ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників, - адвоката ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000300 від 12 травня 2021 року, щодо:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, такого, що фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 2 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання довічним позбавленням волі, призначено ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За цим вироком ОСОБА_5 визнаний винними у тому, що 12 травня 2021 року приблизно о 01 годині ночі ОСОБА_5 , разом зі своїми знайомими Особою 1 та Особою 2(матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження № 0000824 від 16.11.2021), ОСОБА_11 , вживали спиртні напої за місцем проживання останнього, у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . Під час вживання спиртних напоїв у ОСОБА_5 , Особи 1 та Особи 2, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний умисел спрямований на заволодіння майном мешканця с. Трудове Волноваського району Донецької області ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був особою похилого віку.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб з Особою 1 та Особою 2 (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження № 0000824 від 16.11.2021), а також ОСОБА_11 , який знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння та не був обізнаний про злочинні наміри останніх, на автомобілі марки ВАЗ-2109, р.н. НОМЕР_1 , який знаходився у володінні ОСОБА_5 , за маршрутом, що вказали Особа 1 та Особа 2 (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження № 0000824 від 16.11.2021), яким було відомо, де проживав ОСОБА_12 , приїхали приблизно о 02 годині до с. Трудове Волноваського району Донецької області. Залишили вказаний автомобіль неподалік будинку ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та полишивши ОСОБА_11 , який спав в автомобілі, ОСОБА_5 , Особою 1 та Особою 2(матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження № 0000824 від 16.11.2021), взявши заздалегідь заготовлені і привезені із собою металеву монтувалку та пластикову пляшку об`ємом 1,5 л з невстановленою горючою рідиною, підійшли до вищевказаного домоволодіння та через калитку зайшли на територію подвір`я.

ОСОБА_13 , знаходячись на подвір`ї вищевказаного будинку разом з Особою 1 та Особою 2 (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження № 0000824 від 16.11.2021), не бажаючи бути викритими господарем будинку і іншими сторонніми особами, а також з метою усунення перешкод вчинення запланованого ними злочину, металевою монтувалкою вдарив по голові собаку ОСОБА_12 , яка знаходилась на ланцюгу у дворі та почала лаяти на них, таким чином вбивши її.

В цей час ОСОБА_5 , підійшовши до вхідних дверей будинку ОСОБА_12 , які були зачинені зсередини на металевий гачок, з метою проникнення всередину будинку, взявшись обома руками за дерев`яну стулку дверей знизу, шляхом ривка відчинив їх, після чого разом з Особою 1 та Особою 2 (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження № 0000824 від 16.11.2021) проникли у будинок, де спав ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливою метою, Особа 2 та ОСОБА_5 зайшли в спальню, де на ліжку спав ОСОБА_12 , а Особа 1 в цей час почала шукати у будинку гроші та інші цінні речі.

З метою подолання фізичного супротиву з боку потерпілого, ОСОБА_5 та Особа 2. зв`язали руки та ноги ОСОБА_12 простирадлами, які знайшли в цій кімнаті, від чого останній прокинувся.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, Особа 2, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 та Особою 1, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, напав на нього та став наносити ОСОБА_12 металевою монтувалкою удари по ногам та іншим частинам тіла, вимагаючи сказати, де знаходяться гроші. Оскільки ОСОБА_12 не виконував вимог Особи 2, останній, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, використовуючи безпорадний стан потерпілого, який внаслідок свого похилого віку та у зв`язку з тим, що його руки та ноги були зв`язані простирадлами, не мав здатності чинити будь-якого опору, увімкнув в електромережу кип`ятильник, який знайшов у будинку, та усвідомлюючи, що це завдасть сильного фізичного болю, продовжуючи вимагати вказати, де знаходяться гроші, став прикладати розігрітий кип`ятильник до стоп та гомілок ОСОБА_12 , чим спричинив йому опіки вказаних частин тіла.

Знайшовши у будинку потерпілого грошові кошти у сумі 1500 гривень, столовий набір, в якому знаходились 6 виделок із нержавіючої сталі, ювілейні медалі: «50 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945», «50 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945», «Ветеран праці», «Захиснику Вітчизни», а також продукти харчування, що матеріальної цінності не мають, та заволодівши вищевказаним майном, що належало ОСОБА_12 , у ОСОБА_5 , Особи 1 та Особи 2 (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження № 0000824 від 16.11.2021), виник злочинний умисел спрямований на умисне протиправне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_12 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_12 , Особа 1 та Особа 2 (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження № 0000824 від 16.11.2021) діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , перемістили зв`язаного ОСОБА_12 на підлогу біля ліжка в спальній кімнаті, поклали на нього зверху одяг і ганчір`я та за допомогою невстановленої горючої рідини, яку привезли із собою, діючи з корисливих мотивів, з особливою жорстокістю, розуміючи, що їхні дії завдадуть нестерпного болю потерпілому та заподіють його смерть, підпалили останнього, внаслідок чого у будинку виникла пожежа, в результаті якої ОСОБА_12 загинув.

Заволодівши вищевказаним майном ОСОБА_12 , Особа 1 та Особа 2 (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження № 0000824 від 16.11.2021) разом з ОСОБА_5 , на автомобілі марки ВАЗ-2109, р.н. НОМЕР_1 , з місця вчинення злочину втекли, та розпорядились ним на власний розсуд, а саме, грошові кошти в сумі 1500 гривень розділили між собою по 500 гривень кожному, медалі - «50 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945», «50 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945», «Ветеран праці», «Захиснику Вітчизни» та столовий набір залишились у Особи 1, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Крім того, 20.07.2021 приблизно о 12 годині 50 хвилин ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше, тобто 12.05.2021 за вищевказаними обставинами вчинила розбій та умисне вбивство ОСОБА_12 , з метою заволодіння чужим майном, під приводом виконання ремонтних робіт, прийшов до будинку АДРЕСА_4 , де мешкала раніше йому знайома ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є особою похилого віку, та за згодою ОСОБА_14 , проник до будинку.

Знаходячись у будинку потерпілої, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливою метою, напав на потерпілу ОСОБА_14 та застосовуючи насильство, що є небезпечним для її життя та здоров`я, бойком молотка, який знайшов у будинку, наніс ОСОБА_14 два удари у грудну клітину с заду. Від сили нанесених ОСОБА_5 ударів ОСОБА_14 не втримавшись на ногах, впала на підлогу. З метою уникнення можливого опору з боку ОСОБА_14 та безперешкодного заволодіння належним їй майном, ОСОБА_5 , користуючись своєю перевагою у фізичній силі, змусив останню сісти на дерев`яний стілець, після чого ременем та електричними дротами від побутових приборів, які знайшов у будинку потерпілої, а також липкою стрічкою (скотчем), яку приніс із собою, міцно прив`язав її до стільця, зв`язавши при цьому їй руки та ноги, в результаті чого потерпіла була позбавлена можливості рухатися та вчиняти будь-які дії, щоб звільнитися.

