Справа № 183/1941/25
№ 1-кп/183/1559/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 27.02.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, маючого середню освіту, розлученого, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-12.10.2023 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-14.01.2025 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 152 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного новим вироком, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі;

-28.02.2025 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. ст. 71,72 КК України до покарання, призначеного новим вироком, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

в с т а н о в и в:

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000018 ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

В тексті обвинувального акту викладено клопотання прокурора про розгляд даного обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини і згоден на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, повністю згоден із встановленими органом досудового розслідування обставинами скоєного ним кримінального проступку. Обвинувачений в присутності свого захисника - адвоката ОСОБА_4 , ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченими ч. 1 ст. 394 КПК України, подав письмову заяву про розгляд обвинувального акту відносно нього у спрощеному порядку.

Потерпілий ОСОБА_5 також подав заяву про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згоден з розглядом обвинувального акта, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Так, за результатами спрощеного провадження встановлено, що ОСОБА_3 27 лютого 2025 року приблизно об 14 годині 00 хвилин, виходив з магазину «Мандарин», розташованого по вул. Гетьманській, 32 м. Самар, Дніпропетровської області, де на зустріч заходив до вказаного магазину раніше не знайомий ОСОБА_5 , якого ОСОБА_3 зачепив плечем, від чого розпочався словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_3 раптово виник умисел спрямований на завдання фізичного болю ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_3 , 27 лютого 2025 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, знаходячись за вказаною адресою, діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, наблизився до ОСОБА_5 та наніс останньому один удар долонею правої руки по лівій частині обличчя, не спричинивши ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, але завдавши останньому фізичний біль.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичний біль і не спричинив тілесних ушкоджень.

З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали кримінального провадження надані органом досудового розслідування, керуючись діючим кримінальним та кримінальним процесуальним законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні умисного завдання удару, який завдав фізичний біль і не спричинив тілесних ушкоджень, при обставинах, встановлених органом досудового розслідування доведена повністю, а дії ОСОБА_3 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння досудовому розслідуванню.

Обставина, яка обтяжує покарання суд визнає рецидив злочинів.

Призначаючи покарання, суд враховує, що від вчиненого обвинуваченим кримінального проступку тяжких наслідків не настало, те що останній вину визнав повністю, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття і визнання вини, та наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме рецидиву злочинів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України та вважає за необхідне обрати йому покарання у виді громадських робіт, відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби, так якОСОБА_3 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією і не входить у вищезгаданий перелік, саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений вчинив інкримінований йому кримінальний проступок до постановлення вироку Новомосковського міськрайонного суду від 28.02.2025 відповідно до якого ОСОБА_3 було визнано винуватим, за ч. 1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. ст. 71,72 КК України до покарання, призначеного новим вироком, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначаються покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до пп. г п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт.

Відповідно до висновку ОП ККС, який міститься в постанові від 17 травня 2018 року у справі №487/572/16-к «Особливості призначення покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків», відповідно до чинного кримінального законодавства та системного аналізу закону України про кримінальну відповідальність у випадку, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку і остаточно за сукупністю вироків.

Суд вважає за необхідне, остаточне покарання ОСОБА_3 призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року.

В кримінальному провадженні цивільний позов до обвинуваченого не пред`являвся.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт 100 (сто) годин.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року, яким ОСОБА_3 засуджено до 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, та враховуючи співвідношення, встановлене пп. г п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, де одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць 10 (десять) днів.

Початок строку покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання за попереднім вироком.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.

Речовий доказ по кримінальному провадженню:

-ДВД-диск з відеозаписом з магазину «Мандарин» Гетьманська 32, м. Самар, Дніпропетровська область, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000018 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суддя ОСОБА_1