490/663/23 12.02.2025
н/п 1-кп/490/315/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/663/23
У Х В А Л А

12 лютого 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

під час проведення судового засідання у режимі відеоконференції по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001669 від 21.09.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.111-2, ч.1 ст.436-2, ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.161 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001669 від 21.09.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.111-2, ч.1 ст.436-2, ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.161 КК України.

10.02.2025 року на електронну пошту Центрального районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .. В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі. У зв`язку з цим, сторона обвинувачення вважає, що на момент судового розгляду продовжують мати місце ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, зможе переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. У випадку не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , призведе до негативних наслідків, що можуть вплинути на об`єктивне та всебічне встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення, унеможливить запобігти спілкуванню обвинуваченого з іншими не встановленими на даний час особами, які причетні до вчинення даного кримінального правопорушення, а також створює ризик вчинення інших злочинів проти основ Національної безпеки України. Вважає, що запобігти настанню вказаних ризиків неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів. В той же час, зазначені ризики також не зменшились та продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 проти задоволення клопотання прокурора заперечував та просив змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт з підстав, викладених у його письмових запереченнях на клопотання прокурора від 10.02.2025 року та долучених до матеріалів судової справи. Обвинувачений ОСОБА_3 звертав увагу суду на необґрунтованість ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, та неналежні умови утримання його під вартою в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор". Зокрема, в своїх запереченнях зазначав про: надання недостатньої кількості питної води 2,5 л на 5-6 днів у тиждень та відсутність питної води 1-2 дні; відсутність достатньої кількості камер для осіб, що не палять, оскільки за 2,5 роки утримання під вартою має погіршення стану здоров`я, що підтверджується знімком флюорографії легень від 28.01.2025 року та наявністю систематичного кашлю.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора та письмові заперечення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд приходить до наступного.

Відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. 05.02.2025 року Президент України підписав Закон від 15.01.2025 року №4220-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким передбачено продовження строку дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 08.02.2025 року на 90 діб, тобто до 09 травня 2025 року.

Згідно пункту 5 роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду від 03 березня 2022 року №1/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану", у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою ст.35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Оскільки судді ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які входять до складу колегії суддів, зайняті в інших судових процесах, беручи до уваги, що до закінчення строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 неможливо розглянути клопотання про продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначеним колегіальним складом суду, суд приходить до висновку про необхідність вирішення питання щодо строків застосування запобіжного заходу головуючим по справі одноособово.

Так, під час проведення досудового розслідування ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 03.08.2022 року відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави в сумі 700 000 гривень, який у подальшому неодноразово продовжувався судом, востаннє ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.12.2024 року до 14 лютого 2025 року включно.

Відповідно ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, ст.17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

На думку суду, обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та бере до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 щодо клопотання прокурора, однак не вважає беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

При цьому, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього судом не встановлено.

Так, суд вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_3 і щодо яких останньому органами досудового розслідування пред`явлене обвинувачення. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованих злочинах, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування). Крім того, обвинувачений, маючи проросійські політичні погляди, знаючи про те, що на даний час частина території України знаходиться під тимчасовою окупацією країни агресора РФ та не знаходиться під контролем правоохоронних органів України, що унеможливить його розшук, створює ризик переховування останнього на цих територіях.

Також, зважаючи на характер злочинних дій, у яких обвинувачується ОСОБА_3 , його проросійські політичні погляди та зважаючи на той факт, що РФ продовжує на території України повномасштабну збройну агресію, тривають бойові дії, в тому числі поблизу Миколаївської області. Поряд з цим, необхідно врахувати обставини, що на сьогодні не затримано особу, що отримала від ОСОБА_3 відомості щодо місцезнаходження ЗС України, останній може продовжити злочини, у яких обвинувачується, а саме проти основ Національної безпеки України.

Разом з цим, суд приймає до уваги обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_3 одружений, офіційно не працює (дані у суду відсутні), не має постійного та стабільного джерела прибутку, а також стан його здоров`я (відсутність даних щодо неможливості перебування в умовах ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" за станом здоров`я).

