Справа № 206/868/25
Провадження № 1-кп/206/235/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2025 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 01 лютого 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста м. Підгородне, Дніпропетровської області, громадянина України, маючої загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого останній раз 18 квітня 2024 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 263 КК України засуджено до покарання у виді 180 годин громадських робіт,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення умисних кримінальних правопорушень, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, знову вчинив кримінальне

правопорушення.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2024 за чинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_3 призначено покарання у виді громадських робіт строком на180 годин.

Вищевказаний вирок суду стосовно ОСОБА_3 22.07.2024 надійшов на виконання до Самарського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації у Дніпропетровській області.

ОСОБА_3 02.08.2024 ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, попереджений про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбуття покарання, не пов?язаного з позбавленням волі. За результатами ознайомлення у засудженого відібрано підписку та пояснення.

Того ж дня, а саме 02.08.2024, ОСОБА_3 видано направлення до комунального підприємства «Парк культури та відпочинку Придніпровський» Дніпровської міської ради, згідно якого останній повинен приступити до відбування призначеного судом покарання у вигляді 180 годин громадських робіт починаючи з 03.08.2024. В цей момент у ОСОБА_3 виник кримінально-протиправний умисел, направлений на ухилення від відбування покарання у вигляді 180 годин громадських робіт.

Після чого, ОСОБА_3 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на ухилення від відбування покарання у виді 180 годин громадських робіт, будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, усвідомлюючи про наслідки ухилення від відбування покарання, призначеного вироком суду, діючи умисно, став ухилятися від відбування покарання у виді 180 годин громадських робіт, а саме не з?являвся до комунального підприємства «Парк культури та відпочинку Придніпровський» Дніпровської міської ради та не приступив до відпрацювання громадських робіт, про причини неявки для відбування покарання уповноважених осіб не повідомляв.

Провідним інспектором Самарського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, у зв?язку з відсутністю підтверджуючих документів про причини неявки ОСОБА_3 для відбуття покарання, 18.11.2024 засудженому винесено попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України у разі продовження порушення ним порядку та умов відбування покарання за вироком суду у виді громадських робіт.

Незважаючи на попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, ОСОБА_3 в подальшому жодного разу не з?явився для відбуття призначеного вироком суду покарання у виді 180 годин громадських робіт, про причини неявки відповідальних осіб за місцем відбування покарання і представників персоналу уповноваженого органу з питань пробації не повідомляв.

Умисні дії, ОСОБА_3 , які виразилися в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що вину визнає в повному обсязі. З приводу обставин викладених в обвинувальному акті пояснив, що за вироком суду він отримав покарання у виді громадських робіт, з яким погодився. Органом пробації було визначено місцем виконання цих громадських робіт «Парк культури та відпочинку Придніпровський» та йому дійсно було роз`яснено наслідки ухилення від призначеного судом покарання. До вказаного парку для виконання громадських робіт він жодного разу він не зв`явився через те, що він проживає далеко від нього, а коштів на проїзд у нього немає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

