УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_5 в інтересах власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді Рівненського міського суду із вказаним клопотанням у якому просить скасувати арешту, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2024 року на майно, що було вилучене під час проведення обшуку 03.10.2024 за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 .

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю підтримала клопотання та просила його задовольнити.

В судовому засіданні власники майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожен окремо, повністю підтримали клопотання, просили його задоволили з викладених у ньому підстав. Додатково вказали, що грошові кошти, які були вилучені під час обшуку є власністю та заощадженнями їх сім`ї, зокрема не є коштими, що набуті злочинним шляхом, а отримані законно, шляхом продажу квартири, земельної ділянки, будинку, спадку, що підтверджено документально. Крім того вказали, що ОСОБА_9 вже тривалий час за вказаною адресою не проживає, не веде спільного господарства. Дана квартира належить на праві власності ОСОБА_6 .

Прокурор та слідчий в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання за безпідставністю, оскільки на даний час вважають його передчасним. Окрім того зазначили, що вказані вилучені кошти органом досудового розслідування оглянуто, однак грошових коштів з ідентифікованими серійними номерами не виявлено. Досудовим розслідуванням не встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 займались злочинною діяльністю, а також не здобуто жодних доказів, що саме вилучені грошові кошти набуті злочинним шляхом.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та додані матеріали, відеоматеріали по факту обшуку, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що СУ ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 від 21.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

03.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 , в ході чого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США із паперовими смужками та паперовим конвертом.

Вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки в них можуть міститись відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також були отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення.

За результатами розгляду клопотання слідчого, ухвалою слідчого судді від 07 жовтня 2024 року накладено арешт на вищевказані грошові кошти в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США, які було вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, а також проведення судових експертиз.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що 03.10.2024 року був проведений обшук у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_6 , на підставі Ухвали Рівненського міського суду від 01.10.2024.

У вказаній квартирі проживає донька власниці приміщення - ОСОБА_8 разом із малолітньою дитиною, а ОСОБА_9 вже тривалий час там не проживає, і жодного відношення до вказаної квартири немає.

Також встановлено, що частина вилучених грошових коштів є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які отримані подружжям внаслідок продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2024 року. Ціна договору склала 1 300 237,00 грн, що в еквіваленті складає 33 000 доларів США. Вказані грошові кошти від продажу квартири та власні заощадження в сумі 7 000 дол. США були передані доньці ОСОБА_8 на зберігання, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували тривалий час у відпустці та не хотіли лишати грошові кошти без нагляду.

Інша частина грошових коштів, які були вилучені є власністю ОСОБА_8 , яка отримала їх в дар від своїх батьків після продажу земельної ділянки та житлового будинку, залишеного у спадок бабусею. Земельна ділянка була продана відповідно до договору купівлі-продажу від 29.10.2021 року за ціною 19 379 грн. Житловий будинок АДРЕСА_3 був проданий на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 29.10.2021 року за ціною 404 001 грн. На момент продажу майна курс доларів США складав 26.32 грн, отже від продажу вказаного майна було отримано близько 17 000 доларів США. Разом з цими грошовими коштами від продажу майна ОСОБА_8 її батьки передали й 10 000 доларів США заощаджень, які лишила бабуся після власної смерті. Вказаний факт підтверджується листівкою, яку разом з грошовими коштами передала ОСОБА_6 своїй доньці ОСОБА_8 , на виконання настанов бабусі.

Крім того, 9000 доларів США, які були вилучені під час обшуку, отримані ОСОБА_8 в якості доходів за використання електроенергії згідно «зеленого тарифу», який генерується електричною станцією, оснащеною сонячними панелями. Цей факт підтверджується випискою з банківського рахунку ОСОБА_8 .

З оглянутого судом протоколу огляду речей та документів від 16.01.2025 вбачається, що у ході огляду, та підрахунку грошових коштів в сумі 800 000 тисяч доларів США, а саме 800 купюр по 100 доларів США, купюр з серійними номерами РК 49441697 Н, РК 49441698 Н, РК 49441699 Н, РК 49441700 Н виявлено не було. Також у спеціальному пекеті №RAW 0184978, що оглядався були виявлені паперові смужки та паперовий конверт з чорновими записами, які не мають значення для досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин, грошові кошти, які були вилучені під час обшуку 03.10.2024 року в АДРЕСА_1 , не можна вважати речовими доказами, в силу ст. 98 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речові докази це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встанолюються під час кримінального провадження.

Факт законного отримання та зберігання вилучених коштів підтверджується копіями документів, долучених до клопотання. Жодного відношення до ОСОБА_9 та фактів викладених в Ухвалі Рівненського міського суду від 01.10.2024 року, якою був наданий дозвіл на відшукання та вилучення певних речей вилучені грошові кошти не мають, тому підлягають поверненню їх власникам, оскільки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні не мають жодного статусу, не є підозрюваними чи обвинуваченими, повідомлення про підозру не вручалось. На даний час вказане арештоване майно органом досудового розслідування оглянуто, а накладений арешт майна уже протягом тривалого часу позбавляє її право, як власника розпоряджатись вказаними коштами на власний розсуд.

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Крім того, в ході судового розгляду було встановлено, що заявники жодного відношення до вищевказаного кримінального провадження немають, не знайомі з іншими підозрюваними. Як вказали в судовому засіданні слідчий та прокурор, жодних доказів того, що заявники займались злочинною діяльністю у досудового розслідування немає, як і немає доказів того, що вилучені грошові кошти були набуті в результаті злочинних дій.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до статей 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення, оскільки повернення арештованого майна, що не має жодного значення для досудового розслідування, його власнику не зашкодить подальшому досудовому розслідуванню і проведенню інших процесуальних дій та не вплине на правильність прийнятого судом рішення.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року в справі № 569/17036/118 (провадження № 51-598 кмо 19), ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню.

Така ж позиція об`єднаної палати щодо вказаних правовідносин у даному кримінальному провадженні узгоджується з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2024 в справі №712/191/23 (провадження №51-3208кмо 23).

За таких обставин, ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають. При цьому відмова у скасуванні арешту майна не позбавляє особу права звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України як на досудовому розслідуванні, так і під час судового провадження.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст.170,171,174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування арешту майна задоволити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 07.10.2024 у межах кримінального провадження №0000110 від 21.12.2023, а саме на грошові кошти у сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США.

Зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Рівненській області, у провадженні якого перебуває вказане кримінальне провадження, вказані грошові кошти повернути власникам майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя