Справа № 199/6704/21
В И Р О К

іменем України

11 грудня 2024 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000770, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, утримує двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2021 року близько 19 год. 20 хв. ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 , рухався по Амурському мосту, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, по зволоженим трамвайним коліям, попутного напрямку, з боку пл. Старомостова в напрямку пр. Мануйлівський.

В цей же час, тобто 29 липня 2021 року, приблизно о 19 годині 20 хвилин, в зустрічному напрямку рухався автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , по проїзній частині Амурського мосту, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, з боку пр. Мануйлівського в напрямку пл. Старомостова, перевозячи на пасажирському сидінні, в якості пасажира ОСОБА_4 .

У подальшому, водій ОСОБА_5 , 29 липня 2021 року близько 19 год. 20 хвилин, в районі електроопори № 139 на Амурському мосту, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з передньою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, поверхневих забійних ран або глибоких саден: в надбрівній області ліворуч з переходом в лобну область, в скроневій області ліворуч, в лобній області ліворуч ближче до межі росту волосся, на спинці носу, на лівій щоці, в надбрівній області праворуч та на правій щоці; закритої хребтової травми: забою шийного відділу спинного мозку з явищами верхньої параплегії та нижнього пара парезу, порушення функції тазових органів по типу затримки; закритої травми грудної клітини з переломами 11-го та 12-го ребер ліворуч; синця на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині.

Своїми діями водій ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3.6), 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.1.: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення водієм ОСОБА_5 п. 12.1 Правил Дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням в результаті її пасажиру автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав частково та показав, що дійсно 29 липня 2021 року близько 19 год. 20 хв. керував технічно справним автомобілем «AUDI 80» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по Амурському мосту з боку пл. Старомостова в напрямку пр. Мануйлівський. Автомобільний трафік на мосту був щільним і він зі швидкістю біля 50 км/год рухався по трамвайним коліям від самого початку мосту. Мрячив дощ. Попереду нього також рухалися транспортні засоби. На з`їзді з мосту перед ним з правої попутної смуги руху на трамвайні колії раптово виїхав автомобіль «ВАЗ» і він, уникаючи зіткнення, відвернув кермо ліворуч, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з таким, що рухався в зустрічному напрямку, мікроавтобусом «Мерседес Спринтер». Контакутвання відбулося прелніми частинами автомобілів. Перед зіткненням він екстрено гальмував, але не встиг зупинитися. Оскільки він сам під час ДТП сильно травмувався, з місця події до лікарні його забрала «швидка». Стверджує, що він був тверезим і алкогольні напої не вживав взагалі. Пояснити встановлення лабораторним аналізом 0,25 ‰ алкоголю в його крові пояснити не може. Його ріні і він сам пізніше намагалися надати допомогу потерпілому, але спочатку дружина потерпілого, а потім сам потерпілий відмовилися отримувати допомогу з фіксацією її отримання. Повністю згоден з тим, що він винен у ДТП.

