ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/320/25 Справа № 182/2548/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м.Кривий Ріг

15.01.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційні скарги прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.05.2024р., яким обвинувачених

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, до затримання мешкав без реєстрації в АДРЕСА_1

визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, який зареєстрований та до затримання фактично мешкав в АДРЕСА_2

визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців

за участю обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників (в режимі ВКЗ) ОСОБА_10 , ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_11

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців, обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців.

Вирок суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченим ОСОБА_9 та прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_12 .

До початку судового засідання від прокурора надійшла заява про відмову від апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК України, від учасників кримінального провадження заперечення щодо поданої прокурором заяви не надійшли, а тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора підлягає закриттю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 :

- вважає оскаржуваний вирок в частині визнання винуватості ОСОБА_9 незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, судом першої інстанції наведено у вироку вибірковий перелік доказів, та не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду;

- вказує, що обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав у повному обсязі, кримінального правопорушення не вчиняв, матеріальна шкода відсутня, обвинувачений ОСОБА_9 за власні кошти викупив викрадене обвинуваченим ОСОБА_8 та повернув його власнику;

- зазначає, що допитаний свідок ОСОБА_13 вказав, що саме обвинувачений ОСОБА_8 заходив до приміщення магазину, обвинуваченого ОСОБА_9 він особисто не бачив, а відповідно до обвинувального акту саме обвинувачений ОСОБА_9 заходив до приміщення магазину, тобто висновки суду є суперечливими та непослідовними;

- наголошує, що свідок ОСОБА_13 ще до проведення з ним слідчої дії впізнання обвинувачених впізнав обвинувачених на фото, наданих працівником поліції, з яким часто спілкувався у робочих питаннях, та на відеозаписі з магазину було видно лише одяг обвинувачених, а у подальшому свідок ОСОБА_13 впізнав обвинувачених саме за обличчям;

- вважає, що відеозапис з камер спостереження магазина «Варус» є неналежним доказом, оскільки при його дослідженні не можливо встановити, хто саме зображений на відеозапису;

- наголошує, що обвинувачений ОСОБА_8 особисто повідомив, що кримінальне правопорушення вчинив самостійно, обвинуваченого ОСОБА_9 він зустрів лише через дві години після крадіжки, частину викрадених речей подарував обвинуваченому ОСОБА_9 , який нічого не знав про крадіжку, таким чином відсутні докази про причетність ОСОБА_9 до крадіжки, а висновки про його винуватість ґрунтуються на припущеннях;

- прохає оскаржуваний вирок в частині визнання винуватим обвинуваченого ОСОБА_9 ,скасувати та кримінальне провадження щодо нього закрити.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7

- вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК України;

- зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 у своїх показаннях на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду свою винуватість визнав частково, заперечував вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, та судом першої інстанції не була встановлена наявність попередньої змови між обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

- вважає, що судом першої інстанції помилково визнано допустимим доказом показання свідка ОСОБА_13 , протокол впізнання ним обвинувачених та відеозапис з камер відеоспостереження;

- зазначає, що з відеозапису з місця події та протоколу огляду відеозапису не вбачається умислу обвинувачених на вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, таким чином суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про визнання кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення його вчинення за попередньою змовою групою осіб.

- вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є надто суворим, та вирок в цій частині підлягає зміні, оскільки обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , є визнання ним винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої потерпілому шкоди, має незадовільний стан здоров`я, хворіє на туберкульоз, зумовлений ВІЛ, що дає підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України;

- прохає оскаржуваний вирок змінити, виключити з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, кваліфікуючу ознаку «за попередньою змовою групою осіб», та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання їх застосуванням вимог ст.ст. 69, 75 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 :

- вважає оскаржуваний вирок незаконним, невмотивованим та необґрунтованим, ухваленим через неповноту судового розгляду та порушення кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи;

- вважає, що висновки суду не підтверджені доказами, під час судового розгляду суд навів вибіркові докази його винуватості, яким надав однобічну оцінку, інші докази відкинув;

- зазначає, що свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушення він особисто не визнав в повному обсязі, викрадення чужого майна не вчиняв, матеріальна шкода відсутня, викрадені речі він із обвинуваченим ОСОБА_14 викупив за особисті кошти та повернув потерпілому;