Зв`язавши ОСОБА_14 та подолавши таким чином будь-який активний опір з її боку, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном потерпілої, погрожуючи продовжити застосовувати щодо неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я, вимагав вказати, де знаходяться гроші. ОСОБА_14 , побоюючись за своє життя, була вимушена вказати ОСОБА_5 місце в будівлі літньої кухні на території її домоволодіння, де знаходились належні їй гроші у сумі 2000 гривень.

З метою позбавлення можливості покликати на допомогу, ОСОБА_5 заклеїв рот потерпілій заздалегідь приготовленою та принесеною із собою липкою стрічкою (скотчем) та обмотав скоч навколо її шиї.

Після чого ОСОБА_5 шляхом вільного доступу через незачинені двері проник в приміщення літньої кухні та в місці, вказаному потерпілою, знайшов належній їй грошові кошти в сумі 2000 гривень. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 повернувся до вищевказаного будинку, в якому залишив зв`язану ОСОБА_14 , де знайшов та заволодів належним останній механічним наручним годинником марки "ЗИК" зі шкіряним ремінцем, вартістю 300 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , діючи із корисливих мотивів, повернувся до потерпілої ОСОБА_14 та погрожуючи продовжити застосовувати щодо неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я, вимагав вказати, де знаходиться решта грошей. ОСОБА_14 , побоюючись за своє життя, була вимушена вказати ОСОБА_5 місце в господарській будівлі на території вказаного домоволодіння, де знаходились належні їй грошові кошти у сумі 5000 гривень, а також вказала, де знаходиться ключ від вхідних дверей в цю будівлю. Після чого ОСОБА_13 ключем, який відшукав у будинку ОСОБА_14 , відчинив двері у господарську будівлю на території її домоволодіння, де знайшов належні потерпілій грошові кошти в сумі 5000 гривень та заволодів ними.

Під час вчинення розбійного нападу у ОСОБА_5 , який будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_14 з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, шляхом її удушення.

Усвідомлюючи протиправність своїх дій, а також те, що будучи міцно зв`язаною дротами та ременем, ОСОБА_14 позбавлена можливості звільнитися та взагалі вчиняти будь-які активні дії під час повільного удушення, в результаті якого буде заподіяна її смерть, відчувати нестерпні мучення та страждання до настання смерті, передбачаючи такі наслідки і бажаючи їх настання, діючи з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, ОСОБА_5 , з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме потерпілій ОСОБА_14 , знайшов у будинку та обв`язав навколо її шиї складений у складки фрагмент простирадла розміром 90х60 см, який зав`язав с заду її шиї на вузол, зверху якого щільно обмотав шматок еластичного бинта, довжиною 1,2 м, зав`язавши його на два вузли з двома вільними кінцями, після чого поверх цього еластичного бинта у 8 витків обмотав шматок іншого еластичного бинта довжиною 2 м, який щільно обхватив та здавив шию потерпілої, а два вільні кінці еластичного бинта закріпив за дерев`яну спинку іншого стільця таким чином, що голова ОСОБА_14 була нахилена вниз та під вагою її власного тіла відбувалось повільне удушення останньої, що в результаті призвело до механічної асфіксії та настання її смерті.

Залишивши зв`язану ОСОБА_14 , ОСОБА_5 ключем, який відшукав у будинку, відчинив двері у господарську будівлю на території вищевказаного домоволодіння та проник в її приміщення. Знаходячись у господарській будівлі, ОСОБА_5 , діючи умисно, із корисливих мотивів, заволодів чужим майном, а саме: грошовими коштами у сумі 5000 гривень, ломом міді на загальну суму не менше 3000 гривень, що належали ОСОБА_14 , після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 10 300 гривень.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб; напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаним із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення та сховище; умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

В апеляції:

- обвинувачений ОСОБА_5 виказує незгоду з вироком, вважає його незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, а також невірне тлумачення норм матеріального права.

- захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, неповнотою судового розгляду, порушенням права на захист та просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що всі матеріали НСРД (протоколи, додатки, доручення) були отримані в рамках документування іншого злочину, без дотримання встановленої процедури.

Також звертає увагу, що ОСОБА_5 звернувся до суду з письмовою заявою, що 23.07.2021 до нього зателефонував ОСОБА_13 і сказав, що він повідомив поліцію про причетність підзахисного до вбивства по 1 епізоду. І це помста за поведінку підзахисного щодо ОСОБА_15 , яка зберігала вдома медалі загиблого, які забрала під час вчинення злочину.

Щодо другого епізоду вказує, що місячний розрив у часі (коли було втрачено зв`язок із вбитою ОСОБА_16 та виявлення її трупа), лише викликає сумніви щодо причетності до нього ОСОБА_5 . Крім того захисник вказує, що судом не було приділено належної уваги даним, що характеризують обвинуваченого, що він не має судимостей, має сталі соціальні зв`язки, місце проживання, членів родини. Обвинувачений ОСОБА_5 мав на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_17 , позитивно характеризується. Та що суттєво, для захисту малограмотний і не володіє українською мовою.

Вказує, що судом першої інстанції було відхилене клопотання сторони захисту щодо допиту в судовому засіданні слідчого ОСОБА_18 хоча з її показань даних у постанові про відмову у порушенні кримінальної справи від 17.01.2022 року слідує що ОСОБА_19 з`явився до неї в липні 2021 року з явкою з повинною по 2 епізоди. Однак сторона захисту також бажала поставити слідчому питання чому така явка належнім чином не оформлена, не доведена до захисту, та як слідчий долучала біологічні зразки, вилучені у ОСОБА_5 24.07.2021 року (без встановлення його процесуального статусу, згоди та захисту).

Також захисник зауважує, що покази підзахисного ОСОБА_5 були надані під тортурами.

Крім цього захисник зазначає, що протокол огляду місця події від 23.07.2021 року по вул. Волгодонська буд. 39 в м. Краматорську, не містить даних про порядок вилучення та яким чином здійснювалось пакування мазків, речей, тобто відсутній спосіб їх ідентифікації, що є порушенням ч. 2 ст. 104 КПК України. Також зазначає, що в протоколі не повністю зазначено про засоби фіксації процесуальної дії, що є порушенням ст. 107 КПК України.

Вказує, що протокол пред`явлений особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_20 , є недопустимим доказом, оскільки в ньому не зазначено за якими саме рисами обличчя буде впізнавати особу. Захисник вважає, що слідча дія проводилась вже після фактичного затримання ОСОБА_5 , що не допускається лише за неможливості забезпечити ії реальну присутність.

Також посилається на те, що в протоколі слідчого експерименту від 25 липня 2021 року за участю свідка ОСОБА_21 , не повністю зазначено про засоби фіксації процесуальної дії, що є порушенням ст. 107 КПК України. Фактично слідчий експеримент проведений за участю ОСОБА_21 містить лише показання свідка та належним чином не відтворює події, у зв?язку із чим не може мати доказового значення для суду в цій частині.

