого судді, який є суддею суду першої інстанції, а у випадку, передбаченому статтею 247 КПК України, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Статтею 26 КПК України також встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Зокрема, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

В процесі провадження за скаргою встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000110 від 29.01.2024 р. за підозрою ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 286-1 КК України здійснюється ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області.

Вказане провадження проводиться за фактом того, що, 28.01.2024 р. близько 23 год. по вул. Б.Хмельницького м. Червонограда Львівської області (тепер м.Шептицького), відбулася ДТП за участі автомобіля «АУДІ А6» р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля «Рендж Ровер Евок» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок якої загинула пасажир ОСОБА_7 та тілесні ушкодження отримали обидва водії і пасажир ОСОБА_8

08.03.2025 р. ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінується те, що вона порушила правил дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 та спричинили тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_6

26.03.2025 р. підозрювана ОСОБА_3 звернулась в орган досудового розслідування звернулась із клопотанням про проведення її допиту у якості підозрюваної та слідчий експеримент на місці пригоди за її участі як підозрюваної. В обгрунтування свого клопотання ОСОБА_3 зазначила, що станом на час подачі нею клопотання вона хоче уточнити раніше надані нею показання, оскільки не вся наведена в них інформація відповідає дійсності. На перших допитах та під час проведення слідчого експерименту вона боялася розповісти правду про те, що в передмомент зіткнення частково виїхала автомобілем на зустрічну смугу руху, та рухалась по ній до місця зіткнення не менше 5 секунд. Відомості, надані нею під час слідчого експерименту у якості свідка про те, що вона не здійснювала виїзд автомобілем на зустрічну смугу руху та те, що вона не може відтворити траєкторію руху обох автомобілів до зіткнення просила вважати не дійсними.

Вказане клопотання було розглянуто та оскаржуваною постановою заступника начальника ВРСТ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 26.03.2025 р. у його задоволенні було відмовлено.

Як наведено вище, відповідно до статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частинами 1 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Під час досудового розслідування клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав (ч. 1 ст. 220 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 38 КПК України, органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання. Орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Аналіз наведених положень чинного процесуального законодавства вказує на те, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, наділений повноваженнями стосовно визначення потерпілих у кримінальному провадженні з дотриманням положень чинного КПК або відмовляти у задоволенні відповідного клопотання з дотриманням відповідної процедури. Також, слідчий зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Таким чином, слідчий наділений повноваженнями щодо самостійного прийняття рішень стосовно обсягу слідчих та процесуальних дій в межах кримінального провадження.

Відповідно до статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про:

місце і час прийняття постанови;

прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про:

зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови;

мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про:

зміст прийнятого процесуального рішення;

місце та час (строки) його виконання;

особу, якій належить виконати постанову;

можливість та порядок оскарження постанови.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вона відповідає наведеним вимогам закону. Зокрема, вона містить вступну частину, з відомостями про місце і час її прийняття; дані про прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; мотивувальну частину, з посиланням на відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК; резолютивну частину, яка містить відомості про зміст прийнятого процесуального рішення; дані про можливість та порядок оскарження постанови.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, слідчий ОСОБА_5 відмовив у задоволенні клопотання підозрюваної ОСОБА_3 про проведення її допиту у якості підозрюваної та слідчий експеримент на місці пригоди за її участі як підозрюваної, зокрема, з тих підстав, що, 13.03.2025 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000110 від 29.01.2024 р. за підозрою ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 286-1 КК України завершене і проведення будь яких слідчих дій та призначення судових експертиз неможливе.

Проте, слідчий суддя із таким висновком слідчого не погоджується, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 4 ст. 110 КПК України «Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування». А станом на дату подачі вищевказаного клопотання сторони захисту, по матеріалу кримінального провадження №0000110 в 29.01.2024 року, стороні захисту обвинувальний акт не вручено тому, відповідно досудове розслідування не завершено.