- зазначає, що крадіжку обвинувачений ОСОБА_15 вчинив самостійно, та вони з ним зустрілися через пів години після крадіжки, та ОСОБА_8 особисто подарував йому частину викрадених речей;

- вважає, що відеозапис з камер відеоспостереження є неналежним доказом, оскільки на ньому не можливо упізнати зображених осіб, інші докази про його особисту причетність до крадіжки майна відсутні;

- вважає призначене йому покарання надто суворим, та прохає вирок щодо нього скасувати, кримінальне провадження закрити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доводи захисників та обвинувачених, які підтримали подані ними апеляційні скарги та прохали їх задовольнити, позицію прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, прохала вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про залишення апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачених визнано винуватими у тому, що вони 05.04.2023р. маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з будь-якого автомобілю, попередньо розподілили між собою ролі кожного, згідно з яких обвинувачений ОСОБА_9 за допомогою прибору для електронного злому сигналізації автомобіля, який був при ньому, повинен був відчинити двері автомобіля та в той же час слідкувати за власником автомобіля, а обвинувачений ОСОБА_8 повинен був проникнути в середину автомобіля та таємно викрасти з нього будь-яке майно.

Так, 05.04.2023 приблизно о 13.30 год. з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, обвинувачені прийшли на автомобільну стоянку супермаркету «Варус», розташованого по вул. Шевченка, буд.223, м. Нікополь Дніпропетровської області, де побачили автомобіль «Ауді А 3», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_16 реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна з вказаного автомобіля, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, під час дії Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», діючи умисно по заздалегідь розробленому плану, обвинувачений ОСОБА_9 перебуваючи неподалік від входу до вищевказаного супермаркету став слідкувати за власником автомобіля та в той же час за допомогою прибору для електронного злому сигналізації автомобіля, який був при ньому, відчинив двері вищевказаного автомобіля, а обвинувачений ОСОБА_8 після того, як обвинуваченим ОСОБА_9 були відчинені передні пасажирські двері автомобіля «Ауді А 3», д.н.з. НОМЕР_1 , проник до нього, звідки таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, викрав планшетний пристрій марки «LenovoYogaTab 3 10, 16 GB» вартістю 2637,50грн., пристрій для нагріву тютюну «GloHyper + G 403» вартістю 275,33грн., автомобільний зарядний пристрій марки «Hoco Z 3» білого кольору вартістю 202,43грн., сонцезахисні окуляри у чохлі та рюкзак з речами, які для потерпілого ОСОБА_16 матеріальної цінності не представляють, чим спричинили потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 3115,26грн.

Після чого обвинувачені разом місця вчинення злочину пішли у невідомому напрямку. Викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Дії обвинувачений ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав частково та показав, що вказаний злочин вчинив самостійно, оскільки потрібні були гроші. При цьому зазначив, що навесні 2023р. він особисто вдень перебував один біля магазину «Варус» по вул. Шевченка. Побачив автомобіль «Ауді», що був припаркований на парковці біля магазину «Варус», який був відчинений, він особисто підійшов до автомобіля, відчинив передні пасажирські двері автомобіля, сів з лівого боку, та звідти забрав планшет, зарядний пристрій та рюкзак з речами. Після цього пішов звідти. Планшет продав свідку ОСОБА_17 , а потім приблизно через дві години після крадіжки зустрівся з обвинуваченим ОСОБА_9 у районі «Хлібзаводу». Викрадені окуляри та інші речі подарував йому. Наполягав, що вчинив крадіжку сам, ОСОБА_9 нічого не знав про крадіжку, та викрадені речі викупав на його особисте прохання. На відеозапису себе не впізнав, показав, що на ньому відображені не ті події, про які він повідомив.

Допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість не визнав, показав, що жодної крадіжки він не вчиняв, прохав його виправдати. При цьому показав, що обвинуваченого ОСОБА_8 він знає тривалий час. В день події він особисто зустрів обвинуваченого ОСОБА_8 у районі «Хлібзаводу» та разом пішли до кафе «Ностальжи», що розташовано на перехресті вулиць Шевченко та Першотравнева в м. Нікополь. Дорогою їх заарештували працівники поліції впізнавши ОСОБА_8 по відео з камер спостереження магазину «Варус». Їх обох забрали до відділку поліції, допитували, а потім ОСОБА_8 попросив його піти і забрати планшет, що він і зробив у супроводі поліцейських. Цей планшет був темного кольору. Щодо обвинувачення та відео з камер на якому він нібито слідкував за власниками автомобіля «Ауді» то заперечив та зазначив, що його на місці злочину взагалі не було, про крадіжку дізнався від працівників поліції.

Суд першої інстанції дослідив та оцінив показання обвинувачених в частини заперечення ними участі у кримінальному правопорушенні обвинуваченого ОСОБА_9 , вважав ці показання неправдивими та такими, що суперечать сукупності доказів, які містять матеріали кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому суд першої інстанції перевірив показання обвинувачених щодо непричетності обвинуваченого ОСОБА_9 до викрадення майна з автомобіля потерпілого, проаналізувавши та дослідивши їх зміст з позиції повноти, несуперечності, логічної послідовності, дійшов висновку про їх недостовірність, оскільки вони є неповними та непослідовними у викладенні фактичних обставин справи, в них наявні суттєві протиріччя та вони не узгоджуються з усією сукупністю зібраних доказів по справі, які в свою чергу спростовують показання обвинувачених, наданих ними в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи свої висновки про доведеність винуватості обох обвинувачених у вчиненні таємного викрадення чужого майна потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану послався на докази, надані органом досудового розслідування а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 05.04.2023р, яким підтверджується прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_16 за фактом викрадення майна із салону належного йому автомобіля «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_2 ,, а саме планшету «Lenovo yoga tab 3», сонцезахисних окулярів, зарядного пристрою та рюкзака з одягом;

(а.п.7)

- протокол огляду місця події від 05.04.2023р. яким підтверджується, що у присутності двох понятих, в період часу з 14-10 по 14-40 год., з використанням фотоапарату, при денному освітленні в м. Нікополь, вул. Шевченка 223, було оглянуто автомобіль «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований біля магазину «Варус», під час огляду нічого не виявлено та не вилучено. До протоколу додано фото таблицю;

(а.п.8-11)

- висновок експерта судово-товарознавчої експертизи №1591 від 06.04.2023р. яким підтверджується, що ринкова вартість, планшетного пристрою «Lenovo Yoga Tab3 10, 16GB» станом на 05.04.2023 становить 2637,50грн.; ринкова вартість пристрою для нагріву тютюну «GloHyper + G 403» станом на 05.04.2023р. становить 275,33грн.; ринкова вартість автомобільного зарядного пристрою «Hoco Z3», станом на 05.04.2023 становить 202,43 грн.

(а.п.24-30);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.04.2023р., яким підтверджується, що свідок ОСОБА_13 у присутності двох понятих, упізнав за зовнішніми ознаками, за формою обличчя, розміром вух та носа, формою губ обвинуваченого ОСОБА_9 як чоловіка, який в день події перебував у приміщенні магазину «Варус»;

(а.п.37-39)

- протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 08.05.2023р. яким підтверджується, що свідок ОСОБА_17 у присутності двох понятих за зовнішніми ознаками, за формою обличчя, зачіскою, розміром вух та носа, формою губ упізнав обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які приходили до нього разом з метою продажу планшету «Леново»;

(а.п.42-44, 45-47);

- протокол огляду відеозапису від 06.04.2023р. яким підтверджується, що у присутності двох понятих, з використанням комп`ютерної техніки було оглянуто оптичний диск, який наданий ОСОБА_18 з файлами запису події вчинення крадіжки. Під час перегляду запису VID_1 з камер відеоспостереження, зазначена дата 05.04.2023р. та встановлено, як два чоловіки одягнутих у світле взуття, темні штани та куртки з капюшоном підходять до входу супермаркету «Варус» в м. Нікополь, вул. Шевченка 223. Через деякий час один з чоловіків підходить до автомобіля «Audi A3» та обійшовши його підходить до передніх пасажирських дверей, відкривши двері чоловік сідає до машини, другий чоловік в цей час заходить до приміщення супермаркету та в 13:17:28 год. виходить з приміщення супермаркету та залишає місце вчинення злочину. Чоловік, який знаходився у вказаному вище автомобілі в 13:17:40год. покидає автомобіль та йде з місця вчинення злочину. На запису VID_2, вказана дата 05.04.2023, час 13:16:27. У вказаний час чоловік, одягнутий в червону куртку та світлі штани, заходить до зазначеного вище супермаркету та стоїть на його вході. У 13:17:05 вказана вище особа залишає приміщення супермаркету. До протоколу додано диск з вказаним відеозаписом