- поданням Самарського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 від 29 січня 2025 року з якого встановлено, що 22 липня 2024 року до Державної установи «Центр пробації» надійшов на виконання вирок суду відносно засудженого ОСОБА_3 02 серпня 2024 року засудженого ОСОБА_3 було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, відібрано підписку про ознайомлення з наслідками ухилення від відбування призначеного покарання відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України під його особистий підпис. Також, 02 серпня 2024 року за вих. № 21/29/1380-24 ОСОБА_3 було видане направлення на об?єкт до КП «Парк культури та відпочинку Придніпровський» ДМР для відпрацювання 180 годин громадських робіт. Проте від отримання оригіналу направлення засуджений в грубій формі відмовився в присутності працівників органу пробації та самовільно залишив відділ. В подальшому, засуджений ОСОБА_3 неодноразово викликався до органу пробації, а саме: 05 серпня .2024 року, 15 серпня 2024 року, 02 вересня 2024 року, 12 вересня 2024 року, 23 вересня 2024 року, 03 жовтня 2024 року, 14 жовтня 2024 року, 24 жовтня 2024 року, 04 листопада 2024 року, 14 листопада 2024 року, проте усі виклики суб?єкт пробації злісно ігнорував, чим порушим вимоги ч. 1 ст. 37 КВК України. 18 листопада 2024 року від засудженого ОСОБА_3 відібрано письмове пояснення з приводу його ухилення від відбування призначеного судом покарання та винесено письмове попередження про притягнення останнього до кримінальної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 40 КВК України. Також, 18 листопада 2024 року за вих. № 21/29/2074-24 ОСОБА_3 повторно видане направлення на об?єкт до КП «Парк культури та відпочинку Придніпровський» ДМР для відпрацювання 180 годин громадських робіт, відповідно до якого суб?єкт пробації повинен був приступити до відбування покарання з 19 листопада 2024 року. Однак, не зважаючи на попередження, 26 грудня 2024 року отримано відповідь з комунального підприємства, що засуджений ОСОБА_3 з направленням органу пробації не звертався та до відбування покарання у виді 180 годин громадських робіт не приступив, ухиляться від відбування призначеного судом покарання. Відповідно до інформації, наданої працівниками ВП № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, засуджений ОСОБА_3 в період строку покарання притягувався до адміністративної відповідальності, а саме постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті ДМР від 07 серпня 2024 року за ст. 152 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. Також в ході виконання вироку суду уповноваженим органом з питань пробації встановлено, що відносно ОСОБА_3 неодноразово протягом 2024 року були внесені відомості до ЄРДР за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме: 20 липня.2024 року за ч. 1 ст. 125 КК України, а також 20 липня 2024 року за ч. 1 ст. 126 КК України. Вищезазначене свідчить про схильність засудженого до вчинення нових кримінальних правопорушень протягом строку відбування покарання;

- вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року відповідно до якого, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначено йому покарання узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 18 квітня 2024 року покарання у виді громадських робіт, строком 180 (сто вісімдесят) годин;

- підпискою ОСОБА_3 про ознайомлення із вироком та умовами відбуття покарання від 02 серпня 2024 року;

- направленням ОСОБА_3 до місця відбування покарання, а саме комунального підприємства «Парк культури та відпочинку Придніпровський» Дніпровської міської ради від 02 серпня 2024 року;

- інформацією комунального підприємства «Парк культури та відпочинку Придніпровський» Дніпровської міської ради № 8/7-3 від 16 серпня 2024 року - відповідно до якого ОСОБА_3 до відпрацювання за направленням станом на 16 серпня 2024 року, 10 грудня 2024 року не приступив;

- викликами ОСОБА_3 до уповноваженого органу з питань пробації від 05 серпня 2024 року, 15 серпня 2024 року, 02 вересня 2024 року, 12 вересня 2024 року, 23 вересня 2024 року, 03 жовтня 2024 року, 14 жовтня 2024 року, 24 жовтня 2024 року, 04 листопада 2024 року, 14 жовтня 2024 року;

- направленням ОСОБА_3 для відбування призначеного вироком суду покарання;

- інформацією комунального підприємства «Парк культури та відпочинку Придніпровський» Дніпровської міської ради від № 02/06-2 від 06 лютого 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_3 не прибув до Комунального підприємства для відпрацювання громадських робіт у кількості 180 годин.

Оцінивши у сукупності досліджені по кримінальному провадженні докази, суд дійшов висновку щодо повного підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує зач. 2 ст. 389 КК України, а саме як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який раніше судимий, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Згідно з ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття.

Згідно з ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд враховує вищенаведені обставини, дані про його особу та виходячи із сукупності зазначених обставин, приходить до висновку, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, а тому з метою попередження скоєння ним нових злочинів, вважає за необхідне призначити покарання у виді обмеження волі в межах мінімального строку, передбаченого санкцією статті обвинувачення, із застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 вчинив дане кримінальне правопорушення, не відбувши покарання, призначене вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року, а більш м`який вид покарання, на переконання суду не зможе забезпечити виправлення обвинуваченого та попередити вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Застосовуючи при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_3 положення ст. 71 КК України, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 72 КК України, відповідно до яких при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид у співвідношенні: одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.

При цьому, покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року у виді громадських робіт, строком на 180 годин, ОСОБА_3 не відбуте, а тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України 180 годин громадських робіт при складанні покарань за сукупністю вироків відповідають 22 дням обмеження волі.

Призначене покарання, на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати та речові докази в рамках даного кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст. ст. 94, 110, 124, 368-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 1 (одного) року 22 (двадцяти двох) днів обмеження волі.

Строк покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1