Попри часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та підтвердження його фактичних обставин, винуватість ОСОБА_5 доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Потерпілий ОСОБА_4 показав суду, що 29 липня 2021 року їхав з роботи на мікроавтобусі «Спринтер». Заїхали на міст з боку пр. Мануйлівського зі швидкістю близько 40-45 км/год. Він сидів на першому одиночному сидінні, бачив спідометр. Їхній мікроавтобус рухався біля узбіччя, в межах метра. На той момент було волого, за 10 хв. до того пройшов дощ. Раптово назустріч виїхав автомобіль «Ауді» темного кольору і стався лобовий удар. Він отямився на підлозі. Навколо ходили люди. ОСОБА_10 була залита кров`ю. Просив підняти його, але відмовили. Попросив напарника повідомити дружині, той зателефонував. Приїхало дві «швидкі». Перша забрала дівчинку з «Ауді», бо та була важча, друга «швидка» забрала його. За кермом «Ауді» був обвинувачений ОСОБА_11 . За три роки останній навіть не вибачився. Вважає, що той не усвідомив та не розкаявся. Швидкість «Ауді», який рухався по трамвайним коліям в зустрічному напрямку, була мінімум 100-120 км/год. Він бачив, як той летів, його занесло та він влетів в них. Коли його витягали чув, що у обвинуваченого в автомобілі були пляшки з-під пива, але сам не бачив. Внаслідок ДТП чотири місяці він не міг ворушитися, була травма спинного мозку, ЧМТ, поламані ребра. Лежав двічі в реанімації. До цього часу має обмеження в русі. Постійно вживає ліки. На сьогодні майже інвалід. Вважає, що покарання має бути найсуворішим.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що це був кінець липня 2021 року, здається 28 число, четвер. Затримався на роботі, тому поїхав додому корпоративним транспортом «Мерседес Спрінтер». Була сильна злива. Піднялися на Амурський міст, коли назустріч вилетів автомобіль «Ауді» темного кольору. Його дуже вразила велика швидкість вказаного автомобіля в дощ, а також обгін по рейкам. Він добре все бачив, оскільки сидів на передньому сидінні. Швидкість «Мерседеса», на його погляд, не перевищувала 40 км/год, рухався по своїй смузі руху, ПДР не порушував. «Ауді» виконував обгін по рейках на трамвайних рейках і його юзом викинуло на їхню смугу, де ближче до підйому на заокругленні сталося лобове зіткнення з їх автомобілем. В результаті зіткнення у автомобіля «Мерседес Спрінтер» був повністю зігнутий передній «телевізор», вибите лобове скло в яке головою влетів ОСОБА_13 . На автомобілі «Ауді» не залишилося живого місця. Він викликав «швидку», але пояснити, скільки постраждалих не зміг, оскільки не знав, скільки людей. Приїхало два чи три екіпажі «швидкої». До того часу він з очевидцями витягли обвинуваченого з водійського місця автомобіля «Ауді». Спочатку не помітили дівчинку на пасажирському сидінні, а потім хтось зауважив, що там ще дівчинка. Ледве відчинили двері, проте не наважилися її рухати. Коли приїхала «швидка», оскільки у нього був розрив м`яких тканин, його зашили. Вразила нелюдяність обвинуваченого, оскільки маючи всі номери телефонів, той нікому з постраждалих не телефонував, не поцікавився станом чи необхідна допомога. Стверджувати, чи був обвинувачений в стані сп`яніння не може, але на задньому сидінні була відкрита 2-літрова пляшка з-під пива з рідиною всередині. Що саме було в тій пляшці, він не знає.

У зв`язку з перебуванням свідка ОСОБА_9 за межами країни (за інформацією Державної прикордонної служби України виїхав з України 23 лютого 2024 року), неможливістю у зв`язку з цим його безпосереднього допиту судом, а також відсутністю технічної можливості допиту судом свідка в режимі відеоконференції, було досліджено технічний запис допиту вказаного свідка в умовах змагальності іншим складом суду у межах цього ж провадження. За змістом показів ОСОБА_9 точну дату пригадати не може, близько 19:30 год. він керував автомобілем «Мерседес Спрінтер» і вони їхали з роботи по Амурському мосту з боку пр. Мануйлівського в напрямку пл. Старомостової. На початку мосту автомобіль «Ауді», який рухався назустріч, не впорався з керуванням та виїхав на їх зустрічну смугу, де сталося ДТП. Почав змінювати рух в їх напрямку десь за 15-20 метрів до них. Видимість була нормальна, моросив дощ, дорога була слизька. Він рухався зі швидкістю близько 30-40 км/год, а «Ауді» на великій швидкості, не менше 100 км/год. Уникнути зіткнення у нього шансів не було: він їхав в крайньому правому ряду, праворуч був відбійник, ліворуч інші автомобілі, звертати нікуди. Він навіть не встиг загальмувати, все сталося в долі секунди. Чи гальмував інший водій, сказати не може. «Ауді» їхав по трамвайним коліям, оскільки здійснював обгін, втратив керування і його занесло. Зіткнення було більше на сторону водія. Він вдарився головою в лобове скло, досі головні болі та проблеми з нирками. В салоні було четверо людей, прізвища всіх не знає. Потерпілий ОСОБА_4 сидів на першому сидінні, при зіткненні вдарився, сказали його не чіпати та не рухати, поки не приїде «швидка». Потерпілий розмовляв, просив допомоги. Його автомобіль був справний. Водія «Ауді» після зіткнення він не бачив.

За протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з додатками, 29 липня 2021 року в період часу з 20 години 40 хвилин до 21 години 20 хвилин слідчим поліції оглянуто місце події, яким є ділянка проїзної частини Амурського мосту в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро в районі електроопори № 139. На проїзній частині в напрямку пл. Старомостова розташовані транспортні засоби «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , (за напрямком руху) та «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (на зустрічній для нього смузі руху). Обидва транспортні засоби мають механічні пошкодження, локалізовані в передній частині. На момент огляду дорожнє покриття асфальтобетонне, вологе (плівка вільної води, блиск), чисте. За результатами огляду обидва транспортні засобі вилучено.