Крім того зазначає, що а ні суд, ні слідство не звертає увагу, що ОСОБА_22 неповнолітній. Більш того, право особи не свідчити проти себе та близьких родичів є абсолютним та прийняття судом цих доказів, даних на досудовому розслідуванні, всупереч показанням отриманими (саме від ОСОБА_5 ) отриманим безпосередньо в суді суперечить принципу безпосередності.

Зазначає, що розгляд справи без надання перекладача підзахисному, який не володіє українською мовою слід вважати істотним порушенням права на захист.

- захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що в вироку суд приймає рішення стосовно витрат на залучення експертів під час досудового розслідування стосовно 20 судових експертиз на суму 77404,813 гривень, однак ці експертизи згідно змісту вироку не були предметом дослідження і відносно них суд не приймав ніякого рішення відносно їх недопустимості.

Вказує, що в основу свого висновку суд бере до уваги тільки результати слідчого експерименту та висновки судово-психологічної експертизи. Захисник вважає, що суд, посилаючись в вироку на слідчий експерименти та допити ОСОБА_23 та ОСОБА_21 , не врахував та не надав оцінку показам даних осіб, а саме що ОСОБА_23 є дружиною ОСОБА_24 , відносно якого матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження по вбивству потерпілого ОСОБА_25 , а ОСОБА_21 є сином ОСОБА_5 і змалечку знаходиться на обліку у Волноваській лікарні Донецької області (лікаря -психіатра). Дані заперечення підсудного судом до уваги не були взяті і відповідно не перевірялись.

В запереченнях на апеляційні скарги, прокурор відділу Донецької обласної прокуратури ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисники підтримали апеляційні скарги сторони захисту та з підстав, викладених в них, просили їх задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисту, посилаючись на їх безпідставність, вирок суду вважав законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просили апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає їх неприйнятними з огляду на таке.

Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого...

За змістом статей 404, 405, 407 КПК України, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, зазначені обставини встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності - достатності для постановлення обвинувального вироку.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, перевіривши висновки суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновків про їх необґрунтованість, з огляду на наступне.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав у повній мірі.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказаних підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції за результатами апеляційного розгляду, не встановлено.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_5 , і дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність його вини у їх вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом першої інстанції доказами.

Стосовно достатності сукупності доказів для встановлення фактичних обставин кримінального провадження та висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 щодо першого епізоду, за фактом розбійного нападу та вбивства ОСОБА_12 .

Так, судом першої інстанції було безпосередньо досліджено письмові докази, зокрема: висновок судової пожежно-технічної експертизи від 20 червня 2021 року, відповідно до якого встановлено місце осередку пожежі в будинку АДРЕСА_3 , причиною виникнення пожежі є внесення в горючу загрузку стороннього джерела запалення у вигляді полум`я відкритого вогню з ознаками попередньої підготовки події, - створення додаткового навантаження у вигляді купи текстильних виробів.

Відповідно до протоколу огляду від 12 травня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено труп власника ОСОБА_12 , який знаходився на підлозі у спальні домоволодіння зі зв`язаними ганчір`ям ногами. Також під час огляду було виявлено та вилучено інші предмети.

Згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу додаткового огляду від 02 вересня 2021 року, було виявлено та вилучено 6 металевих ложок, візерунок на ручках яких, відповідає візерунку виделок в шкатулці, яку вилучено 28 липня 2021 року по АДРЕСА_5 по місцю проживання ОСОБА_11 та Особи, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0000824 від 16.11.2021.

За висновком судово-медичної експертизи № 85 від 12 травня 2021 року та № 13/85 від 30 серпня 2021 року, смерть ОСОБА_12 могла настати внаслідок опікового шоку або внаслідок отруєння продуктами горіння. На трупі виявлені опіки стоп та гомілок, які утворились від дії високої температури невдовзі від настання смерті та могли утворитись від дії розігрітого кип`ятильника, увімкненого в електромережу. Смерть ОСОБА_12 могла настати 12 травня 2021 року в період часу з 01.00 по 06.30 години.

У відповідності до протоколу тимчасового доступу до інформації, яка перебуває у володінні оператора телекомунікації (мобільний зв`язок), на підставі ухвал слідчого судді та тимчасового доступу, отримана інформація та встановлено абонентські номери усіх осіб, які перебували у зоні дії базової станції с. Трудове Волноваського району Донецької області, серед яких були абонентські номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Судом першої інстанції встановлено що 04.05.2021, тобто напередодні смерті ОСОБА_12 , Мар`їнським ГРПП зупинено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на автомобілі ВАЗ 2105, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на момент перевірки використовував зазначений вище мобільний термінал з IMEI НОМЕР_5 , номер абонента: НОМЕР_2 .

Згідно протоколу обшуку від 28 липня 2021 року за адресою, де проживають ОСОБА_11 та Особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0000824 від 16.11.2021, було вилучено: наручний годинник на браслеті з сірого та жовтого матеріалу Qmax HSK083, шкатулка с шістьма виделками, медаль з металу жовтого кольору округлої форми з написом: «50 лет Победы в Великой Отечественной Войне» зі стрічкою червоного кольору та «Георгіївською» стрічкою.

Відповідно до протоколу огляду предметів від 07 вересня 2021 року, наданих потерпілим ОСОБА_26 об`єкт № 6 медаль «Ветеран труда», об`єкт № 2 Ветеран труда, оглянуто як речовий докази - посвідчення, які наявні у ОСОБА_25 та медалі, зокрема медаль «50 лет Победи в ВОВ» та посвідчення на медаль ім`я ОСОБА_27 , аналогічна медаль, що вилучено 28 липня 2021 року по місцю проживання ОСОБА_11 та Особи, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0000824 від 16.11.2021.

Також, згідно дослідженого і покладеного також в основу вироку слідчого експерименту від 18 серпня 2021 року за участі свідка ОСОБА_28 , яка вказувала на будинок по АДРЕСА_3 , де мешкав ОСОБА_12 , та якому ОСОБА_29 , намагалась продати постільну білизну, а пізніше свідок від чоловіка ОСОБА_24 , їй стало відомо, що він та ОСОБА_30 і ОСОБА_31 вбили цього діда, шляхом підпалу.

Зауваження захисника ОСОБА_7 в тій частині, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що даний слідчий експеримент був проведений за участі свідка ОСОБА_28 , яка є дружиною ОСОБА_32 , не є слушними, оскільки відсутні підстави ставити під сумнів інформацію, яка була отримана в результаті проведення даної слідчої дії, свідок була попереджена про кримінальну відповідальність, а також про право відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї. Окрім того, обставини на які вказувала даний свідок на слідчому експерименті не суперечать і узгоджуються з фактичними даними отриманих із досліджених судом першої інстанції інших доказів і показів свідків та потерпілих.