(а.п.50-51)

Судом першої інстанції безпосередньо у судовому засіданні було оглянуто доданий до протоколу огляду відеозапису від 06.04.2023р. диск з відеозаписом події та встановлені обставини, які відображені в зазначеному вище протоколі огляду відеозапису;

(а.п.52)

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 05.04.2023р., яким підтверджується, що 05.04.2023 о 17-20 год. на парковці біля супермаркету «Варус» розташованого в м. Нікополь, вул. Шевченка 223, було затримано обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому було роз`яснено підстави затримання, його права та обов`язки, у присутності двох понятих та захисника було здійснено обшук затриманої особи у ході якого виявлено планшет марки «LenovoYoga», який поміщено до спец. пакету SUD 2079371. Зауважень до протоколу не надходило;

(а.п.54-56)

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 05.04.2023, яким підтверджується, що 05.04.2023р. о 17-20 год. на парковці біля супермаркету «Варус» розташованого в м. Нікополь, вул. Шевченка 223, було затримано обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому було роз`яснено підстави затримання його права та обов`язки, у присутності двох понятих та захисника було здійснено обшук затриманої особи, у ході якого виявлено зарядний пристрій марки «Sit.GO», синій зарядний провід для телефону, чорні окуляри з чохлом, мобільний телефон «Meizu» чорного кольору, мобільний телефон «Nokia» жовтого кольору, навушники чорного кольору, пристрій для паління «Glo», які поміщено до спец. пакету SUD 2079534. Зауважень до протоколу не надходило;

(а.п.59-61)

- протокол огляду предмета від 06.04.2023р. з фото таблицею підтверджується, що під час огляду предмету у проміжок часу з 10-30 до 11-50 год., у присутності двох понятих, у приміщенні службового кабінету № в м. Нікополь, по вул. Станіславського 1, було оглянуто спец. пакет SUD 2079534, у якому містились: пристрій для нагрівання тютюну «Glo», навушники чорного кольору, кнопковий мобільний телефон «Nokia» жовтого кольору, сенсорний мобільний телефон «Meizu» чорного кольору, вказані речі оглянуті та вилучені разом з первинним пакуванням поміщені до спец. пакету SUD1038441;

(а.п.65-69)

- постанову про визнання речових доказів та долучення їх до матеріалів кримінального провадження від 06.04.2023, якою сонцезахисні окуляри в чорному чохлі, автомобільний зарядний пристрій «НОСО» та планшет «Lenovo Yoga Tab3», чорного кольору, що належать потерпілому ОСОБА_16 , було визнано речовими доказами та передано потерпілому під розписку про зберігання;

(а.п.70)

- заяву обвинуваченого ОСОБА_8 від 07.04.2023р. якою підтверджується, що він добровільно видав для огляду та вилучення пристрій для паління «Glo», який було викрадений 05.04.2023р. з автомобіля «Audi», біля магазину «Варус»;

(а.п.98)

- протокол огляду предмета від 07.04.2023 із фототаблицею, яким підтверджується, що у присутності двох понятих оглянуто та вилучено пристрій для паління «Glo» синього кольору, який добровільно був виданий обвинуваченим ОСОБА_8 ;

(а.п.99-102)

- постанова про визнання речовим доказом та долучення до кримінального провадження пристрою для нагрівання тютюну марки «Glo» синього кольору, який виданий обвинуваченим ОСОБА_8 ;

(а.п.103)

- рапорт начальника відділення СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_19 , яким підтверджується 07.04.2023р. під час обрання запобіжного заходу підозрюваний ОСОБА_8 у перерві між судовим засідання повідомив, що викрадений рюкзак з автомобіля «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився на парковці біля супермаркету «Варус» в м. Нікополь, вул. Шевченка 223, він особисто сховав за дверима у тамбурі під`їзду № 2 буд. 179 по вул. Шевченка в м. Нікополі;