Постановою слідчого від 30 липня 2021 року обидва транспортні засоби визнані речовими доказами, а ухвалами слідчого суду від 05 серпня 2021 року на них накладено арешт.

До матеріалів кримінального провадження долучена копія довіреності, за якою ОСОБА_8 05 квітня 2021 року уповноважив ОСОБА_5 розпоряджатися належним йому автомобілем «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У відповідності до довідки КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова», приймально-діагностичним відділенням 29 липня 2021 року о 20:20 год. надана медична допомога ОСОБА_4 з діагнозом «ЗЧМТ, забій спинного мозку на рівні шийного відділу, струс головного мозку».

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2177е від 30 серпня 2021 року, за даними медичної документації та при огляді у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми:

- закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, поверхневих забійних ран або глибоких саден: в надбрівній області ліворуч з переходом в лобну область, в скроневій області ліворуч, в лобній області ліворуч ближче до межі росту волосся, на спинці носу, на лівій щоці, в надбрівній області праворуч та на правій щоці;

- закритої хребтової травми: забію шийного відділу спинного мозку з явищами верхньої параплегії та нижнього парапарезу, порушення функції тазових органів по типу затримки;

- закритої травми грудної клітини з переломами 11-го та 12-го ребер ліворуч;

- синця на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині.

Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), що діяв (діяли) переважно в область голови та тулуба, якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу за умов дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР», тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові.

За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми - відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-Ж «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6.

У відповідності до протоколу проведення слідчого експерименту від 10 серпня 2021 року, свідок ОСОБА_9 показав розташування керованого ним транспортного засобу та місце зіткнення автомобілів відносно правого краю проїзної частини.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-21/25388-ІТ, складеного 16 серпня 2021 року судовим експертом ОСОБА_14 , у даній дорожній обстановці водій автомобіля «AUDI 80» ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «AUDI 80» ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «AUDI 80» ОСОБА_5 визначалася виконанням ним вимог п.12.1 Правил дорожнього руху, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «MERCEDES-BENZ SPPRINTER» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події, в діях водія автомобіля «MERCEDES-BENZ SPPRINTER» ОСОБА_9 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається. В умовах даної події водій автомобіля «MERCEDES-BENZ SPPRINTER» ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути даної ДТП.

Судовий експерт ОСОБА_14 під час допиту в судовому засіданні підтвердив здійснені ним висновки.

Оцінюючи докази, суд керується вимогами ст. 94 КПК України, за якими суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стороною захисту оспорювалася допустимість висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-21/25388-ІТ від 16 серпня 2021 року з посиланням на те, що у висновку експерта не зазначено, на підставі яких документів та відомостей, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, судовий експерт зробив свій висновок.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту суд виходить з того, що в судовому засіданні судовий експерт надав вичерпні пояснення з приводу здійснених ним висновків. Зокрема зазначив, що вихідні дані щодо того, що ОСОБА_5 не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, були зазначені слідчим як вихідні дані, про що зазначено у висновку експерта.

З вказаного висновку експерта вбачається, що останній мав не встановлювати механізм розвитку події ДТП на підставі наданих слідчим матеріалів, а оцінити з технічної точки зору дії водіїв, зазначені слідчим у вихідних даних для проведення експертизи. При цьому суд зауважує, що такі вихідні дані, зазначені слідчим, були підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами.

Вказаний висновок є достатньо повним та мотивованим, складений з дотриманням вимог статей 101, 102 КПК, кваліфікованим судовим експертом із відповідною освітою та стажем роботи, який згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК України внесений до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України, і суд не вбачає підстав даний висновок вважати недопустимим, у зв`язку з чим відповідні доводи сторони захисту судом відхиляються.

Стороною захисту також оспорюється допустимість усіх наданих стороною обвинувачення доказів з посиланням на те, що вони подані прокурором ОСОБА_15 , яка не мала відповідних повноважень. Сторона захисту посилається на те, що наявна в матеріалах кримінального провадження постанова про визначення групи прокурорів не містить підпису.

Суд виходить з того, що матеріали досудового розслідування дійсно містять постанову про визначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, датовану 30 липня 2021 року і складену від імені заступника керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_16 , яка не містить підпису.

Прокурор в судому засіданні пояснив, що належна постанова про визначення групи прокурорів з підписом помилково була долучена до матеріалів наглядового провадження. Надав суду оригінал такої постанови, а також довідку та копію наказу щодо посади, яку обіймав ОСОБА_16 станом на 30 липня 2021 року.

З наданого прокурором оригіналу постанови про визначення групи прокурорів вбачається, що така постанова датована 30 липня 2021 року, складена та підписана ОСОБА_16 як першим заступником керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області.