Даний слідчий експеримент проведений в порядку, визначеному ст. 240 КПК України, порушень під час його проведення, які б стали підставою для визнання його недопустимим доказом, не вбачається.

Слідчий експеримент не є тотожнім свідченням даного свідка наданими ним під час досудового розслідування, як на це посилається сторона захисту в апеляціях, оскільки він проведений у порядку передбаченому вище зазначеної норми закону і містить фактичні дані, на підставі яких встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Щодо посилання захисника ОСОБА_6 в апеляції в тій частині, що сторона захисту не брала участі в дослідженні певних документів, а саме: рапорту начальника СКП Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області та оперативної інформації про те, що до вбивств може бути причетні ОСОБА_5 , а також під час отримання даних протоколів тимчасових доступів до речей і документів, які перебувають у володінні оператора телекомунікації, то вони не є також слушними і прийнятними, з огляду на таке.

Відповідно до протоколу надання доступу до матеріалів до матеріалів досудового розслідування від 26 листопада 2021 року, підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник, - адвокат ОСОБА_7 в повному обсязі були ознайомлені з матеріалами досудового розслідування, в тому числі і з документами, на які посилається захисник ОСОБА_6 , шляхом фотографування.

Тобто, сторона захисту в порядку ст. 290 КПК України не була обмежена в своєму праві на ознайомлення з матеріалами справи, а захисник ОСОБА_6 , який почав здійснювати захист ОСОБА_5 вже на стадії судового розгляду, а саме 07 грудня 2021 року на підставі Доручення, мав можливість бути ознайомленим з усіма без виключення матеріалами кримінального провадження.

Само по собі посилання захисника ОСОБА_6 лише на те, що сторона захисту не приймала участі при складанні документів та проведенні певних процесуальних дій також не приймаються до уваги, з огляду на те, що рапорти співробітників правоохоронних органів та отримана ними оперативна інформація, є внутрішніми документами правоохоронних органів та є лише складовою частиною джерела доказів, які безпосередньо підлягають оцінці судом.

Що стосується наявних в матеріалах справи протоколів про тимчасовий доступ до речей і документів, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 163 КК України, оскільки сторона захисту, в даному випадку не була ініціатором клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, то і виконання вказаної слідчої дії відбувалося без її участі.

Докази дослідженні судом першої інстанції щодо другого епізоду, за фактом розбійного нападу та вбивства ОСОБА_14 .

Так, за показами свідка ОСОБА_33 в суді першої інстанції повідомила, її тітка ОСОБА_14 декілька днів не виходила на зв`язок та 23 червня 2021 року вона пішла до неї додому і через відкриту хвіртку вікна почула трупний запах, викликала поліцію. Їй також відомо, що з будинку викрали гроші та годинник.

Свідок ОСОБА_34 у суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_14 її кума, яка розказувала, що у неї працювали чоловіки переселенці з Донбасу, в тому числі називала чоловіка на ім`я ОСОБА_35 .

За показами свідка ОСОБА_36 в суді першої інстанції, під час вбивства ОСОБА_14 у неї було викрадено гроші та механічний годинник марки «ЗИК», що належали його діду, який він впізнав під час здійснення досудового розслідування.

Також судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_20 , який суду показав, що 20 липня 2021 року приблизно о 14.00 годині він перебував в смт. Щабельковка в м. Краматорськ, де бачив чоловіка який йшов по дорозі на відстані приблизно 1 км. від магазинів по вул. Волгодонський. Вказаний чоловік був одягнутий в спортивний костюм, циганської зовнішності, з ним проводилось впізнання за фотознімками і він впізнав цю особу, ним виявився ОСОБА_5 .

Дані свідки, хоча і не були прямими очевидцями вчинених ОСОБА_5 злочинів, проте їх безпосередні покази в повній мірі в сукупності з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами повністю узгоджуються і свідчать про доведеність причетності ОСОБА_5 до інкримінованих йому злочинів.

Так, судом першої інстанції було безпосередньо досліджено протокол огляду від 23 липня 2021 року, в ході якого, за адресою: АДРЕСА_4 , за місцем проживання ОСОБА_14 , було виявлено труп останньої, який лежав на підлозі, прив`язаний до стільця дротами та ременцями, в сидячому положенні, під час огляду виявлено та вилучено певні речі та предмети.

Відповідно до судово-медичної експертизи трупа № 249 від 19 вересня 2021 року, покладеної в основу вироку, смерть ОСОБА_14 могла наступити від механічної асфіксії, яка розвинулась в результаті здавлювання органів шиї петлею. На трупі виявлені тілесні ушкодження від дії предметів, які були використані для зв`язування. Давність настання смерті ОСОБА_14 складає близько 3 діб на момент початку дослідження трупу 23 липня 2021 року, що відповідає встановленій даті вчинення злочину проти ОСОБА_14 - 20.07.2021р.

За дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № СЕ-19/121-21/19515-БД від 03 грудня 2021 року, генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на фрагментах ліпкої стрічки типу "скотч", вилучених під час огляду місця події, містять генетичні ознаки більш ніж однієї особи, серед яких містяться і генетичні ознаки крові ОСОБА_5 .

При цьому, згідно проведених та перевірених судом першої інстанції оперативно-розшукових заходів встановлено, що, ОСОБА_5 є останнім, хто контактував з ОСОБА_14 в день, коли вона ймовірніше всього була вбита, що підтверджується і дослідженими у суді першої інстанції протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, де свідок ОСОБА_37 впізнала на ОСОБА_5 та пояснила, що бачила його 20 липня 2021року приблизно об 11.00 годині біля будинку ОСОБА_14 .

Також в протоколі огляду місця події від 25 липня 2021 року, містяться відомості про обстеження ділянки місцевості на яку вказав ОСОБА_5 , як на місце куди він викинув рукавички, під час огляду зазначеної ділянки було виявлено та вилучено будівельні рукавички на яких спостерігалось нашарування, схожі на глину. Зазначені рукавички, з ознаками нашарування ґрунту, зразки ґрунту, вилучені 25 липня 2021 року під час огляду салону автомобіля ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_6 , на якому ОСОБА_5 приїжджав в день вбивства ОСОБА_14 , з педалей авто та з поверхні підлоги салону автомобіля, зразки ґрунту, вилучені під час проведення огляду місця події.

Та за висновком судової ґрунтознавчої експертизи від 16 вересня 2021 року, надані на дослідження порівнювальні ґрунти, виявлені на правій рукавичці, в салоні авто, в будинку № 39, мають між собою спільну родову належність.

При дослідженні судом першої інстанції протоколу огляду території домоволодіння, будинку та господарчих споруд, які розташовані за місцем вбивства ОСОБА_14 від 23 липня 2021 року, встановлено, що було виявлено та вилучено декілька фрагментів електричного кабелю та фрагменти ліпкої стрічки типу «скотч», які разом з вилученими у ОСОБА_38 біологічними зразками для встановлення ДНК-профілю.