(а.п.105)

- протокол огляду від 08.04.2023 з фототаблицею яким підтверджується, що у проміжок часу з 09.00год. до 09.20год., у присутності двох понятих, з використанням фотокамери «Панасонік», було оглянуто під`їзд № 2 у буд. № 179 по вул. Шевченка та у тамбурі за дерев`яними дверима, у кутку виявлено рюкзак чорного кольору з лейбою по середині, який було вилучено;

(а.п.106-109)

- постанова про визнання речовим доказом та долучення до кримінального провадження речових доказів від 08.04.2023р., якою визнано та долучено до провадження вилучений під час огляду 08.07.2023р. рюкзак, викрадений обвинуваченим ОСОБА_8 з автомобіля Audi A3д.н.з. НОМЕР_2 , що знаходився на парковці біля супермаркету «Варус», м.Нікополь, вул. Шевченка 223;

(а.п.110)

Допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_20 показав, що 05.04.2023р. він разом з ОСОБА_21 на власному автомобілі «Ауді А 3», д.н.з. НОМЕР_1 приїхав до супермаркету «Варус» розташованого по вул. Шевченка, буд. 223, м. Нікополь, Дніпропетровська область. Автомобіль припаркував біля входу в магазин, вийшов з нього та замкнув на сигналізацію, направився до магазину де пробув приблизно 15 хвилин. Коли вийшов з магазину автомобіль не одразу відімкнувся, сигналізація спрацювала неправильно, зазначив, що такого ніколи не було, побачили, що з салону зникли планшет, зарядний пристрій, навушники, пристрій для куріння та рюкзак з речами. У подальшому майже все викрадене майно йому було повернуто працівниками поліції.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_21 показала суду, що в день події вона разом з потерпілим приїхала до магазину «Варус» розташованого по вулиці Шевченка, буд. 223, м. Нікополь, на автомобілі «Ауди А 3» сірого кольору. Потерпілий замкнув автомобіль на сигналізацію, перевірив це, та вони разом пішли до супермаркету, були відсутні приблизно 15 хв. Коли повернулись, потерпілий не одразу зміг відкрити автомобіль, коли це вдалось, помітили що в автомобілі зникли речі: рюкзак з речами, планшет, зарядний пристрій.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_17 показав суду, що знайомий обвинуваченими. Весною 2023р. десь о 13.00 до нього прийшов обвинувачений ОСОБА_15 з товаришем, який чекав на вулиці, та запропонував купити у нього планшет чорного кольору, марку якого не пам`ятає, який належить його товаришу. Він особисто погодився та придбав планшет за 750 грн.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 показав суду, що весною 2023р. працював старшим зміни служби безпеки в магазині «Варус» по вул. Шевченка в м. Нікополі. В день події в період часу з обіду до 17.00год. перебував на робочому місці в предкасовій зоні та звернув увагу на одного чоловіка в червоній або якійсь яскравій куртці, який зайшов до магазину, однак ходив лише в предкасовій зоні магазину, був знервований, щось виглядав, пару разів пройшов біля свідка, а потім вийшов з магазину, пробув там приблизно 1-2 хвилину. У зв`язку з тим, що чоловік поводився підозріло свідок вийшов за ним з магазину та деякий час спостерігав. На вулиці біля входу в магазин побачив, як цей чоловік підійшов до іншого чоловіка (у світлому верхньому одязі, чорних штанах, на голові капюшон чи шапка та на обличчі або шарф або маска) і вони спілкувались. Обличчя чоловіка, який заходив в магазин, добре розгледів, пізніше впізнав на фотознімках у слідчого, іншого розгледів також добре, впізнав по бровам, очам. Також зауважив, що завантаженість магазину були нижче середньої, не більше трьох осіб на касі. Під час допиту в суді вказав на обвинувачених. Також зазначив, що оскільки чоловік в яскравій куртці вів себе підозріло, він особисто пізніше в той день передивився камери відеоспостереження, приближав, щоб добре розгледіти обличчя з метою встановлення чи раніше цей чоловік не затримувався охороною магазину за крадіжки, встановив, що раніше не затримувався, тому втратив інтерес до цього. Також вказав, що відео з камер спостереження надавалось поліції для розслідування даного злочину, його розпитували про підозрілих осіб та показали загальні фото затриманих, на яких були особи одягнуті в схожий одяг. При цьому зауважив, що обличчя на даних фото затриманих осіб він не бачив, також йому не повідомлялись прізвища чи імена затриманих. Через 1-2 дні з ним слідчий провів впізнання за фотознімками надавши декілька фото тільки облич чоловіків, на яких він впізнав чоловіка, якого бачив в магазині та біля нього в той день.