Відомості про ухвалення такої постанови наявні в доданому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Також з наданих прокурором наказу керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 1314к від 27 травня 2021 року та довідки Дніпропетровської обласної прокуратури вбачається, що ОСОБА_16 з 21 травня 2021 року і станом на 30 липня 2021 року обіймав посаду першим заступником керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області.

З зазначеними документами була ознайомлена сторона захисту на стадії судового провадження.

Крім цього, в судовому засіданні у якості свідка було допитано ОСОБА_17 , який в статусі слідчого поліції здійснював досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні. Останній показав, що мав підписану постанову про визначення групи прокурів. Не зміг пояснити, чому до матеріалів кримінального провадження підшито постанову без підпису. Припустив, що це сталося помилково.

Суд враховує, що Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2023 року (справа № 714/80/21) зробив висновок, за яким невідкриття постанови про визначення групи прокурорів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України, а надання її до ознайомлення на стадії судового розгляду не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не свідчить про неповноважність прокурора на стадії досудового розслідування та автоматично не зумовлює визнання доказів недопустимими.

Оцінені в сукупності обставини:

-надання стороною обвинувачення на стадії судового провадження належним чином оформленої постанови про визначення групи прокурорів, яка за твердженням сторони обвинувачення була помилково долучена до матеріалів наглядового провадження;

-надання вказаної постанови для ознайомлення стороні захисту на стадії судового провадження;

-наявність відомостей про ухвалення вказаної постанови в доданому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування;

-покази свідка ОСОБА_17 , який підтвердив наявність підписаної постанови на час здійснення досудового розслідування;

-той факт, що наявна в матеріалах досудового розслідування постанова про визначення групи прокурорів і не могла бути підписана ОСОБА_16 як заступником керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області, оскільки останній станом на 30 липня 2021 року обіймав посаду першого заступника керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області;

достатньо доводять, що прокурор ОСОБА_15 мала повноваження процесуального керівника у вказаному кримінальному проваджені як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження на підставі постанови про визначення групи прокурорів від 30 липня 2021 року, підписаної першим заступником керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_16 . Той факт, що відповідна постанова була надана стороні захисту для ознайомлення лише на стадії судового розгляду не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не свідчить про неповноважність прокурора на стадії досудового розслідування та автоматично не зумовлює визнання доказів недопустимими.

З огляду на викладене, відповідні заперечення сторони захисту судом відхиляються.

Всі інші докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_5 , також визнаються судом допустимими, оскільки зібрані повноважними особами, з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб та зафіксовані у належній процесуальній формі.

Надаючи оцінку сукупності досліджених допустимих доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення суд виходить з того, що стороною захисту не оспорюється сам факт того, що 29 липня 2021 року близько 19 год. 20 хв., ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по Амурському мосту, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, по зволоженим трамвайним коліям, попутного напрямку, з боку пл. Старомостова в напрямку пр. Мануйлівський, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля з передньою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку, перевозячи на пасажирському сидінні в якості пасажира ОСОБА_4 , який внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Крім підтвердження самим обвинуваченим, такі фактичні обставини з достатньою повнотою доведені:

-показами потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_12 , які вказали час, місце механізм розвитку події ДТП, склад її учасників та наслідки у виді травмування потерпілого;

-результатами слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_9 який показав місце ДТП та механізм її розвитку;

-результатами огляду місця події, яким зафіксовано розташування транспортних засобів на проїзній частині та локалізації механічних пошкоджень;

-медична довідка та висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , якими доведено факт отримання ОСОБА_4 під час ДТП тілесних ушкоджень та визначено ступінь їх тяжкості.

Натомість сторона захисту посилається на відсутність вини ОСОБА_5 у вказаній ДТП спираючись на те, що останній вимушено виїхав на смугу зустрічного руху уникаючи зіткнення з автомобілем, що рухався праворуч і «підрізав» його.

Такі твердження обвинуваченого спростовуються показами ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , які транспортних засобів, які б створювали небезпеку для руху ОСОБА_5 , не бачили.

Той факт, що ОСОБА_5 здійснював рух по зволоженим трамвайним коліям, а не по асфальтобетонній проїзній частині, зобов`язував його враховувати факт меншого зчеплення коліс з поверхнею та передбачати можливість заносу автомобіля на заокругленні проїзної частини. Сам факт того, що за відсутності інших зовнішніх чинників, керований ОСОБА_5 автомобіль на такому заокругленні проїзної частини в стані заносу виїхав на смугу зустрічного руху, доводить, що останній не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням.