Відповідно до досліджених судом висновків молекулярно-генетичної експертизи, генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на фрагментах ліпкої стрічки містять генетичні ознаки більш ніж однієї особи, серед яких містяться і генетичні ознаки крові ОСОБА_5 .

Згідно покладеного в основу вироку і наведеного вище протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, свідок ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яку він бачив 20 липня 2021 року приблизно о 14.00 годині в с. Щабельковка м. Краматорська, який йшов по дорозі на відстані приблизно 1 км. від вул. Волгодонської, де проживала ОСОБА_14 .

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість цього доказу з огляду на те, що в протоколі не зазначено за якими саме рисами обличчя він впізнав ОСОБА_5 , а також через те, що дана слідча дія була проведена після фактичного затримання останнього, то вони є безпідставними і неприйнятними за наступного.

Так, фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

При цьому, чинний КПК України не визначає конкретного порядку отримання органом досудового розслідування фотознімків, за якими буде проводитись впізнання, а також необхідності відображення у протоколі слідчої дії даних про походження таких фотознімків.

Як слідує з матеріалів справи, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_20 в повній мірі відповідає наведеним вище вимогам, зокрема, даний свідок, в присутності двох понятих повідомив, що впізнає ОСОБА_5 серед трьох інших осіб за рисами обличчя, зачіскою та кольором волосся. Відсутність певної конкретизації цих рис, з огляду на виконання інших вимог ст. 228 КПК України, не є суттєвою обставиною, яка могла б призвести до визнання цього доказу недопустимим.

Крім цього, також було досліджено протокол огляду, в ході якого оглянуто транспортний засіб ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_4 , в ході якого було виявлено та вилучено: два годинника, а саме кварцовий Casio та механічний в корпусі біло сріблястого кольору.

За протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 липня 2021 року, свідок ОСОБА_39 впізнав вказані ці годинники, як такі, що належали його діду - ОСОБА_40 , які після смерті діда зберігались у ОСОБА_14 , та зникли після її вбивства.

Також було досліджено протокол слідчого експерименту від 25 липня 2021 року за участю свідка ОСОБА_21 (син обвинуваченого), який показав місце, де 20 липня 2021 року, ОСОБА_5 залишив його в автомашині Газель, взяв з собою рукавички та відмотав частину «скотчу». Після цього ОСОБА_5 повернувся приблизно через 3-4 години, приніс з собою гроші в сумі 7000 гривень та мішок з міддю, повідомивши, що обікрав бабцю, яку звуть ОСОБА_41 у якої вони колись працювали. Також даний свідок показав місце де ОСОБА_5 викинув в сміттєвій бак кросівки, в яких був взутий. Свідок також повідомив, що ОСОБА_5 позбувся і одягу, з огляду на те, що його хтось бачив.

Щодо зауваження захисника ОСОБА_6 в апеляції в тій частині, що даний протокол проведений із сином ОСОБА_5 , який є неповнолітньою особою та має абсолютне право не свідчити проти близьких родичів, не є також слушним.

Як слідує зі змісту протоколу слідчого експерименту, дослідженого судом першої інстанції в повній мірі, дана слідча дія за участі свідка ОСОБА_21 була проведена в присутності понятих, із застосуванням засобів технічної фіксації, за участі законного представника свідка, цим особам були роз`яснені їхні права в тому числі і передбачені ст. 66 КПК України, щодо права відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї.

Таким чином, підстав ставити під сумнів відомості з цього протоколу, з мотивів, наведених захисником ОСОБА_6 , не вбачається.

Щодо зауважень захисника ОСОБА_6 стосовно сумнівів причетності ОСОБА_5 до вчиненні вбивства за епізодом вбивства ОСОБА_14 , з посиланням на місячний розрив у часі з моменту втрати зв`язку з потерпілою ОСОБА_14 та виявленням її трупу, то захисником не надано жодних переконливих даних, які б за даних обставин свідчили про сумнів щодо причетності обвинуваченого до цього -злочину.

Окрім того, слід врахувати, що матеріали справи містять покази свідка ОСОБА_20 , а також протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до яких цей свідок та свідок ОСОБА_37 впізнали саме ОСОБА_5 , який 20 липня 2021 року, тобто в день вбивства ОСОБА_14 відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа, був останнім, хто контактував із загиблою та перебував біля її будинку.

Щодо заперечень сторони захисти проти покладення в основу вироку слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_5 по першому епізоду злочину проти потерпілого ОСОБА_12 .

Так, судом першої інстанції було безпосередньо досліджено протокол слідчого експерименту від 27 липня 2021 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 , відеозапис якого був досліджений безпосередньо в судовому засіданні, під час зазначеної слідчої дії ОСОБА_5 показав, що він зі своїми знайомими ОСОБА_29 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , на автомобілі марки ВАЗ-2109, який знаходився у його володінні, приїхали до с. Трудового Волноваського району Донецької області з ціллю пограбування діда, у якого, зі слів ОСОБА_29 , вона бачила багато грошей.

Далі, залишили автомобіль неподалік будинку, він, ОСОБА_29 та ОСОБА_13 , взяли заздалегідь заготовлені і привезені із собою металеву монтувалку та пластикову пляшку об`ємом 1,5 л. з бензином, підійшли до вищевказаного домоволодіння та через калитку зайшли на територію подвір`я.

ОСОБА_13 , шляхом ривку відчинив вхідні двері, після чого разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_29 проникли у будинок, зайшли в спальню, де на ліжку спав ОСОБА_12 ..

Після цього ОСОБА_29 почала шукати у будинку гроші та інші цінні речі, він з ОСОБА_13 , зв`язали руки та ноги ОСОБА_12 простирадлами, які знайшли в цій кімнаті. ОСОБА_13 почав вимагати гроші, погрожував та бив ОСОБА_12 . Він знайшов грошові кошти у сумі 1 500 гривень, а ОСОБА_29 знайшла якісь нагороди 3-4 штуки, механічний годинник. Коли він та ОСОБА_29 вийшли на вулицю, то почули звук, подібний на займання бензину, з будинку вибіг ОСОБА_13 і вони всі побігли до машини, ОСОБА_13 сказав, що він підпалив будинок.

Фактичні дані, які надавав ОСОБА_5 на даному слідчому експерименті в деталях проти інших учасників злочину, могла знати тільки особа яка безпосередньо причетна до їх вчинення.

Окрім того, слід прийняти до уваги, що ОСОБА_5 на даному слідчому експерименті не свідчив проти себе і даних які б вказували, що під час проведення цього слідчого експерименту на обвинуваченого вчинявся тиск чи інше фізичне насилля, чи він був будь-яким чином обмежений в своєму волевиявленню і свободі при наданні пояснень, не встановлено.

