ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3423/24 Справа № 202/7821/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000136 за апеляційною скаргою прокурора Селидівського відділу Покровської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року про закриття кримінального провадження стосовно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новогродівка Донецької області, громадянина України, студента Селидівського політехнічного фахового коледжу, не працюючого, не одруженого, не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року кримінальне провадження № 0000136 від 01.05.2024 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України закрито, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави, судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз у сумі 5300,96 грн.

Мотивуючи постановлену ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що 09 серпня 2024 року набрав законної сили ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024, яким зокрема внесено зміни до ст. 51 КУпАП, згідно з якої викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, є дрібним викрадення чужого майна. ОСОБА_9 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, а також таємному викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Загальний розмір шкоди становить 849,16 грн. Обвинувачений надав згоду щодо закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку про необхідність закриття даного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції змінити, судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в загальній сумі 5300, 96 грн віднести на рахунок держави.

Обгрнутовуючи заявлені вимоги прокурор, не оспорюючи фактичні обставини та підстави для закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченого, вважає ухвалу суду незаконною в частині стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого.

Так, прокурор посилаючись на правовий висновок ОП ККС ВС від 12.09.2022 у справі 203/241/17, згідно з яким в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави.

На переконання прокурора за своєю природою закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. ст. 284 КПК України, так само як і на підставі ст. 49 КК України є безумовним та не залежить від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто по суті від особи взагалі вимагається визнання вини шляхом здійснення будь-яких активних дій. Більше того закриття кримінального провадження на цій підставі фактично вказує на те, що на момент розгляду кримінального провадження у діях особи відсутній склад кримінального правопорушення, тому особа не повинна зазнавати негативних наслідків більше ніж особа, у діях якої маються всі ознаки складу кримінального правопорушення, однак закінчилася строки давності для притягнення її до кримінальної відповідальності.

Крім цього, прокурор вказує, що в ході судового розгляду документи про витрати на проведення експертиз не долучалися та не досліджувалися судом.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив, з викладених в ній підстав, ухвалу суду першої інстанції змінити в частині стягнення процесуальних витрат.

Захисник не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачений, належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного перегляду до зали суду не з`явився, причини своєї неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 за ч. 4 ст.185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, й в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому не підлягає перевірці судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи доводи прокурора про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в частині стягнення процесуальних витрат, апеляційний суд зазначає таке.

Із оскаржуваної ухвали суду видно, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції постановив судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз у сумі 5300,96 стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Не погоджуючись з цим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, через стягнення процесуальних витрат за проведення експертиз у кримінальному провадженні з обвинуваченого.

Разом із тим, згідно із п.3 ч.1 ст.409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно із положеннями ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, процесуальні витрати - це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження.

Положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 118 КПК України одним із видів процесуальних витрат є витрати, пов`язані із залученням експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВП ВС від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Крім цього, відповідно до висновків, викладених в постанові ККС ВС від 01.02.2024 у справі № 930/497/23, закриття кримінального провадження стосовно особи з нереабілітуючих підстав і застосування до неї м`якшої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2022 у справі № 3-20/2021(40/21) визначено, що закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння за своєю правовою природою є нереабілітуючою підставою для закриття провадження, оскільки її застосування фактично констатується причетність особи до вчинення кримінально-караного діяння.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо відсутності підстав для сплати ОСОБА_9 процесуальних витрат є необґрунтованими, оскільки закриття кримінального провадження стосовно останнього на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз у кримінальному провадженні.

З приводу доводів прокурора, з посиланням на висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (провадження №203/241/17 від 12 вересня 2022 року) колегія суддів зазначає, що вони також є необґрунтованими, оскільки вищезазначений висновок стосується звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження на цій підставі.

Крім того, бере до уваги і те, що Верховний Суд у своїх постановах від 22 жовтня 2024 року (справа № 488/3009/2; провадження № 51-1019км24), від 21 жовтня 2024 року (справа № 466/9119/23; провадження № 51-3512км24), від 15 жовтня 2024 року (справа № 225/7530/21; провадження № 51-7086км23) від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21; провадження № 51-2555кмо24) та ін. закриваючи кримінальні провадження стосовно осіб, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, не вирішував питання про стягнення процесуальних витрат та залишав рішення судів першої та апеляційної інстанції в цих частинах без змін.

Отже колегія суддів дійшла висновку про необрунтованість вимог апеляційної скарги прокурора та необхідність її залишення без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Селидівського відділу Покровської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 , за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4