ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/494/25

12 березня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Костопіль обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000257 від 24.12.2024 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Іваничі Костопільського району Рівненської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , одруженої, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, із вищою освітою, непрацюючої, раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України,

за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що вона, в жовтні 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, всупереч вимогам пунктів "а", "б" та "г" частини першої статті 96 Земельного кодексу України, відповідно до яких остання, як землекористувач, зобов`язана: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок проводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; г) підвищувати родючість грунтів та зберігати інші корисні властивості землі, достовірно знаючи, що зазначена земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства, без зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0258, розмістила на 0,0217 га об`єкти хімічного виробництва для випалювання деревного вугілля, а саме: піролізні печі в кількості 5 шт., та проводить виробництво деревного вугілля на земельній ділянці, неподалік с. Гута Рівненського (Костопільського) району Рівненської області.

Безгосподарське використання ОСОБА_3 земель для інших потреб, призвело до тимчасового припинення їх використання, внаслідок доведення грунтів до деградації, яка не дає можливості для відтворення природних властивостей і використання з метою вирощування сільськогосподарських культур, тобто призвело до виведення її з сільськогосподарського обороту та завдало державі матеріальну шкоду (від забруднення земельної ділянки), яка становить 1 735,02 грн.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.254 КК України, як безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту.

12 березня 2025 року між прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , обвинуваченою ОСОБА_3 та її захисником - адвокатом ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, яку подано до суду для затвердження.

В угоді про визнання винуватості від 12 березня 2025 року прокурор та обвинувачена виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 1 ст.254 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини.

Сторонами кримінального провадження узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 буде призначено покарання за ч.1 ст.254 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні зкримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.254 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.254 КК України визнала, відшкодувала завдані нею збиткив роозмірі 1735,02 грн та зазначила, що розуміє надані їй законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, згідна з видом покарання, який до неї буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримав угоду про визнання винуватості та просив її затвердити.

Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, захисника, які не заперечували проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, що виразилося у безгосподарському використанні земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту, а тому її дії кваліфікує за ч. 1 ст.254 КК України.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 12 березня 2025 року між прокурором Костопільського відділу Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 та призначити обвинуваченій узгоджене сторонами покарання.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 373, 374, 468, 469, 473, 474, 475 КПК України, ч. 1 ст. 369 КК України, суд.

ЗАСУДИВ:

Угоду про визнання винуватості від 12 березня 2025 року по кримінальному провадженню №0000257 від 24.12.2024 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, укладену між прокурором Костопільського відділу Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 , за участю захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 - затвердити.

Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України та призначити узгоджене покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1