У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт - адвоката ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Братського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 ,

на ухвалу слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2024 року, якою у кримінальному провадженні №0000146 відмовлено у накладенні арешту на майно.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Вилучене майно, а саме: автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - повернуто законному володільцю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника Братського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000146 від 09.07.2024 задовольнити.

Накласти арешт на майно, тимчасово вилучене за результатами проведення обшуку 27.11.2024, а саме: автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а користувачем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає вказану ухвалу необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначив, що слідчим суддею у своєму рішенні наголошено на тому, що вилучене майно під час проведення обшуку не відповідає критеріям речових доказів. Проте судом проігноровано те питання, що слідчим вже прийнято таке рішення та вказане майно визнано речовим доказом і вказане рішення слідчого не є скасоване.

Також вказав, що слідчим суддею не надано належної правової оцінки тому факту, що згідно відповіді від 05.12.2024 за №23135/61-2024 начальника ВП №1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області на запит слідчого, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення водія не отримувала.

Пояснив, що перереєстрація на ОСОБА_8 (за договором купівлі продажу) транспортного засобу марки «MITSUBISHI OUTLANDER» сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був здійснений 17.08.2024, тобто більш ніж через місяць після вчинення кримінального правопорушення.

Також зазначив, що поза увагою слідчого судді залишились доводи прокурора, наведені під час розгляду клопотання про арешт майна, зокрема щодо того, що за результатом вилучення 2 золотих каблучок під час обшуку 27.11.2024, потерпіла ОСОБА_10 05.12.2024 впізнала їх. Також 06.12.2024, інша потерпіла ОСОБА_11 за фотознімками впізнала ОСОБА_9 та ОСОБА_12 та надала показання за яких обставин бачила останніх.

Також судом проігноровано, що вказане кримінальне провадження розслідується за ч. 5 ст. 185 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна.

Зазначив, що на даний час органом досудового розслідування, шляхом проведення слідчих дій та призначених експертиз, перевіряється факт причетності ОСОБА_9 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

На думку прокурора, своїм рішенням слідчий суддя позбавляє можливості орган досудового розслідування у досягненні мети кримінального провадження та можливості забезпечити відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Слідчим відділенням ВП №1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000146 від 09.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000146 від 09.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, мотивуючи своє клопотання наступним.

В нічний час на 09.07.2024 невідома особа, таємно, в умовах воєнного стану, з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу здійснила крадіжку сейфу, в якому знаходились грошові кошти в особливо великих розмірах, а саме: 28 000 євро, 18 000 доларів, 475 000 грн., 1 800 000 грн. та ювелірні вироби.

09.07.2024 за даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000146 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України та розпочате досудове розслідування.

08.11.2024 слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а користувачем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2

27.11.2024 з 11:39 год. до 12:30 год. в ході виконання ухвали слідчого судді на проведення обшуку вилучено автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та відповідним чином опечатано та направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів ВП №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Вилучене майно постановою слідчого від 27.11.2024 визнано речовим доказом.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя зазначив, що звертаючись клопотанням про накладення арешту, прокурор зазначає на відповідність вилученого майна ознакам, визначених статтею 98 КПК України, необхідність в подальшому відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та для забезпечення завдань кримінального провадження. Однак відповідних доказів на підтвердження цих обставин суду не надав.

Слідчий суддя вважав, що той лише факт, що автомобіль придбано ОСОБА_8 17.08.2024, тобто через місяць після вчинення злочину не доводить, що автомобіль придбано за кошти, отримані злочинним шляхом.

На переконання слідчого судді, прокурором не обґрунтовано підстави та мета застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, належного особі, яка не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, не обґрунтовано наявність підстав вважати, що вказаний транспортний засіб одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення та підлягає конфіскації як виду покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - адвокат ОСОБА_6 , вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи апеляційний суд встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, вмотивованого та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно вимогам п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ці вимоги закону слідчим суддею при прийнятті рішення не враховані в повній мірі.

27.11.2024 в ході виконання ухвали слідчого судді на проведення обшуку вилучено автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вилучене майно постановою слідчого від 27.11.2024 визнано речовим доказом.

Колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді, який відмовив у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль.

Так, у клопотанні прокурора зазначено, що вилучений під час проведення обшуку автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER, яким користується ОСОБА_9 та який належить ОСОБА_8 , має суттєве значення для кримінального провадження, оскільки може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та цей автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Незастосування арешту майна може призвести до його втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Окрім того, вказане кримінальне провадження розслідується за ч. 5 ст. 185 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна.

Хоча наразі жодній особі не повідомлено про підозру, однак, на даний час органом досудового розслідування, шляхом проведення слідчих дій та призначених експертиз перевіряється факт причетності ОСОБА_9 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Тому є необхідність у накладенні арешту на вказане майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Наразі потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, і саме за таких умов може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане майно.

Колегія суддів наголошує, що в клопотанні прокурора міститься достатнє обґрунтування щодо необхідності арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

За такого, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу начальника Братського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2024 року, якою у кримінальному провадженні №0000146 відмовлено у накладенні арешту на майно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника Братського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, тимчасово вилучене за результатами проведення обшуку 27.11.2024, а саме: автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а користувачем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3