Суд першої інстанції дослідивши та оцінивши сукупність наведених вище доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. На переконання суду першої інстанції достовірність та об`єктивність досліджених та оцінених ним доказів не викликає сумніву, оскільки такі докази отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, є відносними, допустимими та достатніми. У відповідності до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України, суд першої інстанції вважав досліджені та оцінені ним докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинувачених та визнання їх винуватості.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погоджується та вважає їх правильними та вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому суд першої інстанції перевірив показання обвинуваченого ОСОБА_9 щодо його непричетності до таємного викрадення майна потерпілої з автомобіля, враховуючи його заінтересованість у вирішенні даного кримінального провадження, проаналізувавши та дослідивши їх зміст з позиції повноти, несуперечності, логічної послідовності, дійшов висновку про їх недостовірність, оскільки вони є намаганням обвинуваченого ОСОБА_9 у никнути відповідальності, та є проявом захисту від пред`явленого обвинувачення, в них наявні суттєві протиріччя та вони не узгоджуються з усією сукупністю зібраних доказів по справі, які в свою чергу спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_9 , надані ним в судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що основним доводом сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_9 є заперечення вчинення кримінального правопорушення обома обвинуваченими та наявності в їх діях кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення його вчинення за попередньою змовою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що фактично обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у таємному викраденні майна потерпілого з належного потерпілому автомобіля визнав, та заперечив лише вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_9 .

Суд апеляційної інстанції зазначає, що такі доводи сторони захисту є неспроможними та спростовуються належними та допустимими доказами, якими є по-перше: матеріали відеозапису з камер відеоспостереження магазину «Варус» на якому зафіксовано, як двоє обвинувачених прибувають до місця події, ОСОБА_15 підійшов до автомобіля потерпілого, відчинив передні пасажирські дверцята, та проник до салону автомобіля, а обвинувачений ОСОБА_9 спостерігав за потерпілим, перебуваючи в приміщенні магазину «Варус», щоб у разі чого подати сигнал обвинуваченому ОСОБА_8 , після вчинення крадіжки майна потерпілого із салону автомобіля, після чого обвинувачені вдвох покинули місце події; по-друге, показання свідка ОСОБА_13 , який показав, що в день бачив в магазині обвинуваченого ОСОБА_9 , який був одягнутий в червону куртку та не проходив до торгівельного залу, перебував у передкасовій зоні магазину, поводив себе нервово, які узгоджуються із відеозаписом та протоколом огляду відеозапису, відповідно до якого до приміщення магазину «Варус» в день події зайшов чоловік у червоній куртці та перебував певний час у передкасовій зоні магазину; по-третє, показання свідка ОСОБА_17 , який показав, що обвинувачені вдвох прийшли до нього, щоб продати планшет, при цьому обвинувачений ОСОБА_9 перебував на вулиці, які узгоджуються із протоколами впізнання обвинувачених за фотознімками; по-четверте, висновком судової товарознавчої експертизи, що загальна вартість викраденого майна становить 3115,26грн.

З наведеного вище вбачається, що обвинувачені в день події вдвох були присутні на місці події, їх спільні дії були спрямовані на реалізацію їх спільного злочинного умислу викрадення майна потерпілого з салону належного йому автомобіля, для реалізації спільного злочинного умислу обвинувачені розподілили між собою ролі, відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_8 відчинив двері автомобіля з метою проникнення до його салону та викрадення майна потерпілого, а обвинувачений ОСОБА_22 спостерігав за потерпілим в магазині, щоб у разі небезпеки їх виявлення попередити обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачені разом покинули місце вчинення злочину після його завершення, та направились до свідка ОСОБА_17 з метою продажу викраденого планшета «Леново».