Отже за наведеного підстав у розумінні вимог ст. 87 КПК України, вважати такий доказ недопустимим не вбачається.

Щодо слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_5 по другому епізоду злочину проти потерпілої ОСОБА_14 , який за ствердженнями сторони захисту також є недопустимим доказом, то такі ствердження також є безпідставними.

Так, судом першої інстанції, як вже зазначено вище, також було безпосередньо досліджено протокол слідчого експерименту від 25 липня 2021 року, щодо розбійного нападу та вбивства ОСОБА_14 за участі ОСОБА_5 , який показав маршрут, яким він рухався спочатку на автомобілі Газель, разом з своїм сином ОСОБА_21 , а потім він йшов пішки до будинку потерпілої.

У будинку ОСОБА_5 показав, як напав на потерпілу ОСОБА_14 та бойком молотка, який знайшов у будинку, наніс останній два удари у грудну клітину сзаду, від яких ОСОБА_14 впала на підлогу. Після цього ОСОБА_5 змусив ОСОБА_14 сісти на дерев`яний стілець, після чого ременем та електричними дротами від побутових приборів, які знайшов у будинку потерпілої, а також липкою стрічкою (скотчем), яку приніс із собою, міцно прив`язав її до стільця, зв`язавши при цьому їй руки та ноги.

Також ОСОБА_5 показав де і як він шукав та знайшов належні потерпілій гроші, після чого показав як він зв`язав дротами та ременем ОСОБА_14 , обв`язав навколо її шиї складений у складки фрагмент простирадла та обмотав шматок еластичного бинта навколо шиї потерпілої, зазначив, що голова ОСОБА_14 була нахилена вниз.

ОСОБА_5 також зазначив, що залишив зв`язану ОСОБА_14 у будинку, забрав з сараю лом міді, приблизно 20 кг., яку поклав у мішок і пішов до машини, біля машини викинув рукавички, в яких був у будинку, після чого поїхав на пункт прийому металу куди здав мідь, а також повідомив, що він позбавився взуття, в якому був у будинку та показав місце де він викинув кросівки.

Як слідує зі змісту покладених в основу вироку наведених протоколів слідчих експериментів, ОСОБА_5 при кожному експерименті відтворив обставини вчинення обох інкримінованих йому злочинів, показав кількість, механізм нанесення ударів, а також вчинені ним дії, спрямовані на придушення волі потерпілих до спротиву. Слідчий експеримент був проведений у формі, що містила ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, що свідчить про те, що ця слідча дія була проведена із дотриманням вимог закону та прав учасників такої слідчої дії.

Також, приймається до уваги, що наведені слідчі експерименти були проведені за участі як підозрюваного, так і його захисника, які не виказували жодних зауважень або заперечень щодо їх проведення.

Слід зазначити, що норми чинного кримінального процесуального закону щодо оцінки судом протоколу слідчого експерименту як окремого процесуального джерела доказів у провадженні узгоджуються з критеріями, застосованими ЄСПЛ для оцінки справедливості судового розгляду в цілому. Легітимна мета слідчого експерименту забезпечується дотриманням процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та встановленого порядку його проведення.

Під час судового розгляду кримінального провадження як у суді першої інстанції так і в апеляційній, ОСОБА_5 заперечував свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, тобто не визнавав обставин, які він безпосередньо відтворював під час слідчих експериментів, з посиланням на те, що слідчі дії відбувалися під тиском та тортурами працівників поліції.

Однак такі доводи, як зазначено вище також ретельно були перевірені і судом першої інстанції, дослідженні постанова від 17 січня 2022 року, слідчого ДБР у м. Краматорську про закриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_5 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування. Судом першої інстанції перевірялася дана постанова на предмет її формальності і була надана відповідна оцінка, зокрема встановлено, що під час досудового розслідування згідно цієї постанови, шляхом допиту свідків та дослідження процесуальних документів, будь яких протиправних дій з боку працівників поліції не встановлено, всі слідчі дії проводились за участю захисника, з залученням понятих. Такий висновок суду першої інстанції є об`єктивним і таким, що повністю відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Отже, заперечення обвинуваченим у судових засіданнях відомостей, які були перевірені під час слідчого експерименту за його участю, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту, що узгоджується з висновком, викладеним в постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 14 вересня 2020 року, у справі № 51-6070кмо19.

А тому, висновок суду першої інстанції про те, що зміна показів ОСОБА_5 з посиланням на застосування до нього тортур на досудовому розслідуванні явно направлена на уникнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинені ним злочинів є обґрунтованим.

Як зазначалось вище, обвинувачений ОСОБА_5 на слідчих експериментах за його участі, а також за участі його захисника вказував на обставини вчинення ним інкримінованих йому злочинів, які могли бути відомі тільки особі яка була причетна до їх вчинення.

Окрім того враховується, що ці обставини також були перевірені судом першої інстанції у сукупності і взаємозв`язку з іншими належними і допустимими доказами, які безсумнівно підтверджують винуватість ОСОБА_5 .

Колегія суддів, також констатує факт того, що дослідженими судом першої інстанції доказами, в тому числі і протоколами слідчих експериментів з відеозаписами за участі самого обвинуваченого в їх сукупності не підтверджується обставини вчинення відносно обвинуваченого ОСОБА_5 будь-якого тиску чи тортур працівниками поліції на досудовому розслідуванні з метою отримання від нього визнавальних показів, як на це ним вказується.

На слідчих експериментах за участі ОСОБА_5 останній добровільно без примусу і очевидних підказок розповідав про спосіб, механізм і інші обставини вчинення ним інкримінованих йому злочинів не будучи обмежений будь-яким чином в своєму вільному волевиявленні.

Отже, за наведеного ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній, не встановлено фактів і обставин вчинення на ОСОБА_5 тиску чи здійснення відносно нього тортур працівниками поліції на досудовому розслідуванні, а тому такі доводи сторони захисту є надуманими і безпідставними.

Стосовно доводів апеляційних скарг сторони захисту про отримання усіх доказів в рамках документування іншого злочину.

Так, слідчим управлінням ГУНП в Донецькій області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000300 від 12 травня 2021 року за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, а також ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Крім того, слідчим управлінням ГУНП в Донецькій області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001388 від 23 липня 2021 року за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Постановою прокурора відділу Донецької окружної прокуратури ОСОБА_42 від 04 серпня 2021 року матеріали даних досудових розслідувань об`єднані в одне кримінальне провадження, якому в ЄРДР надано № 0000300.

Крім цього, 16 листопада 2021 року, постановою прокурора відділу Донецької окружної прокуратури ОСОБА_42 , з матеріалів кримінального провадження № 0000300 були виділені матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_29 та ОСОБА_13 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку з оголошенням останніх у міжнародний розшук.

