Провадження № 1-кс/202/954/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника володільця майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , за погодженням прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000375 від 28.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання, в якому слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучений під час обшуку 29.01.2025 автомобіль VOLVO V60, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання вмотивовано тим, що в провадженні слідчих СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000375 від 28.08.2024 за фактом вимагання групою осіб у ОСОБА_8 грошових коштів та майна останнього, за попередньою змовою між собою, поєднаного із погрозою насильства над потерпілим, пошкодження його майна, вчиненого в умовах воєнного стану, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування здійснюється відділом нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Дніпропетровської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, за попередньою змовою, протягом тривалого часу вчиняла дії, спрямовані на заволодіння грошовими коштами та майном потерпілого ОСОБА_8 , поєднані з погрозами фізичної розправи над ним і його родиною. 12.08.2024 ОСОБА_8 був викликаний до офісу ОСОБА_9 , де йому висунули вимогу сплатити 60 000 доларів США, аргументуючи це його борговими зобов`язаннями. Після відмови потерпілого, йому почали погрожувати, зокрема фізичною розправою та знищенням майна.

Залякування продовжувалося із залученням інших осіб, унаслідок чого ОСОБА_8 13.08.2024 передав ОСОБА_9 169 000 грн. Надалі сума вимагання зросла до 200 000 доларів США, а на потерпілого чинився систематичний тиск. У ході реалізації злочинного плану було здійснено підпали автомобілів, а також кинуто світлошумові гранати на подвір`я потерпілого. Факти злочинної діяльності зафіксовані в матеріалах слідства.

Таким чином, в ході досудового розслідування встановлено, що до складу групи, які здійснюють вимагання грошових коштів у ОСОБА_8 входить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.01.2025 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Підозра ОСОБА_10 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення є обґрунтованою та підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

29.01.2025 слідчим відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області в рамках вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, проведено обшук автомобіля VOLVO V60, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами проведеного обшуку вилучено автомобіль VOLVO V60, д.н.з. НОМЕР_1 та ключ від нього.

30.01.2025 слідчим винесено постанову про визнання вказаного автомобіля в якості речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Слідчий вказує, що наразі виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у зв`язку з чим слідчий звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив накласти арешт на вилучений автомобіль з метою забезпечення збереження його як речового доказу та подальшої його конфіскації, тому що санкція інкримінованого злочину передбачає конфіскацію майна.

Представник володільця майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що автомобіль необхідний власнику для забезпечення його життєвих потреб, оскільки ОСОБА_7 має складні хронічні захворювання, які потребують невідкладних відвідувань лікаря, у зв`язку з чим просить не обмежувати його користуватися транспортним засобом.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши клопотання, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, в слідчим суддею встановлено, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені за №0000375 від 28.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Відповідно до протоколу обшуку 29.01.2025 було вилучено автомобіль VOLVO V60, д.н.з. НОМЕР_1 та ключ від нього.

Постановою слідчого від 30.01.2025 вищевказане майно було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурор просить арештувати майно з метою забезпечення збереження речових доказів, в порядку, визначеному п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а також з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України слідує, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зазначеним у ст. 98 КПК України, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя вважає, що слідчим/прокурором не доведено, що зазначений автомобіль має значення для справи як речовий доказ. Він не був знаряддям вчинення злочину.

Але ж, слідчим суддею було встановлено, що автомобіль VOLVO V60, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_7 , який має статус підозрюваного у кримінальному правопорушенні , передбаченому ч.4 ст.198 КПК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна як додаткове покарання, а тому є підстави для арешту транспортного засобу з метою забезпечення можливої конфіскації майна .

Вирішуючи клопотання слідчий суддя виходить із положень п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України , відповідно до яких, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Європейський суд з прав людини у численних своїх рішеннях вказував на неприпустимість непропорційного втручання держави у мирне володіння майном громадян та наголошував на неухильному дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справи «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_11 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші).

Тому, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню в частині накладення арешту на транспортний засіб, враховуючи наступне.

Власник майна ОСОБА_7 має ряд хронічних хвороб і за станом здоров`я потребує користування транспортним засобом для задоволення потреб в відвідуванні лікарів, та для , використання автомобіль для задоволення побутових проблем. Тому такий спосіб арешту майна про який просить прокурор, а саме заборона користуватись транспортним засобом, стане не пропорційно обтяжливим для власника майна, що суперечить принципу пропорційності втручання в право власності, закріпленому в ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На думку слідчого судді, накладення заборони користування транспортним засобом в даному випадку буде явно непропорційним, неспіврозмірним, нерозумним та покладе надмірний тягар на власника цього майна.

Таким чином, з огляду на вимоги доцільності і співмірності втручання держави в право власності особи, слідчий суддя приходить до висновку, що необхідно накласти арешт, без позбавлення власника майна ОСОБА_7 права користуватись зазначеним транспортним засобом, до прийняття рішення відносно транспортного засобу у встановленому КПК України порядку.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба .

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на належний ОСОБА_7 автомобіль VOLVO V60, д.н.з. НОМЕР_1 , без позбавлення власника майна ОСОБА_7 права користуватись зазначеним транспортним засобом, до прийняття рішення відносно транспортного засобу у встановленому КПК України порядку.

Арештоване майно передати на відповідальне зберігання власнику транспортного засобу ОСОБА_7 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1