За таких обставин суд цілком погоджується з висновком судової автотехнічної експертизи, за яким дії ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП.

Наведене поза всяким розумним сумнівом доводить, що саме протиправна винна поведінка ОСОБА_5 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням події ДТП та її наслідками.

Таким чином, вищенаведені докази, які визнаються судом належними і достовірними (узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного), в їх сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину в межах зміненого обвинувачення, яке було підтримане прокурором.

Надаючи кримінально-правову кваліфікацію встановленим дослідженими доказами діянням обвинуваченого, суд враховує, що за викладеним в обвинувальному акті формулюванням обвинувачення ОСОБА_5 керував транспортним засобом «перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (0,25 ‰ в крові, що згідно з розділом II Інструкції затвердженої наказом № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» вважається алкогольним сп`янінням), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії» а також своїми діями водій ОСОБА_5 «грубо порушив вимоги п. 2.9.а) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

За твердженням сторони обвинувачення, так обставина підтверджується довідкою КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР», біологічне середовище (кров) ОСОБА_5 було доставлено з КНП «Міська клінічна лікарня № 6» ДМР в клініко-діагностичну лабораторію КП «ОМПЦЛЗ» ДОР 05 серпня 2021 року. За результатами дослідження аналізу крові на вміст алкоголю від 18 серпня 2021 року алкоголь в крові 0,25‰.

Сторона захисту категорично заперечує наявність у ОСОБА_5 на момент ДТП стану алкогольного сп`яніння.

Стороною захисту на спростування зазначеної обставини надані:

-лист КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 16 вересня 2021 року, за яким згідно Методичних рекомендацій МОЗ України «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» від 2004 року: концентрація етилового спирту в крові у розмірі 0,25‰ вказує на відсутність алкогольного сп`яніння;

-висновок спеціаліста судово-медичного експерта (комісійний) № 348 від 29 серпня 2023 року, за яким згідно наданої документації (з відповіді на запит з КП «ОМПЦЛЗ» ДОР»), у ОСОБА_5 в крові виявлений алкоголь в кількості 0,25‰. Відповідно до Методичних рекомендацій МОЗ України «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» під редакцією ОСОБА_18 зі співавторами - Київ, 2004 - при наявності алкоголю в крові менше 0,4 ‰, даний результат відноситься до практично відсутнього сп`яніння або є похибкою методу (газохроматографічного). Враховуючи вищевикладене, виявлений у ОСОБА_5 результат дослідження крові у кількості 0,25‰ не підлягає судово-медичній оцінці по ступеню алкогольного сп`яніння.

Також за клопотанням сторони захисту судом було призначено судово-медичну експертизу для з`ясування того, чи перебував ОСОБА_5 станом на час інкримінованого йому діяння (19 год. 20 хв. 29 липня 2021 року) в стані алкогольного сп`яніння.

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи №308 від 05 вересня 2024 року, згідно наданої документації (з відповіді на запит з КП «ОМПЦЛЗ» ДОР») у ОСОБА_5 в крові був виявлений алкоголь в кількості 0,25‰. Відповідно до Методичних рекомендацій «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» під редакцією ОСОБА_18 зі співавторами - Київ, 2004 - при наявності алкоголю в крові менше 0,4‰, даний результат відноситься до практично відсутнього сп`яніння або є похибкою методу (газохроматографічного). Враховуючи вищевказане, виявлений у ОСОБА_5 результат дослідження крові у кількості 0,25‰ не підлягає судово-медичній оцінці по ступеню алкогольного сп`яніння. Згідно аналізу ухвали суду встановлені об`єктивні дані, що дорожньо-транспортна пригода відбувалась 29 липня 2021 року близько 19:20 годин, який час пройшов між дорожньо-транспортною пригодою та забором у ОСОБА_5 біологічного матеріалу (крові) на дослідження в представленій документації не зазначено. Оскільки проводилось дослідження лише крові, достовірно встановити яка стадія резорбції чи елімінації алкоголю була у ОСОБА_5 на момент відбору біологічного матеріалу не можливо. Проведення розрахунку щодо можливого ступеню алкогольного сп`яніння на час дорожньо-транспортної пригоди, можливо лише у тих випадках, коли у суб`єкта мало місце стадія елімінації та виявлена концентрація алкоголю, яка підлягає судово-медичній оцінці по ступеню алкогольного сп`яніння.

Доповідач по проведенню експертизи судово-медичний експерт ОСОБА_19 , та член комісії експертів - судово-медичний експерт ОСОБА_20 були допитані в судовому засіданні та підтвердили здійснені ними висновки.

Суд вважає доведеним факт того, що при дослідженні 18 серпня 2021 року КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР» біологічного середовища (крові) ОСОБА_5 , яка була відібрана медичним закладом після надходження останнього на стаціонар в день ДТП, за допомогою хроматографічного методу було отримано результат: алкоголь в крові 0,25‰.

Фактично суду необхідно дати відповідь на питання, чи доводить такий результат хроматографічного дослідження крові ОСОБА_5 наявність у останнього стану алкогольного сп`яніння.

Єдиним нормативно-правовим актом, який регламентує рівень алкоголю в крові водія, який відповідає стану алкогольного сп`яніння, є Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (надалі - Інструкція), за п. 7 Розділу ІІ якої установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Судово-медичний експерт ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що за Методичними рекомендаціями «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» під редакцією ОСОБА_18 зі співавторами - Київ, 2004, алкогольне сп`яніння встановлюється при наявності алкоголю в крові від 0,4‰.

Саме на такому мінімальному рівні алкоголю в крові, за якого встановлюється алкогольне сп`яніння, ґрунтуються твердження про відсутність у ОСОБА_5 стану алкогольного сп`яніння за листом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 16 вересня 2021 року, висновком спеціаліста судово-медичного експерта (комісійний) № 348 від 29 серпня 2023 року та висновком судово-медичної експертизи №308 від 05 вересня 2024 року. Оскільки такий мінімальний рівень алкоголю в крові, за якого встановлюється алкогольне сп`яніння, є значно більшим за відповідний рівень, передбачений вищенаведеною Інструкцією, зазначені Методичні рекомендації «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» не можуть бути використані для встановлення стану алкогольного сп`яніння в особи, яка керує транспортним засобом, а вказані лист та висновки не доводять відсутність у ОСОБА_5 стану алкогольного сп`яніння.

В той же час в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_21 , яка є лаборантом КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР, пояснила, що їх установа на теперішній час виконує ті ж самі функції, що й КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР», в тому ж приміщенні та на тому ж обладнані. Зокрема, в 2021 році дослідження крові на алкоголь здійснювалося на хроматографі «CHROM-5», заводський номер 1826. Вказаний хроматограф кожного року проходить повірку і проблем з ним не виникало. Два роки тому почали робити калібрування.

Спеціаліст вказала, що за наданим нею методичним листом, яким вони керуються під час проведення досліджень, середня відносна похибка хроматографічного методу при результаті аналізу, який не перевищує 1‰ алкоголю, складає 5%, що за підрахунками суду в абсолютних одиницях дорівнює 0,05‰ алкоголю в крові.

Таким чином, дійсний вміст алкоголю в крові ОСОБА_5 становив від 0,2‰ включно (0,25-0,05) до 0,3‰ включно (0,25+0,05).

За приписами ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Оскільки отриманий за допомогою хроматографічного методу результат аналізу крові ОСОБА_5 в 0,25‰ алкоголю в крові допускає варіативність дійсного вмісту алкоголю в крові від 0,2‰ включно до 0,3‰ включно, а інших доказів на підтвердження рівня алкоголю в крові ОСОБА_5 , як і власне стану алкогольного сп`яніння останнього, стороною обвинувачення не надано, суд, керуючись приписами ч. 4 ст. 17 КПК України, вважає доведеним найбільш сприятливий для ОСОБА_5 варіант 0,2‰ алкоголю в крові.

За п. 7 Розділу ІІ вищенаведеної інструкції для встановлення стану алкогольного сп`яніння у водія цифровий показник має бути більшим за 0,2 проміле алкоголю в крові, а за встановлених судом фактичних обставин у ОСОБА_5 він дорівнює 0,2 проміле алкоголю в крові, тобто не є більшим за вказаний цифровий показник, що виключає наявність у ОСОБА_5 стану алкогольного сп`яніння.

Таким чином, зазначене в обвинувальному акті твердження про те, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, спростоване дослідженими судом доказами, а відповідні обставини виключаються судом з формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

Відсутність стану алкогольного сп`яніння виключає наявність в діяннях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

На підставі викладеного, згідно вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_5 обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки це необхідне для ухвалення справедливого вироку, захисту прав людини і її основоположних свобод, покращує становище обвинуваченого і кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, діючи зі злочинною необережністю, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер допущеного ОСОБА_5 порушення Правил дорожнього руху, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків, відомості про особу обвинуваченого.