Співучасть обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_15 при вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також причинним зв`язком між їх узгодженими діями та злочинними наслідками.

Внаслідок спільних злочинних дій обвинувачених потерпілому ОСОБА_16 завдано матеріальну шкоду на суму 3115,26грн.

Суд апеляційної інстанції також наголошує, що обвинувачений ОСОБА_8 не заперечує своєї причетності до вчинення ним особисто викрадення майна потерпілого, заперечує лише, що разом із ним був обвинувачений ОСОБА_22 , проте відповідно до відеозапису з місця події вбачається, що після того, як автомобіль потерпілого було припарковано біля магазину «Варус», потерпілий зайшов до приміщення магазину та через деякий час повернувся до автомобіля, то у вказаний час з його автомобіля було вчинено лише одну крадіжку. Таким чином відсутні обґрунтовані підстави вважати, що хтось інший, крім ОСОБА_8 , проникав до автомобіля потерпілого з метою крадіжки майна.

Таким чином, не підлягає обґрунтованому сумніву, що викрадення майна потерпілого з салону належного йому автомобіля було вчинено обвинуваченим ОСОБА_23 , а не іншою особою. Разом з тим сукупність всіх доказів у справі підтверджує, що викрадення майна потерпілого ОСОБА_16 із салону належного йому автомобіля біля магазину «Варус» в м. Нікополь було вчинено обвинуваченим ОСОБА_8 спільно із обвинуваченим ОСОБА_22 за попередньою змовою із розподілом злочинних ролей між кожним обвинуваченим.

Таким чином доводи апеляційних скарги захисників та обвинуваченого ОСОБА_22 , що судом першої інстанції не була встановлена наявність попередньої змови між обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що висновки суду першої інстанції про наявність в діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки «за попередньою змовою групою осіб» є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи, є безпідставними та спростовуються викладеним вище.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , що оскаржуваний вирок в частині визнання винуватості ОСОБА_9 незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, судом першої інстанції наведено у вироку вибірковий перелік доказів, та не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду, також є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції дослідив та оцінив сукупність всіх доказів відповідно до вимог ст.ст. 91, 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, після всебічного, повного й неупередженому дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , що обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав у повному обсязі, кримінального правопорушення не вчиняв, матеріальна шкода відсутня, ОСОБА_9 за власні кошти викупив викрадене обвинуваченим ОСОБА_8 та повернув його власнику також є неслушними з наступного.

Причетність обвинуваченого ОСОБА_22 до вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_8 підтверджується відеозаписом та протоколом огляду відеозапису, показаннями свідка ОСОБА_13 , зокрема щодо куртки червоного кольору, в яку був одягнутий обвинувачений ОСОБА_22 в день події, та показання свідка ОСОБА_17 , що обидва обвинувачені приходили до нього для продажу планшету «Леново».

Щодо відсутності матеріальної шкоди, та що обвинувачений ОСОБА_9 за власні кошти викупив викрадене обвинуваченим ОСОБА_8 та повернув його власнику, то вказані дії слід розцінювати як відшкодування обвинуваченими завданих їх спільними злочинними діями збитків, тобто є елементом відновлення справедливості.

Щодо викупу також і обвинуваченим ОСОБА_24 за власні кошти майна потерпілого та його повернення, то це слід вважати непрямим доказом його причетності до спільного вчинення злочину із обвинуваченим ОСОБА_8 , оскільки у такому випадку відсутнє обґрунтоване пояснення необхідності відшкодування завданої матеріальної шкоди непричетною особою.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , що допитаний свідок ОСОБА_13 вказав, що саме обвинувачений ОСОБА_8 заходив до приміщення магазину, обвинуваченого ОСОБА_9 він особисто не бачив, а відповідно до обвинувального акту саме обвинувачений ОСОБА_9 заходив до приміщення магазину, тобто висновки суду є суперечливими та непослідовними, є також безпідставними, оскільки відповідно до показань свідка ОСОБА_13 в приміщені магазину він бачив чоловіка в червоній куртці, в яку був одягнутий саме обвинувачений ОСОБА_22 , що підтверджується відеозаписом.

