ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0003058 від 04 серпня 2024 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 січня 2025 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хамсара, Красноярського краю, Таджинського району, російська федерація, мешканця АДРЕСА_1 , офіційно непрацюючого, раніше судимого, останній раз: вироком Новозаводського районного суду м. Чернігів від 03.06.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 січня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та за його вчинення призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено обрану - тримання під вартою.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту його затримання - 04.08.2024 року.

Процесуальні витрати в сумі 39 305 (тридцять дев`ять тисяч триста п`ять) грн 25 коп. стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь держави.

Вирішено долю речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи громадянином

ЄУНСС: 727/13713/24 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9

НП: 11-кп/822/ 101/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

України, вчинив умисне кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

03 серпня 2024 року о 22-38 годині, ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля будинку № 30 по вул. Скальда м. Чернівці, вчинив словесну суперечку з ОСОБА_8 , з якою спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі, в ході якої, обвинувачений діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, дістав з кишені ніж та наніс один удар в область верхньої частини стегна ОСОБА_8 , спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення по передній поверхні у верхній третині лівого стегна з нашкірною лінійною раною розміром 2 см з ушкодженням м`язів та поверхневої і глибокої стегнових вен, розвитком кровотечі та некомпенсованого гіповолемічного геморагічного шоку, які згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя момент заподіяння.

Таким чином, судом першої інстанції було визнано винним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що останній, заперечуючи доведеність його вини у скоєному кримінальному правопорушенні, просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначення покарання, у зв`язку з відсутністю доказів для доведення його невинуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Стверджує, що не вчиняв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а некомпетентність слідчого, прокурора та його захисника призвела до того, що йому було висунуто несправедливе звинувачення у діянні, яке він не вчиняв, і, відповідно, обрано надто сувору міру покарання.

Зазначає, що районний суд при призначенні покарання не врахував його стан здоров`я, а саме наявність хвороби легеневого туберкульозу, ВІЛ, інвалідність ІІ групи, не взяв до уваги наявність у нього стійких соціальних зв`язків, той факт, що він має батька пенсіонера, який потребує постійного стороннього догляду.

Вважає, що орган досудового розслідування неналежним чином вів слідство у його справі, допускаючи помилки при застосуванні процесуального законодавства. Також, обвинувачений ОСОБА_6 , ставить під сумнів компетентність органу, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, зокрема, під час розгляду справи в суді першої інстанції, в результаті чого його було права були порушені.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг не надходило.

Однак, надійшло заперечення на вищевказану апеляційну скарги від прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_10 , зі змісту якого вбачається, що останній просить оскаржуваний вирок, як законний залишити без змін, а подану обвинуваченим апеляційну скаргу, як необґрунтовану без задоволення.

Також, на адресу апеляційного суду надійшла особиста заява від обвинуваченого про бажання бути присутнім при розгляді апеляційної скарги у режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , та захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили задовольнити її з підстав, у ній зазначених, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважавши, що вирок районного суду необхідно залишити без змін, позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка примирилася з обвинуваченим та просила задовольнити апеляційну скаргу, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, що передбачає його оцінку відповідності нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що даних вимог закону районним судом було дотримано.

Як встановлено апеляційним судом, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України було розглянуто із застосуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

В силу вищевказаних вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, обвинувачений ОСОБА_6 позбавлений права оскаржувати вирок районного суду з тих підстав заперечення обставин, які були встановлені за його згоди в районному суді.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вказує, що районний суд ввів його в оману, а тому апеляційному перегляду підлягає апеляційна скарга засудженого в частині законності застосування вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснення наслідків застосування даної норми та обмежень, які виникають у разі її застосування.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК.

Для перевірки відповідності вироку районного суду вищевказаним нормам, апеляційним судом було досліджено відеозапис із фіксацією судового розгляду від 16.01.2025 року (т. 3, а. к. п. 37).

Із дослідженого відеозапису встановлено, що головуючий суддя, встановивши особу обвинуваченого та обсяг обвинувачення, запитав в учасників процесу щодо обсягу дослідження та порядку розгляду справи.

Прокурором було запропоновано спрощений порядок розгляду даної справи, із застосуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

За згодою учасників процесу, у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За ними залишається лише право оскарження вироку в частині призначеного судом покарання.

Районним судом також з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст. 349 КПК України та правові наслідки її застосування.

Обвинувачений ОСОБА_6 погодився на спрощений порядок розгляду справи, повністю визнав свою вину та надав свої пояснення в яких вказав, як саме він вчинив вказаний злочин.

Районним судом було з`ясовано, чи правильно обвинувачений розуміє обсяг обвинувачення та кваліфікацію його дій, встановлено добровільності його позиції та належним чином роз`яснено обвинуваченому відсутність права оскаржити обставини в апеляційному порядку.

За таких підстав доводи апелянта щодо введення його в оману районним судом не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а доводи щодо його невинуватості не підлягають перегляду в силу вимог ч. 2 ст. 394 КПК України.

Перевіривши призначене районним судом покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що призначене покарання в певній мірі відповідає особі обвинуваченого та тяжкості скоєного злочину.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, судом повинні враховуватись ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання у відповідності до вимог ст. ст. 66, 67 КК України.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, врахував тяжкість злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням проти життя та здоров`я особи, роль обвинуваченого у вчиненні злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його вік, наявність позитивної характеристики по місцю проживання, те, що на обліку у лікаря нарколога зареєстрований, на обліку у психіатра не перебуває, те, що раніше судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, які обтяжують покарання, які визначені ст. 67 КК України, суд визнав рецидив злочину, вчинення злочину в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, вчинення злочину відносно особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних або близьких відносинах.

Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України районним судом не встановлено.

Однак з такою позицією районного суду не погоджується судова колегія апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 , покарання не в достатній мірі було враховано особу обвинуваченого, зокрема, наявність інвалідності ІІ групи, позитивної характеристики, те, що останній на обліку у лікаря нарколога зареєстрований, на обліку у психіатра не перебуває, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, апеляційний суд також приймає до уваги поведінку ОСОБА_6 , до і після вчинення кримінального правопорушення, який надав першу медичну допомогу потерпілій, а також те, що з самого початку досудового слідства давав чіткі показання та співпрацював з органами досудового слідства, зробив належні висновки, шкодує про вчинене та пообіцяв про недопущення аналогічного в майбутньому, що свідчить про те, що він стає на шлях виправлення, а також те, що потерпіла ОСОБА_8 , примирилася з обвинуваченим та просила судову колегію пом`якшити останньому призначене районним судом покарання.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 , покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та вважає за можливе, з урахуванням викладеного та конкретних обставин даного кримінального провадження, які на думку колегії суддів, пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшити ОСОБА_6 , призначене покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України і призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, яке буде необхідним й достатнім для досягнення цілей покарання, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів, як самими обвинуваченим, так і іншими особами, та за своїм видом та розміром відповідає вимогами ст.ст. 50, 65 КК України.

Разом з цим, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, тобто за правилами ст.ст. 75, 76 КК України.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок районного суду слід змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 січня 2025 року, в частині призначеного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначене покарання і вважати його засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді у 3 (трьох) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3