Останній притягується до кримінальної відповідальності вперше, має зареєстроване та постійне місце проживання, де характеризується задовільно, офіційно не працевлаштований та не має підтвердженого джерела доходу, утримує двох неповнолітніх дітей, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставини, що як пом`якшують, так і обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлені.

Посилання сторони обвинувачення на наявність в діях ОСОБА_5 таких обставин, що обтяжують його покарання, як тяжкі наслідки, завдані злочином, та вчинення злочину загальнонебезпечним способом, на підставі ч. 4 ст. 67 КК України судом відхиляються, оскільки в їх обґрунтування прокурор перелічує ті фактичні обставини, які є кваліфікуючими ознаками інкримінованого ОСОБА_5 злочину.

Посилання сторони обвинувачення на наявність в діях ОСОБА_5 такої обставини, що обтяжує його покарання, як вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, судом відхиляється, оскільки така обставина визнана судом не доведеною.

Посилання сторони захисту на наявність у ОСОБА_5 щиросердного каяття також судом відхиляється. Так, обвинувачений не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, жодних активних дій для розкриття злочину він не вчиняв. Окрім тієї інформації, яку було отримано під час проведення слідчих дій, обвинувачений не повідомив жодних інших відомостей. Обвинувачений не визнав свою вину, не висловив щирий жаль із приводу вчиненого та осуд своєї поведінки.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що основним покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі у межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України з застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки підстави для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, не встановлені.

Суд також враховує, що вказаний вирок ухвалюється в порядку нового розгляду після скасування вироку, ухваленого іншим складом суду 11 квітня 2022 року. Зазначеним вироком ОСОБА_5 було визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки та на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 3 (три) роки та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Вказаний вирок було скасовано ухвалою апеляційного суду від 29 травня 2024 року з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. В якості підстави для скасування вироку суд апеляційної інстанції послався на ст.ст. 409, 410, 411 КПК України: неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції допустив суперечливих висновків у своєму судовому рішенні, дійшов передчасних висновків щодо необхідності визнання неналежним та недопустимим доказом довідки про вміст алкоголю в крові ОСОБА_5 , що стало підставою для перекваліфікації його дій, не дав оцінки достовірності, належності вказаних документів, не проаналізував чинного законодавства з цього питання, у зв`язку з чим прийняв рішення, яке не може вважатися законним, обґрунтованим та таким що побудовано на підставі об`єктивно встановлених обставин кримінального провадження та належної оцінки письмових доказів у їх сукупності та взаємозв`язку

Суд керується приписами ч. 2 ст. 416 КПК України, за якими при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Суд також враховує правовий висновок, сформульований Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року (справа № 444/2200/15-к), за яким незастосування судом першої інстанції при повторному розгляді кримінального провадження раніше застосованих положень про звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, якщо вирок суду першої інстанції не був скасований за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, є порушенням вимог ч. 2 ст. 416 КПК у її взаємозв`язку зі ст. 421 КПК.

ОП ККС ВС вказала, що законодавець встановлює дві обов`язкові умови, за яких допускається погіршення правового становища обвинуваченого під час нового розгляду кримінального провадження:

-якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника (умова щодо суб`єкта апеляційного оскарження, за скаргою якого було скасовано вирок);

-якщо вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання (умова щодо підстави скасування вироку).

Вказані вимоги кримінального процесуального закону спрямовані на забезпечення правової визначеності для обвинуваченого шляхом встановлення законодавчої заборони погіршення його становища під час нового розгляду в суді першої інстанції після скасування апеляційним судом попереднього судового рішення місцевого суду.

Отже, системне тлумачення цієї норми указує на те, що погіршення правового становища обвинуваченого під час нового судового розгляду можливе лише за наявності вказаних вище двох обов`язкових умов.

Системний аналіз положень КПК у їх системному зв`язку із положеннями КК, які регламентують правові наслідки вчинення кримінальних правопорушень, свідчать про те, що до погіршення становища обвинуваченого може призводити не лише, власне, обрання більш суворого виду покарання чи більшого його розміру, а й застосування чи незастосування інших положень кримінального закону, які визначають правові наслідки, що настають у зв`язку з вчиненням злочину. Зокрема, таким правовим наслідком є звільнення особи від призначеного їй покарання з випробуванням, при якому суд, за наявності для цього підстав, приходить до висновку, що такий правовий наслідок вчиненого злочину, як відбування покарання не є необхідним для того, щоб досягти виправлення особи.

Без сумніву, особі, котрій призначено захід примусу, що належить відбувати реально, перебуває апріорі у гіршому становищі, ніж особа, до якої було застосовано інститут умовного звільнення.

