ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1666/24 Справа № 236/687/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м.Дніпра

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро апеляційну скаргу (із змінами) прокурора Лиманського відділу Слов`янської окружної прокуратури ОСОБА_7 поданою на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торське, Донецької області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацевлаштованого, маючого середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 03 серпня 2020 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на три роки, згідно ст.ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком два роки ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст.72 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 серпня 2020 року, до призначеного покарання по даному вироку, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 визначений з моменту набрання вироком законної сили.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Вироком суду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , 21 січня 2022 року близько 20 години 20 хвилин, проходячи біля будинку АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, застосовуючи фізичне зусилля, відкрив хвіртку зазначеного домоволодіння, яка немала запірних пристроїв, тим самим подолав перешкоду на своєму шляху та незаконно проник на територію подвір`я.

Де підійшов до сараю та відкрив двері, які були зачиненні запірним пристроєм у вигляді гачка. Після чого по драбині заліз на горище, звідки діючи умисно, таємно, повторно, заволодів наступним майном: кабелем довжиною 5 м. марки ПВС4*2,5 мм2 , вартістю 120 грн. 24 коп.; кабелем довжиною 4 м. 60 см. Марки ВВГ 8*0,5 мм2 (для телефонного зв`язку), вартістю 22 грн. 58 коп.; білизняним тросом довжиною 11м. 90 см. 1*2,5 мм2 , вартістю 17 грн.; кабелем довжиною 50 м. марки ПВС 3*1 мм2 (переноска кустарного виробу, на якій є виделка та розетка під 1 вихід), вартістю 203 грн. 40 коп.; кип`ятильником з дротом (з маркуванням ВЕЗ 220В, 12КВТ; ЄПО-1,2 Гост 14705-В3), вартістю 43 грн. 20 коп. яке належить ОСОБА_9 .

Після чого обвинувачений ОСОБА_8 , намагався винести вказане майно зі сараю, однак до кінця свій злочинний намір не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як був помічений та затриманий родичами потерпілої ОСОБА_9 .

У апеляційній скарзі (із наступними змінами) прокурор просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2023 року відносно ОСОБА_8 змінити: перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України і призначити йому покарання за ч.1 ст.162 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Краснолиманського міського суду від 03 серпня 2020 року остаточно призначити покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор мотивує необхідністю декриміналізувати діяння ОСОБА_8 передбачені ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України з урахуванням ЗУ«Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, який набрав законної сили 09 серпня 2024 року, виходячи із вартості викраденого майна на момент вчинення злочину.

Під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження:

- прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи зміненої апеляційної скарги прокурора Лиманського відділу Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_7 з підстав викладених у скарзі у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи поданої зміненої апеляційної скарги прокурора Лиманського відділу Слов`янської окружної прокуратури ОСОБА_7 про зміну кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів зазначає про таке.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, вартість майна якої на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, колегія суддів бере до уваги правові висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що містяться в постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24), згідно яких, Закон №3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 01 січня 2022 року становить 2481 гривню, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян складає 1240 гривень 50 копійок на 2022рік, а два неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст. 51 КУпАП) становить 2481 гривню.

Таким чином, з 09 серпня 2024 року кримінальна відповідальність за скоєння крадіжки, вчинена у 2022 році, настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, встановлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2481 гривню.

Згідно зі сформульованим обвинуваченням ОСОБА_8 визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, а саме у замаху на таємне викрадання чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, поєднаному з проникненнямдо іншого приміщення.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_8 21 січня 2022 року близько 20 голини 20 хвилин з домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 , у якому зареєстрована та проживає ОСОБА_9 , викрав майно,а саме кабель довжиною 5 м. марки ПВС4x2,5 мм2 , вартістю 120 грн. 24 коп.; кабель довжиною 4 м. 60 см. Марки ВВГ 8x0,5 мм2 (для телефонного зв`язку), вартістю 22 грн. 58 коп.; білизняний трос довжиною 11м. 90 см. 1x2,5 мм2 , вартістю 17 грн.; кабель довжиною 50 м. марки ПВС 3x1 мм2 (переноску кустарного виробу, на якій є виделка та розетка під 1 вихід), вартістю 203 грн. 40 коп.; кип`ятильни з дротом (з маркуванням ВЕЗ 220В, 12КВТ; ЄПО-1,2 Гост 14705-В3), вартістю 43 грн. 20 коп., загальна вартість якого складає 406 грн. 67 коп. Однак, ОСОБА_8 свої дії до кінця не зміг довести з причин, що не залежали від нього

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

За приписами ч. 6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що діями ОСОБА_8 , було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 в розмірі 406,42 грн. та його дії кваліфіковано судом як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням до іншого приміщення.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме скоєння її з проникненням на територію домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 , у якому зареєстрована та проживає потерпіла ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи, у зв`язку з таким.

Частиною 3 ст. 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на зміст ч. 1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст.12 КК України ).

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст.162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції та які не оспорювались сторонами кримінального провадження в апеляційному порядку, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні на територію домоволодіння, як це встановлено судом першої інстанції у цьому провадженні та що не заперечується сторонами судового провадження.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Тож, доводи апеляційної скарги прокурора Лиманського відділу Слов`янської окружної прокуратури ОСОБА_7 є слушними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч. 3 ст.337 КПК України, колегія суддів уважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України і призначити покарання в межах санкції цієї частини статті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407,408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Змінену апеляційну скаргу прокурора Лиманського відділу Слов`янської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Краснолиманським міським судом Донецької області від 03 серпня 2020 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК України покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 серпня 2020 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1(один) місяць.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислювати з моменту моменту фактичного його затримання в порядку виконання вироку.

У іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4