В И Р О К

Іменем України

27 лютого 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010053 від 14 вересня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, на утриманні нікого не має, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, стрільця-помічника гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , солдата, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, приблизно о 11 годині 50 хвилин 14 вересня 2024 року, перебуваючи у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 , після отримання відкрито відмовився виконати бойовий наказ командира мотопіхотного батальйону ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_6 № 0924/МПБ/441дск від 14.09.2024, доведеного заступником командира мотопіхотного батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_7 згідно якого до 13.00 години 14.09.2024 здійснити марш на автотранспорті «ЗІЛ-131» н.з. НОМЕР_4 по маршруту смт Райгородок с. Діброва Донецької області до ТПУ 1 МПР МПБ та у подальшому у супроводі старшого на автотранспорті 1 МПР «Nissan Double Cab 4 WD» н.з. НОМЕР_5 висунутися по маршруту: с. Діброва с. Ямпіль Донецької області на позицію СП «ІЛЛІНОЙС 7», розташованої біля с. Ямпіль Краматорського району Донецької області та зайняти оборону у складі підрозділів на вказаному напрямку та вести оборонний бій наявними вогневими засобами з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та відбиття наступу чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

30 січня 2025 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості відповідно до вимог ст. 468, 469, 472 КПК України.

З урахуванням викладеного сторони дійшли згоди щодо покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. ст. 62, 69 КК України у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 2 роки.

Сторони вважають за можливе з урахуванням всіх обставин кримінального провадження на підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання ОСОБА_4 , за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на службові обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

В строк відбуття покарання зарахувати строк тримання під вартою ОСОБА_4 з 14.09.2024 по 24.09.2024.

Прокурор ОСОБА_8 та захисник обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні просили затвердити дану угоду про визнання винуватості. Вказали, що вказана угода, на їх переконання, відповідає вимогам кримінального і кримінально-процесуального законодавства.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.402 КК України, щиро розкаявся, пояснив, що він розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання й інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд, заслухавши думку захисника та прокурора щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, встановив наступне.

Кримінальне правопорушення за ч.4 ст.402 КК України, у вчиненні якого обвинувачений визнає себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Обвинуваченому роз`яснено норми ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, положення яких йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених - абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину у вчиненні якого її обвинувачують, права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь,

Також обвинуваченим усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений підтвердив думку щодо затвердження угоди про визнання винуватості, якої він досяг з прокурором ОСОБА_8 .

Суд встановив, що ОСОБА_4 раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а визначене покарання - нормам кримінального закону. Підстав для відмови в її затвердженні судом не встановлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 передбачених ст. 67 КК України, не виявлено.

Суд переконався у добровільності укладання угоди про визнання винуватості і що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони угоди вважали за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, застосувати норми ст. 69 КК України, та погодилися на призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст. 402 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, який на даний час є військовослужбовцем, заміна призначеного у вигляді позбавлення волі на покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення обвинуваченого в доход держави у розмірі 20 відсотків, є можливим.

Узгоджені вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого 4 ст. 402 КК України.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 468-469, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010053 від 14 вересня 2024 року, яка була укладена 30 січня 2025 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. ст. 58, 69 КК України, у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% з суми грошового забезпечення обвинуваченого.

Зарахувати ОСОБА_4 , на підставі ч.1, 5 ст. 72 КК України, у строк покарання строк попереднього ув`язнення, а сааме: з 14.09.2024 по 24.09.2024, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення дорівнює трьом дням службового обмеження для військовослужбовців.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді застави обвинуваченому ОСОБА_4 - скасувати.

Повернути заставодавцю ОСОБА_9 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) внесені нею 20.09.2024 на рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, банк отримувача 26239738) грошові кошти в сумі 242 240,00 грн. (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень 00 копійок) (код квитанції № 9355-0438-1758-1413 від 20.09.2024), сплачені в якості застави за ОСОБА_4 на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2024 (справа № 932/7968/24).

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно п.1 ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4,6,7 ст.474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1