Провадження № 1-кс/947/471/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0001204 від 07.09.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, працюючого лікарем педіатром в КНП Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ст. 167 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеські області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 вересня 2024 року за №0001204.

Слідчий у клопотанні зазначає про те, що ОСОБА_4 в жовтні 2015 року, більш точну дату та час не встановлено, працюючи лікарем-інтерном з педіатрії в КУ «Ізмаїльський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме: житловою нерухомістю для подальшого свого проживання, розробив злочинний план, відповідно до якого він з залученням інших осіб підшукає з психіатричного відділення недієздатну особу в якої немає родичів та є житлова нерухомість, та в подальшому зазначену житлову нерухомість отримає у власність.

З цією метою, ОСОБА_4 підшукав ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом з загального захворювання 2 групи безстроково та в поведінці якої спостерігаються вираженні психічні порушення, яка з 2000 року перебувала постійно на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні лікарень м. Ізмаїла, та з 2014 року в психіатричному відділенні в КУ «Дунайська басейнова лікарня на водному транспорті», у якої з 14.04.2015 року відсутні близькі родичі та є в користуванні квартира, яка неприватизована та перебуває в комунальній власності, та розташована за адресою: АДРЕСА_1 яку ОСОБА_8 у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні не мала можливості використовувати.

З метою реалізації свого плану ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , яка є його дружиною в жовтні 2015 року разом подали заяву до органів опіки та піклування Ізмаїльської міської ради про встановлення опіки над ОСОБА_8

Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради 23.10.2015 року було надано позитивний висновок органів опіки та піклування про можливість встановлення піклування над ОСОБА_8 опікунами ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 04.11.2015 року ОСОБА_8 визнано недієздатною.

В подальшому, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 16.11.2015 року заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_10 про встановлення опіки над ОСОБА_8 та призначення їй опікунів було задоволено. Недієздатній ОСОБА_8 призначено опікунів ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .

Після встановлення опіки, ОСОБА_4 недієздатну ОСОБА_8 до себе додому не забрав, а залишив на лікуванні в психіатричному відділенні КУ «Дунайська басейнова лікарня на водному транспорті», яке розташоване за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Незалежності, 68.

З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи у власних інтересах, ОСОБА_4 з січня 2016 року уклав нові договори від свого імені та з корисливих мотивів, з комунальними підприємствами Ізмаїльської міської ради та з іншими підприємствами які надають послуги водопостачання та водовідведення, електропостачання, газопостачання та обслуговування квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Продовжуючи свою злочину діяльність ОСОБА_4 , з метою заволодіння квартирою ОСОБА_8 , та недопущення повернення вказаної квартири, після смерті останньої, у комунальну власність, розпочав процес її приватизації, який було завершено 02.10.2018 року отриманням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, на підставі якого та відповідно до заяви опікуна ОСОБА_4 , 03.12.2018 року було зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 .

Далі, 19.12.2018 року ОСОБА_4 використовуючи опіку над ОСОБА_8 з корисливою метою, на шкоду останній зареєстрував своє місце проживання у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить підопічній ОСОБА_8 , після чого розпочав у ній своє проживання, тим самим фактично зайняв житлову площу ОСОБА_8 та використовував її майно в особистих цілях.

Крім того, з метою зміни реєстрації місця проживання підопічної ОСОБА_8 , а також для унеможливлення використання останньою своєї квартири, у якій вже проживав ОСОБА_4 , 28.10.2019 року надано звернення до органів опіки та піклування Ізмаїльської міської ради з заявою на поселення підопічної ОСОБА_8 до інтернату.

Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 14.11.2019 року було надано згоду на влаштування недієздатної ОСОБА_8 до психоневрологічного будинку-інтернату.

В подальшому наказом від 17.01.2020 року ОСОБА_8 було включено до списку Великорибальського психоневрологічного будинку-інтернату та поставлено на повне державне забезпечення.

Також, з 20.01.2020 року ОСОБА_8 змінено місце реєстрації з адреси: АДРЕСА_1 на адресу: АДРЕСА_2 , де вона і знаходилася до смерті, тобто до 08.09.2021.

В подальшому 07.10.2021 року для завершення реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою від 10.03.2022 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області відмовлено у вчиненні вищезазначеної нотаріальної дії.