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, суворість покарання за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , на думку суду, є підставою для продовження останньому саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.

Відтак, суд, керуючись ст.ст.179, 194 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його строк на 60 діб.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 в обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора суд відхиляє, оскільки вони не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необхідних для продовження тримання під вартою, та зводяться лише до незгоди з клопотанням прокурора, а тому в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.

Щодо повідомлених у судовому засіданні обставин неналежних умов утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно ч.6 ст.206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Статтею 28 Конституції України визначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Аналогічна позиція викладена у статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Луценко проти України", ЄСПЛ надав належну правову оцінку умовам утримання заявника в установі Київського слідчого ізолятору. Зокрема, Суд констатував у цій справі, що мало місце порушення ст.3 Конвенції, у зв`язку з тим, що заявник знаходився у неналежним умовах утримання в Київському СІЗО №3, а саме: обмеження заявника у вільному просторі, неналежні санітарні умови, обмежений доступ денного світла, погане харчування та інші.

Також, ЄСПЛ у справі "Віслогузов проти України", визнав наявність такого, що принижує гідність, поводження через неналежні фізичні умови тримання особи під вартою.

Відповідно до положень ст.11 Закону України "Про попереднє ув`язнення" особам, взятим під варту, забезпечуються побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Норма площі в камері для однієї взятої під варту особи не може бути менше 2,5 квадратного метра; особам, взятим під варту, харчування, індивідуальне спальне місце, постільні речі та інші види матеріально-побутового забезпечення надаються безплатно за єдиними нормами, встановленими Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених статтею 11-1 цього Закону.

Відповідно до положень ст.21 Закону України "Про попереднє ув`язнення" обов`язок створення особам, взятим під варту, необхідних житлово-побутових умов відповідно до встановлених норм, забезпечення їх харчуванням та медичним обслуговуванням покладається на адміністрацію місць попереднього ув`язнення.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що під час оцінки умов тримання під вартою має враховуватися сукупний вплив цих умов, а також конкретні твердження, висунуті заявником. Також має враховуватися тривалість періоду, упродовж якого особа трималася під вартою у конкретних умовах. У випадку надання правдоподібного та досить детального опису стверджувальних нелюдських або таких, що принижують гідність, умов тримання під вартою, які є достатнім доказом жорстокого поводження, тягар доведення покладається на державні установи, оскільки лише останні мають доступ до інформації, яка може підтвердити або спростувати ці твердження (рішення у справі "Муршич проти Хорватії").

Повідомлені обвинуваченим ОСОБА_3 у судовому засіданні обставини, зокрема щодо надання недостатньої кількості питної води та утримання в камері з особами, що палять, що у свою чергу призвело до погіршення стану його здоров`я, можуть свідчити про незадовільні умови утримання обвинуваченого ОСОБА_3 в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" та порушення його законних прав.

Разом з тим, твердження обвинуваченого ОСОБА_3 щодо необхідності зміни запобіжного заходу, у зв`язку з неналежними умовами його утримання під вартою не є аргументами, враховуючи існуючі ризики неправомірної процесуальної поведінки.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним відреагувати в порядку ст.206 КПК України щодо повідомлених обвинуваченим ОСОБА_3 обставин, зобов`язавши адміністрацію ДУ "Миколаївського слідчого ізолятора" здійснити перевірку тверджень ОСОБА_3 на неналежне утримання його під вартою.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.177, 178, 183, 194, 197, 206, 331, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме до 12 квітня 2025 року включно, з можливістю звільнення під заставу на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 03.08.2022 року.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Доручити адміністрації державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор", в якій утримується обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провести перевірку належності умов тримання останнього під вартою та в разі встановлення неналежних умов утримання, вжити заходів щодо їх усунення.

Про результати проведеної перевірки повідомити Центральний районний суд м.Миколаєва.

Ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1