Доводи сторони захисту, що свідок ОСОБА_13 ще до проведення з ним слідчої дії впізнання обвинувачених впізнав обвинувачених на фото, наданих працівником поліції, з яким часто спілкувався у робочих питаннях, та на відеозаписі з магазину було видно лише одяг обвинувачених, а у подальшому свідок ОСОБА_13 впізнав обвинувачених саме за обличчям, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що обвинувачених впізнав при проведенні досудового розслідування під час впізнання обвинувачених за фотознімками, та складання слідчим відповідного протоколу, що свою чергу відповідає вимогам КПК України.

Також свідок під час допиту в судовому засіданні показав, що у зв`язку з тим, що обвинувачений поводився підозріло він особисто вийшов за обвинуваченим з магазину та деякий час спостерігав. На вулиці біля входу в магазин побачив, як цей чоловік підійшов до іншого чоловіка (у світлому верхньому одязі, чорних штанах, на голові капюшон чи шапка та на обличчі або шарф або маска) і вони спілкувались. Обличчя чоловіка, який заходив в магазин добре розгледів, пізніше впізнав на фотознімках у слідчого, іншого розгледів також добре, впізнав по бровам, очам.

Суд апеляційної інстанції також наголошує, що ототожнення стороною захисту зображення з відеокамер з місця події та особистого спостереження за обвинуваченими свідком ОСОБА_13 є некоректним, оскільки зображення з відеокамер має статичний ракурс (зверху-вниз), та чорно-біле зображення, та дослідження вказаного доказу є доцільним у сукупності із іншими доказами, якими є зокрема показання свідків.

З підстав викладених вище також є неспроможними доводи, що відеозапис з камер спостереження магазина «Варус» є неналежним доказом, оскільки при його дослідженні не можливо встановити хто саме зображений на відеозапису.

Доводи апеляційної скарги захисників та обвинуваченого ОСОБА_9 , що обвинуваченому ОСОБА_9 призначено надто суворе покарання, також не мають під собою підґрунтя з наступного.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції керувався принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається, судом першої інстанції обом обвинуваченим призначено покарання у межах, установлених у санкції ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про осіб обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Крім того, при призначенні обом обвинуваченим покарання, суд першої інстанції керувався роз`ясненнями положень п. 1 Постанови ПВС України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який на утриманні нікого не має, офіційно не працевлаштований, не є пенсіонером чи особою з інвалідністю, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується з посереднього боку (а.п.125), на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.п.126-127), раніше шість раз судимий за корисливі злочини (а.п. 123 - 124), судимості непогашені та не зняті, після відбування покарання за останнім вироком звільнився з місця позбавлення волі 16.03.2023р., до нормального життя не повернувся, новий злочин вчинив через три тижні після відбування покарання, не працевлаштувався, суспільно корисною працею не займається, винуватість не визнав, у вчиненому не розкаявся, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції не було встановлено.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками погоджується, та вважає призначене обом обвинуваченим покарання таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.ст. 50, 65 КК України є гарантією обраного обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 необхідного й доцільного заходу примусу, яке ґрунтується на засадах законності та індивідуалізації призначеного їм покарання та сприяє досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

На переконання суду апеляційної інстанції наведених вище вимог закону суд першої інстанції дотримався належним чином.

На переконання суду апеляційної інстанції суд першої інстанції належним чином врахував особи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, знов притягаються до відповідальності за умисне викрадення майна потерпілого в умовах воєнного стану, належним чином дотримався вимог ст. 65 КК України, покарання призначено обом обвинуваченим з урахуванням ступеня його тяжкості, обставин вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків і даних про особи обвинувачених.

Суд апеляційної інстанції перевіривши мотиви призначення судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ясть років шість місяців з рішенням суду першої інстанції погоджується, підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання не вбачає, підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75 Кк України не встановлено.

Рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону не встановлено, підстави для зміни або скасування вироку суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.05.2024р., яким обвинувачених ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців, обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців - закрити у зв`язку з відмовою апелянта від апеляційних вимог на підставі ст. 403 КПК України.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.05.2024р., яким обвинувачених

ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців, обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців - залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.05.2024р., яким обвинувачених ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців, обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали суду апеляційної інстанції.

Судді