За наведеного можна дійти висновку, що первинно здійснювалося досудове розслідування в рамках двох кримінальних проваджень, а саме за двома окремими епізодами злочинної діяльності ОСОБА_5 , які були об`єднані в одне кримінальне провадження, з якого в подальшому були виділені матеріали щодо інших підозрюваних.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 звертає увагу на те, що низка слідчих дій була проведена під час здійснення іншого кримінального провадження та отримана в результаті їх проведення інформація була використана у кримінальному провадженні № 0000300, що є підставою для визнання цих доказів доказів недопустимим, з огляду на вимоги ст. 87 КПК України. Однак така позиція сторони захисту є хибною і безпідставною.

Так, частиною 1 статті 217 КПК України визначено, що у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень.

Тобто, нормами кримінального процесуального законодавства, на відміну від порядку використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій в інших цілях або передання інформації, визначеного статтею 257 КПК України, не передбачено спеціальної процедури легалізації доказів, отриманих в рамках об`єднаних кримінальних проваджень.

Згідно висновку, викладеного в Постанові ККС ВС від 02 листопада 2023 року у справі № 991/10566/20 (провадження 51-4240км22), у разі об`єднання кримінальних проваджень, потреби у дозволі слідчого судді на її використання немає, оскільки наданий раніше дозвіл слідчого судді на збирання і використання такої інформації вже існує в одному об`єднаному кримінальному провадженні. Така потреба виникає лише у випадку, коли цю інформацію необхідно використати в іншому кримінальному провадженні не об`єднаному з тим, в якому надавався дозвіл на проведення НСРД.

У даному кримінальному провадженні була використана інформація з кримінального провадження № 0001388, яке є об`єднаним з розглядуваним та не використовувалась будь-яка інформація з іншого кримінального провадження, отримана на підставі Глави 21 цього Кодексу, а тому відсутні підстави для ствердження про отримання доказів в непередбачений законом спосіб, як на це вказує захисник ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі.

Стосовно інших доводів апеляційних скарг сторони захисту

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 також ставить під сумнів допустимість протоколу отримання зразків для проведення експертизи від 24 липня 2024 року, з посиланням на те, що даний протокол не містить даних про пакування речей, спосіб їх ідентифікування, а також засоби фіксації слідчої дії.

Слід зазначити, що хоча суд і не посилався на даний протокол під час ухвалення вироку, однак він є джерелом доказів для інших прийнятих до уваги судом доказів.

Так, в ході даної слідчої дії, за добровільною заявою ОСОБА_5 на відібрання в нього зразку крові для проведення судових експертиз, в присутності двох понятих було отримано зразок крові на марлевий тампон, який упаковано в паперовий конверт.

Тобто, в протоколі зазначені дані про пакування зразків, які дозволяють їх ідентифікувати.

При цьому, слід зазначити, що положення ст. 107 КПК України, щодо обов`язкового застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження, застосовуються виключно під час виконання ухвали слідчого судді, суду про проведення обшуку. При цьому, дана вимога не розповсюджуються без обмежень на всі інші процесуальні дії та такий обов`язок виникає лише за клопотанням учасників процесуальної дії.

За наведеного, обов`язковості застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження під час складання протоколу отримання зразків для проведення експертизи, не передбачено.

Що стосується зауважень захисника ОСОБА_6 в тій частині, що розгляд справи відбувся без надання перекладача ОСОБА_5 , який не володіє українською мовою, що є порушенням права останнього на захист, то такі ствердження є безпідставними.

У даному випадку, слід зазначити, що ОСОБА_5 є громадянином України, проживає на території України. Як слідує з матеріалів справи, багаторазово звертався до суду письмово українською мовою, що підтверджує достатній обсяг розуміння на достатньому та необхідному рівні мови судочинства. Крім того, здійснення захисту професійним адвокатом в повній мірі забезпечує обвинуваченого кваліфікованою правовою допомогою, у тому числі, й при тлумаченням юридичних термінів.

Таким чином, порушень норм процесуального права, в тому числі, права на захист обвинуваченого з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не встановлено.

Щодо стверджень захисника ОСОБА_6 стосовно того, що ОСОБА_13 повідомив поліцію про причетність ОСОБА_5 до вбивства по першому епізоду, що є помстою за те, що ОСОБА_15 , зберігала вдома медалі загиблого, які забрала під час вчинення злочину, то ці обставини є лише припущенням захисника, та не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_13 .

Висновки апеляційного суду

Таким чином, дослідивши в повному обсязі з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши у вироку вказані докази в їх сукупності і взаємозв`язку, суд першої інстанції дав їм належну оцінку не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і ці докази в своїй сукупності взаємно доповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень та доведеність вини останнього у їх вчиненні, а також для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку, пояснення свідків, які також підтверджуються і дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме висновками судово-медичних експертиз, судової-ґрунтознавчої експертизи, молекулярно-генетичної експертизи, результатами обшуків, під час яких було виявлено і вилучено майно потерпілих, а також встановленими під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 обставинами.

У даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального провадження встановлені на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, які поза розумним сумнівом доводять винуватість у їх вчиненні ОСОБА_5 і правильність правової кваліфікації його дій судом першої інстанції, а саме, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб; напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаним із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення та сховище; умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, що передбачено ч. 4 ст. 187, п. п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Враховуючи вищевикладені і наведені у вироку докази, які є належними, допустимими, достовірними, а їх сукупністю є достатньою для встановлення обставин, передбачених ст. 91 КПК України, а тому доводи захисників щодо неповноти судового розгляду та не відповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи є безпідставними і необґрунтованими. Підстав для скасування вирок суду, передбачених ст. 410, 411 КПК України, не встановлено.

Із матеріалів кримінального провадження, оскаржуваного вироку, журналів судового розгляду та його технічної фіксації вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, на які посилалась сторона захисту.

З фактичних обставин провадження, встановлених судом, вбачається, що ОСОБА_5 з іншими співучасниками злочину, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, проник у будинок, де спав ОСОБА_12 . Після цього, зв`язали руки та ноги ОСОБА_12 простирадлами, та ОСОБА_13 почав вимагати гроші, прикладаючи розігрітий кип`ятильник до стоп та гомілок ОСОБА_12 . Далі, знайшовши у будинку потерпілого грошові кошти, столовий набір та ювілейні медалі, перемістили зв`язаного ОСОБА_12 на підлогу біля ліжка в спальній кімнаті, поклали на нього зверху одяг і ганчір`я та за допомогою невстановленої горючої рідини, підпалили останнього, внаслідок чого ОСОБА_12 загинув.

За фактом другого епізоду встановлено, що ОСОБА_5 прибув до місця проживання ОСОБА_14 , наніс останній два удари у грудну клітину ззаду, після чого змусив її сісти на дерев`яний стілець, та ременем та електричними дротами від побутових приборів, а також липкою стрічкою (скотчем), міцно прив`язав її до стільця, зв`язавши при цьому їй руки та ноги. ОСОБА_5 знайшов належні потерпілій гроші, після чого зв`язав дротами та ременем ОСОБА_14 навколо її шиї таким чином, що голова ОСОБА_14 була нахилена вниз, він чого вона загинула внаслідок асфіксії.