Не зважаючи на це, для реалізації свого злочинного плану, 31.03.2022 року ОСОБА_4 подав до Ізмаїльського міськрайонного суду позовну заяву про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Для отримання позитивного рішення суду за своїм позовом, ОСОБА_4 , у якості пособників залучив свою тещу ОСОБА_11 та колишнього керівника - ОСОБА_12 , яким ОСОБА_4 відвів роль свідків в судовому засіданні при розгляді позову ОСОБА_4 та доручив надати суду неправдиві показання, щодо проживання ОСОБА_8 з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 однією сім`єю в період з 01.01.2015 року по 20.01.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, в судовому засіданні, яке відбулося 26.05.2022 року в приміщенні Ізмаїльського міськрайонного суду свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 діючи умисно, з корисливих мотивів, виконуючи свою роль відведену їм організатором в злочинному плані, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 жодного дня не проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 надали суду завідомо неправдиві показання про проживання ОСОБА_8 з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 однією сім`єю в період з 01.01.2015 року по 20.01.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому на підставі неправдивих показів свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 08.06.2022 року було задоволено цивільний позов ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради Одеської області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно.

Встановлено факт спільного проживання спадкоємця ОСОБА_4 однією сім`єю з ОСОБА_8 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 з січня 2015 року до дня відкриття спадщини, тобто до 08.09.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

В подальшому, на підставі вказаного вище рішення суду за ОСОБА_4 23.08.2022 року зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 незаконно отримав у спадщину за законом зазначене майно, яке відповідно до положень ст. 1277 ЦК України є відумерлою спадщиною та є власністю територіальної громади.

Таким чином, ОСОБА_4 незаконно заволодів квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинив збитки Ізмаїльській міській раді на

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 в жовтні 2015 року, більш точну дату та час не встановлено, працюючи лікарем-інтерном з педіатрії в КУ «Ізмаїльський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» з метою заволодіння та розпорядження житловою нерухомістю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом з загального захворювання 2 групи безстроково та в поведінці якої спостерігаються вираженні психічні порушення, яка з 2000 року перебувала постійно на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні лікарень м. Ізмаїла, та з 2014 року в психіатричному відділенні в КУ «Дунайська басейнова лікарня на водному транспорті», у якої з 14.04.2015 відсутні близькі родичі та є в користуванні квартира, яка неприватизована та перебуває в комунальній власності, та розташована за адресою: АДРЕСА_1 яку ОСОБА_8 у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні не мала можливості використовувати, подав з ОСОБА_9 , яка є його дружиною, заяву до органів опіки та піклування Ізмаїльської міської ради про встановлення опіки над ОСОБА_8

Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради 23.10.2015 року було надано позитивний висновок органів опіки та піклування про можливість встановлення піклування над ОСОБА_8 опікунами ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 04.11.2015 року ОСОБА_8 визнано недієздатною.

В подальшому рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 16.11.2015 року заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_10 про встановлення опіки над ОСОБА_8 та призначення їй опікунів було задоволено. Недієздатній ОСОБА_8 призначено опікунів ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .

Після встановлення опіки, ОСОБА_4 недієздатну ОСОБА_8 до себе додому не забрав, а залишив на лікуванні в психіатричному відділенні КУ «Дунайська басейнова лікарня на водному транспорті», яке розташоване за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Незалежності, 68.

Далі, ОСОБА_4 , з метою розпорядження квартирою ОСОБА_8 , розпочав процес її приватизації, який було завершено 02.10.2018 року отриманням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, на підставі якого та відповідно до заяви опікуна ОСОБА_4 , 03.12.2018 року зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 .

В подальшому, 19.12.2018 року ОСОБА_4 використовуючи опіку над ОСОБА_8 з корисливою метою на шкоду останній зареєстрував своє місце проживання у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить підопічній ОСОБА_8 , та розпочав у ній своє проживання, тим самим зайняв житлову площу ОСОБА_8 та використовував її майно в особистих цілях.

За викладених обставин, 28.12.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ст. 167 КК України.

Сторона обвинувачення звертається з клопотанням до слідчого судді і просить обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, обґрунтовуючи його тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ст. 167 КК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного.

У судовому засіданні -

Прокурор долучив до клопотання копію повідомлення про підозру ОСОБА_4 , вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі.

Захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на своє письмове заперечення, долучене ним до клопотання, з огляду на те, що підозра пред`явлена його підзахисному є необґрунтованою, а ризики на які посилається прокурор є безпідставними. Звернув увагу на те, що його підзахисний має міцні соціальні зв`язки, так як працює, одружений, має постійне місце проживання за яким зареєстрований, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. Зазначив, що його підзахисний позитивно характеризується за місцем роботи на неодноразово нагороджувався подяками та грамотами, з`являлася на кожен виклик слідчого та має належну процесуальну поведінку. Також посилався на те, що підозрюваний хворіє на бронхіальну астму, а його дружина потребує його догляду, оскільки вагітна та має загрозу переривання вагітності. Просив відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі.

Підозрюваний зазначив, що з пред`явленою йому підозрою не погоджується, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, долучені в його обґрунтування матеріали, приймаючи до уваги надані стороною захисту письмові заперечення та матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною 4 статті 194 КПК України передбачено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 28.12.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ст. 167 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що нормами чинного КПК України не закріплено поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, доданими в обґрунтування клопотання, зокрема: довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості; копією рішення суду № 946/2242/22 від 08.06.2022 року; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо активного запису про смерть; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо активного запису про народження; протокол допиту свідка ОСОБА_13 ; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; історією хвороби № 333/4112 (епікриз); довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб; рішенням органу опіки та піклування про влаштування до психоневрологічного інтернату ОСОБА_8 ; рішенням суду № 500/6698/15-ц від 16.11.2015 року; рішенням суду № 500/6079/15-ц від 04.11.2015 року; путівкою № 258 на влаштування до психоневрологічного інтернату; медичними картками стаціонарного хворого за 2015-2020 роки щодо ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом огляду речей і документів.

Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги вищевказані рішення ЄСПЛ, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ст. 167 КК України.

Одночасно, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ст. 167 КК України, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення останнім кримінально-протиправних дій.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Посилання захисника та підозрюваного на те, що пред`явлена підозра не обґрунтована спростовуються матеріалами кримінального провадження, які долучені до клопотання.

У клопотанні про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 сторона обвинувачення вказує на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ст. 167 КК України, з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у випадку подальшого визнання його винним у вчиненні таких кримінальних правопорушень (зокрема покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років), слідчий суддя приходить до переконання про наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Проте, аналізуючи вказаний ризик також в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Розглядаючи ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 в контексті практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_4 одружений, дружина його вагітна, він має постійне місце роботи та постійне проживання, не переховувався від органу досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з`явився за першим викликом до слідчого судді, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, відповідно до чого слідчий суддя приходить до висновку, що ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду є мінімальним.

Посилання сторони обвинувачення на те, що підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, на думку слідчого судді є також обґрунтованим, оскількиостаннійз метою укриття своєї імовірної злочинної діяльності може спробувати впливати на свідків, щоб ті утримались від спілкування з органом досудового розслідування та судом, або ж надали неправдиві свідчення.

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику приймає до уваги те, що показання, які надаються на досудовому розслідуванні не можуть лягти в обґрунтування судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України, а тому підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності, яка йому загрожує, може незаконно впливати на свідків з метою зміни ним показань при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що сторона обвинувачення, попри встановлені в судовому засіданні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, всупереч п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, жодним чином не обґрунтовує неможливість запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді особистого зобов`язання.

Беручи до уваги обставини ймовірного вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, зокрема, його дії, як вони викладені у повідомлені про підозру, а також характеризуючі дані на підозрюваного, відповідно до яких останній: має вагітну дружину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працює, тобто має постійне джерело прибутку, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за місцем роботи, відповідно до наданої захисником в судовому засіданні характеристики, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків у нього та про можливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

При вирішенні питання щодо можливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя також враховує медичні документи, надані захисником підозрюваного, відповідно до яких підозрюваний ОСОБА_4 хворіє на бронхіальну астму, а його дружина має загрозу переривання вагітності, відповідно до чого потребує його догляду.

Відповідно до ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Враховуючи позитивні характеризуючі дані підозрюваного ОСОБА_4 та встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема, те, що останній хворіє на бронхіальну астму, слідчий суддя приходить до переконання, що відносно підозрюваного можливо застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вказаний запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та в повній мірі здатний запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам.

Отже, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 та можливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись, ст. ст. 177, 178, 179, 194, 309, 374 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0001204 від 07.09.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 28.02.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-утримуватися від спілкування зі свідками в рамках кримінального провадження;

-повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України, у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1