Суд у межах цього провадження виходить з того, що апеляційний суд скасував вирок місцевого суду від 11 квітня 2022 року і призначив новий розгляд у суді першої інстанції виключно з підстав, передбачених ст.ст. 410, 411 КПК України (неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження). При цьому, суд взагалі не розглядав доводів прокурора щодо необхідності застосування більш суворого покарання, обмежившись формальною вказівкою на те, що суд має ухвалити законне, обґрунтоване і умотивоване рішення.

Таким чином, при новому розгляді кримінального провадження суд першої інстанції виходячи з вимог ч. 2 ст. 416 КПК України позбавлений можливості погіршити становище обвинуваченого ОСОБА_5 .

З огляду на зазначене, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, той факт, що останній до кримінальної відповідальності притягується вперше, утримує двох неповнолітніх дітей, вчинений ним злочин хоча і є тяжким, але неумисним, керуючись імперативними приписами ч. 2 ст. 416 КПК України суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Саме таке покарання, за висновком суду, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 377 КПК України ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти, у зв`язку з чим раніше обраний останньому запобіжний захід підлягає заміні на особисте зобов`язання.

За приписами ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення з 02 січня 2024 року (час фактичного затримання на виконання раніше ухваленого вироку суду згідно відомостей з ДУ «Дніпровська установи виконання покарань (№ 4)») по 11 грудня 2024 року підлягає зарахуванню у строк покарання обвинуваченому з розрахунку день за день.

На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання подальшої долі речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст. 100 КПК України зі скасування арешту транспортних засобів.

Потерпілим ОСОБА_4 у межах кримінального провадження заявлено цивільний позов, за яким останній просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 майнову шкоду, яка складається з витрат на лікування, у розмірі 48449,07 грн., та моральну шкоду у розмірі 500000 грн.

Потерпілий ОСОБА_4 в суді підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_5 позовні вимоги визнав в повному обсязі. Зазначив, що на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, то останнім надані копії документів, які підтверджують понесені останнім витрати на лікування (прямі витрати на придбання ліків, медичних засобів та послуг і супутні витрати) у загальному розмірі 48449,07 грн.

Сукупність показів потерпілого ОСОБА_4 , дослідженого судом висновку судово-медичної експертизи та копій медичних документів доводять, що зазначені витрати були необхідними, обґрунтованими та достатніми витратами, пов`язаними із лікуванням ОСОБА_4 від травми, отриманої під час ДТП.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

ОСОБА_4 на підставі вимог ч. 1 ст. 1195 ЦК України має право на відшкодування понесених ним витрат на лікування у розмірі 48449,07 грн., а обвинувачений, який протиправними винуватими діями завдав потерпілому шкоди ушкодженням здоров`я, зобов`язаний відшкодувати таку шкоду в повному обсязі.

З огляду на викладене позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що у відповідності до ч. 1, п.п. 1-2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Суд вважає доведеним поза всяким розумним сумнівом факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та із спричиненням йому тілесних тяжких тілесних ушкоджень, які потребують для свого лікування тривалого строку.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує роз`яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням перелічених факторів, встановлених судом фактичних обставин спричинення тілесних ушкоджень, їх тяжкості, тривалості лікування, стану потерпілого після травмування, обсягу зусиль, які йому доводилося докладати для забезпечення його звичайних життєвих потреб, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин є 200000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

ОСОБА_5 як особа, який протиправними винуватими діями спричинив моральну шкоду потерпілому, на підставі приписів ч. 1 ст. 1167, ч. 2 ст. 1187 ЦК України зобов`язаний відшкодувати її в повному обсязі. З огляду на викладене позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню (в межах визначеної судом суми грошового відшкодування).

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Раніше обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою замінити на особисте зобов`язання з покладенням на ОСОБА_5 обов`язків до набрання вироком законної сили не відлучатися за межі м. Дніпро без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, зобов`язавши прибувати за кожною вимогою до суду.

Негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення з 02 січня 2024 року по 11 грудня 2024 року включно зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 з розрахунку день за день.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 96 (дев`яносто шість) копійок.

Речові докази: автомобілі «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_3 , які зберігаються на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22, повернути володільцям, скасувавши арешти, накладені ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 серпня 2021 року.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відшкодування додаткових витрат на лікування у розмірі 48449 (сорок вісім тисяч чотириста сорок дев`ять) гривень 07 (сім) копійок та грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень, а усього стягнути 248449 (двісті сорок вісім тисяч чотириста сорок дев`ять) гривень 07 (сім) копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення відшкодування моральної шкоди, завданої злочином відмовити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

11.12.2024