Щодо вирішення судом питання стосовно процесуальних витрат

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує, що в вироку суд приймає рішення стосовно витрат на залучення експертів під час досудового розслідування стосовно 20 судових експертиз на суму 77405,813 гривень, однак зазначає, ці експертизи згідно змісту вироку не були предметом дослідження і відносно них суд не приймав ніякого рішення відносно їх недопустимості.

Що стосується того, що деякі експертизи, згідно змісту вироку не були предметом дослідження і відносно них суд не приймав рішення відносно їх недопустимості, то слід зазначити, що відповідно до абз. 3 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

При цьому слід зазначити, що вирок суду в цій частині має містити насамперед виключно вагомі докази, які прямо підтверджують або навпаки спростовують певні обставини, на підставі яких він ухвалюється. В той же час, під час досудового розслідування, з метою отримання ключових доказів, мають бути проведені відповідні експертизи, висновки яких які самі по собі не несуть доказового значення, але мають значення як складова частина інших доказів.

Таким чином, в даному випадку припустимо, що суд не посилався у вироку на всі без виключення проведені під час здійснення кримінального провадження експертизи, що відповідає вимогам ст. 374 КПК України, а також формі та змісту процесуального документу.

Крім того, за приписами ст. 118 КПК України, одним із видів процесуальних витрат є витрати, пов`язанні із залученням експертів.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 122 КПК України, витрати, пов`язанні із залученням, зокрема експерта, несе сторона кримінального провадження, яка його залучила, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким експертним установам з Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийняв рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 витрати на залучення експертів.

Щодо призначеного покарання.

Що стосується призначення судом першої інстанції остаточного покарання ОСОБА_5 у вигляді довічного позбавлення волі, то колегія суддів зважає на приписи закону, особу обвинуваченого, спосіб і механізм вчинення злочинів, їх тяжкість і незворотність наслідків.

Так, у відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів, що зазначено в ч. 2 ст. 65 КК України.

Разом з цим, відповідно до ст.ст. 3 і 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

А тому, є слушним прийняття судом першої інстанції при призначенні виду і розміру покарання одних із основних засад права справедливість, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, що також ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 у справі № 1-33/2004.

При призначенні покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вчинені ним тяжкі та особливо тяжкі злочини також мають бути враховані правові позиції рішення ЄСПЛ у справі Kafkaris v. Cyprus (Кафкарис проти Кіпру) від 12 лютого 2008 року (заява № 21906/04; п. 97), де зазначено, що призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі дорослому злочинцеві, саме по собі, не заборонено і не суперечить статті 3 або будь-який інший статті Конвенції (див., зокрема, справи Kotalla v. the Netherlands (Коталла проти Нідерландів) від 6 травня 1978 р., заява № 7994/77, п. 238; Bamber v. the United Kingdom (Бамбер проти Сполученого Королівства) від 14 грудня 1988 р., заява № 13183/87, п. 235 та Sawoniuk v. the United Kingdom (Савонюк проти Сполученого Королівства) заява № 63716/00, ECHR 2001-VI). Призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі не є порушенням прав особи, які закріплені у ст. 28 Конституції України та статті 7 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, повною мірою виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, та норм міждународного права та правових позицій ЄСПЛ, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких насильницьких та корисливих злочинів, вчинених умисно. Дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, неодружений, характеризується посередньо, не усвідомив а ні сутності вчинених ним діянь, а ні наслідків.

За наслідками судового розгляду кримінального провадження суд не встановив обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , встановив обставину, що обтяжує покарання, у виді вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, а також врахував інші обставини, які свідчили про необхідність призначення виключно найсуворішої міри покарання обвинуваченому в максимальному розмірі санкції ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі.

Крім того, мотивуючи призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі суд першої інстанції обґрунтовано врахував обставини злочинів, а саме те, що позбавляючи життя ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_5 усвідомлював, що він завдає потерпілому особливих фізичних страждань, шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, кип`ятильника. Крім того, ОСОБА_5 бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе та інших осіб, які приймали участь у розбійному нападі та вбивстві, зокрема заволоділи грошима та домовилися про підпал будинку, саме це було спричинено смерть ОСОБА_12 .

Враховується особлива жорстокість, неодноразовий розбій, скерований на заволодіння майном потерпілих та його використання на власний розсуд, чим ОСОБА_5 поставив життя потерпілих нижче від своїх бажань, нехтуючи загальнолюдськими цінностями. Тобто, обвинувачений становить особливу небезпеку для суспільства, а єдиним достатнім покаранням для нього, з огляду на його особистість, є призначення йому найтяжчого покарання, передбаченого нормами кримінального кодексу України. Тому, висновок місцевого суду про неможливість призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі на певний строк є правильним, а довічна ізоляція ОСОБА_5 від суспільства відповідає вимогам справедливості та відображає співмірність злочину та кари.

Також колегія суддів зважає на практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Призначаючи обвинуваченому покарання місцевим судом також враховані позиції Європейського суду з прав людини, викладені у справах Бакланов проти Росії від 09.06.2005 року, Фрізен проти Росії від 24.03.2005 року.

Таким чином, врахувавши дані про особу ОСОБА_5 у поєднанні із тяжкістю вчинених злочинів, особливостей вчинених умисного вбивства та розбоїв, непоправними наслідками у виді смерті потерпілих внаслідок його насильницьких дій, відсутність щирого каяття та жалю щодо вчиненого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зухвалість поведінки ОСОБА_5 , що свідчить про нелюдське ставлення останнього до інших осіб, його виняткову суспільну небезпеку, та про неможливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк навіть у максимальному його розмірі, оскільки таке покарання не зможе забезпечити досягнення щодо обвинуваченого ОСОБА_5 мети, передбаченої ст. 50 КК України, а відтак про його підвищену суспільну небезпечність, і законно та справедливо призначив покарання в межах санкцій відповідних статей кримінального закону за кожним із злочинів та обрав йому виняткову міру покарання за п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України і за сукупністю злочинів та остаточно за сукупністю вироків визначив у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, яке, відповідно до вказаних вище вимог закону, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості, співмі,рності та індивідуалізації буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Достатніх доводів про необхідність призначення ОСОБА_5 менш суворого покарання апеляційні скарги не містять.

Обставин, передбачених ст. 64 КК України, які виключають призначення ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі, не виявлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів, переглядаючи вирок за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисників, ретельно перевіривши доводи, дійшла висновку про законність та обґрунтованість вироку, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та кримінального закону не допущено, а тому апеляційні скарги мають бути залишені без задоволення, вирок суду, без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників, - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000300 від 12 травня 2021 року, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4