У п. 6 Узагальнень про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, я містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 зазначено, що правова природа аналізованого виду проваджень, які здійснюються слідчим суддею, передбач; необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку вирішені клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, а й оцінки таких клопотань і предмет доцільності здійснення слідчих (розшукових) дій, що порушуються перс слідчим. Таким чином, предметом судового контролю під час розгляду аналізованих категорії скарг є не лише прийняте слідчим, прокурором рішення стосові задоволеного клопотання, а й дотримання інших процесуальних вимог що; проведення відповідних слідчих (розшукових) дій, які ініціюються перед органам досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачені ст.91 даного кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою ці статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексе випадках, - на потерпілого. Відповідно до статті 93 КПК України, збирання доказ здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченої цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведені слідчих(розшукових) дій та негласних слідчих(розшукових) дій, витребувані та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документі відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведені інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпіли представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійсни збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влад: органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових і фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновки ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласні слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснень інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч.2 ст.84 КПК України показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч.2 ст.223 КПК України, підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Так, слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказ або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 223 КПК).

Таким чином, уповноважена особа органу досудового розслідування, заступник начальника ВРСТ СУ ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_5 , всупереч вказаним вимогам закону, не навів у постанові обґрунтованих доводів, за яких він відмовив у задоволенні клопотання підозрюваної ОСОБА_3 про проведення слідчих дій за її участю, не надав наведеним доказам належної оцінки для прийняття відповідного процесуального рішення. Також, слідчим у постанові не обґрунтована неможливість проведенні такої слідчої дій, як допит підозрюваної, з метою усунення сумнівів щодо об`єктивності проведення досудового розслідування, а його посилання на попередню відмову підозрюваної від дачі показань є безпідставними та необґрунтованими, так як ця дія є правом підозрюваного, яким він може користуватися на власний розсуд, відповідно до наданих йому п. 5 ч. 3 ст. 42 КПК України прав.

Таким чином оскаржувана постанова слідчого не містить належного обґрунтування відсутності підстав для задоволення клопотання. Зокрема, неведені слідчим мотиви відсутності підстав для його задоволення суперечать чиним нормам КПК України..

Таким чином, доводи скаржника в цій частині є обґрунтованими, а тому слід скасувати постанову від 26.03.2025 року у кримінальному провадженні № 0000110 від 29.01.2024 р. за підозрою ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 286-1 КК України, винесену заступником начальника ВРСТ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 , про відмову у задоволенні клопотання підозрюваної ОСОБА_3 про проведення її допиту у якості підозрюваної та проведення за її участі як підозрюваної слідчого експерименту.

Щодо вимоги скаржника про зобов`язання уповноваженої особи органу досудового провести слідчі дії - допит ОСОБА_3 у якості підозрюваної та проведення за її участі як підозрюваної слідчого експерименту по кримінальному провадженні №0000110, слідчий суддя приходить до наступного.

Статтею 26 КПК України встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Так, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

До повноважень слідчого судді статтею 303 КПК України віднесено розгляд скарг на окремі рішення, дії та бездіяльність слідчого чи прокурора. Наведений у статті 303 КПК України перелік таких рішень, дій чи бездіяльності є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, а також втручатись у закріплену статтями 36, 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого та прокурора. Зокрема, слідчий суддя не повинен зобов`язувати орган досудового розслідування провести ту чи іншу слідчу дію. Отже, у даному випадку слідчий суддя не знаходить законних підстав для зобов`язання органу досудового розслідування провести відповідну слідчу дію.

Враховуючи вищенаведені доводи та мотиви, приходжу до висновку, що скарга в цій частині не підлягає до задоволення, однак разом з тим, слід зобов`язати заступника начальника ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 розглянути повторно клопотання підозрюваної ОСОБА_3 від 26.03.2025 у кримінальному провадженні №0000110 від 29.01.2024 про проведення її допиту у якості підозрюваної та проведення за її участю слідчого експерименту та прийняти вмотивовану постанову, копію якої направити заявнику.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову заступника начальника ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 26.03.2025 про відмову у задоволенні клопотання підозрюваної ОСОБА_3 від 26.03.2025 у кримінальному провадженні №0000110 від 29.01.2024 про проведення її допиту у якості підозрюваної та проведення за її участю слідчого експерименту.

Зобов`язати заступника начальника ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 розглянути повторно клопотання підозрюваної ОСОБА_3 від 26.03.2025 у кримінальному провадженні №0000110 від 29.01.2024 про проведення її допиту у якості підозрюваної та проведення за її участю слідчого експерименту та прийняти вмотивовану постанову, копію якої направити заявнику.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.04.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_9