В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001168 від 10.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоіванівка Попаснянського району Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, з загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого:

27.03.2024 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

10 серпня 2024 року ОСОБА_3 , будучи засудженим 27.03.2024 вироком Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення, за наступних обставин.

ОСОБА_3 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, не пізніше 10 серпня 2024 року 12 год 11 хв, тобто до часу фактичного виявлення працівниками поліції, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, порушуючи вимоги Закону України «Про незаконний обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки, маючи умисел спрямований на незаконне придбання, зберігання без мети збуту наркотичного засобу, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон(фенадон).

В подальшому, ОСОБА_3 придбаний ним таким чином наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), що знаходився в паперовому згортку помістив до задньої правої кишені шортів, та почав незаконно зберігати при собі, для власного вживання без мети збуту.

10 серпня 2024 року, за адресою: м. Київ, просп. Леоніда Каденюка, 4, працівниками поліції зупинено, ОСОБА_3 , який повідомив, що зберігає при собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон).

В подальшому, 10 серпня 2024 року в період часу з 12 год 29 хв до 12 год 36 хв, за адресою: м. Київ, просп. Леоніда Каденюка, 4, співробітниками поліції проведено обшук затриманої особи, під час якого у ОСОБА_3 виявлено та вилучено з задньої правої кишені шортів паперовий згорток з двома таблетками білого кольору в яких міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон).

За результатами проведеної судової експертизи матеріалів, речовин і виробів № СЕ-19/111-24/46151-НЗПРАП від 19.08.2024 надані на дослідження дві таблетки білого кольору круглої форми з розподільчими рисками з одного боку, що містились у паперовому згортку, містять наркотичний засіб, обіг якого обмежений - метадон(фенадон) загальною масою в таблетках - 0,044 г.

Метадон (фенадон), згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список № 1 «Наркотичні засоби, обіг якої обмежено» в «Таблиці 2» «Переліку наркотичних засобі, психотропних речовин і прекурсорів», є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Згідно наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу», кримінальна відповідальність за придбання та зберігання наркотичного засобу амфетамін, у невеликих розмірах настає в тому разі, коли таке придбання та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини, а саме: 0,02 г.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав повністю, надав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Пояснив, що 10 серпня 2024 року приблизно о 12 год, перебуваючи за адресою: просп. Леоніда Каденюка, 4, м. Київ, знайшов паперовий згорток наркотичного засобу - метадон (фенадон), який потім поклав до задньої правої кишені шортів, щоб потім вжити. Після цього його одразу затримали працівники поліції. Щиро розкаюється у вчиненому, просить призначити покарання у виді штрафу, оскільки він працює, хоч і не офіційно, та має змогу його сплатити. Наркотичні засоби більше не вживає.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин скоєння кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 309 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, має постійне місце проживання у м. Києві, хоч і неофіційно, але працевлаштований, раніше судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до категорії нетяжких злочинів, думку державного обвинувача, особи винуватого, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України, у виді штрафу.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання у виді штрафу, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особами винних, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Крім того, згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 27.03.2024, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, застосовано ст. 75 КК України та встановлено іспитовий строк на 1 рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення 10 серпня 2024 року, тобто після постановлення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 27.03.2024 та під час іспитового строку.

Разом з тим, суд бере до уваги відповідь Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 11.09.2024 № 9911/32/14/1-24, згідно якої ОСОБА_3 , засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27.03.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, на момент направлення запиту не перебуває та не перебував на обліку Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відтак, беручи до уваги те, що ОСОБА_3 вчинив нове кримінальне правопорушення у період іспитового строку, визначеного йому вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27.03.2024, а за дане кримінальне правопорушення суд призначив йому покарання у виді штрафу, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України складанню з іншими видами покарань не підлягає, тому суд приходить до висновку, що вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27.03.2024 слід виконувати самостійно.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн 00 коп.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27.03.2024, яким ОСОБА_3 визнано винуватим за ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік - виконувати самостійно.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: таблетки, що містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), загальною масою 0, 044 г, який поміщено до сейф пакету та передано до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 022556) - знищити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи матеріалів речовин та виробів № СЕ-19/111-24/46151 - НЗПРАП від 19.08.2024 у розмірі 3 029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн 12 (дванадцять) коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1