30 грудня 2024 року м. Хмельницький
Ухвалою слідчого судді від 22.11.2024 накладено арешт на майно, що було вилучено під час обшуків, зокрема і на грошові кошти у сумі 1300 доларів США, а саме купюри номіналом по 100 доларів США у кількості тринадцяти: № LB26072723L, № LB86687467E, № PB20588009F, № MF79990640A, № MF79990639A, № MF79990612A, № MF79990611A, № LI22140109A, № MK56041573A, № LK40942205A, № LE057588133F, № PK02790951I, № LB36559616P.
Заявник вказує, що вказані грошові кошти належать йому, а не ОСОБА_5 та вони не можуть бути предметом конфіскації майна ОСОБА_5 як виду покарання, з метою чого був на них накладений арешт.
У зв`язку з цим ОСОБА_3 просить скасувати арешт на указані грошові кошти.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_3 клопотання підтримали, просили його задовольнити.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений телефонограмою.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали клопотання а наданої на дослідження частини матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про те, що воно не підлягає задоволенню таких підстав.
Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що 6.11.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (медична сестра комунального підприємства «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради, секретар військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ), перебуваючи в м. Хмельницькому, по вул. Подільській, діючи з корисливих мотивів, висунула вимогу військовозобов`язаному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (не працює), щодо надання неправомірної вигоди в сумі 1500 доларів США, за вирішення питання про вплив на невстановлених на даний час посадових осіб ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо позитивного прийняття рішення про виготовлення останньому військово-облікових документів, оновлення даних та постановки на військовий облік, а також проходження ВЛК, без фактичної присутності ОСОБА_6 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2024 року, з-поміж іншого, було накладено арешт із метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, у тому числі на грошові кошти у сумі 1300 доларів США, а саме купюри номіналом по 100 доларів США у кількості тринадцяти: № LB26072723L, № LB86687467E, № PB20588009F, № MF79990640A, № MF79990639A, № MF79990612A, № MF79990611A, № LI22140109A, № MK56041573A, № LK40942205A, № LE057588133F, № PK02790951I, № LB36559616P.
За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.
Розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість (необґрунтованість) накладеного арешту та наявність (відсутність) підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник.
Обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, з заявленою у клопотанні про його арешт, метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі; належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про його арешт; розумністю і співмірністю арешту.
Водночас, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто «остаточності» рішення суду у спірних правовідносинах. Зважаючи на приписи ст. 309 та ст. 174 КПК України, а також вимоги принципу res judicata, слідчий суддя доходить висновку, що одна і та ж підстава для скасування арешту майна не може бути предметом неодноразового розгляду різними судами (слідчими суддями).
Реалізація права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження.
Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.
Відповідно до частини другої статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно із ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
На сьогодні потреба у арешті грошових коштів, вилучених у ході обшуку, а також мета, у зв`язку із якою було накладено арешт не відпала, оскільки провадження у справі не закінчено, проводиться досудове розслідування.
З досліджених матеріалів кримінального провадження вбачається, що 13.11.2024, в період з 18 години 30 хвилин до 19 години 58 хвилини, в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , серед іншого виявлено та вилучено:
- грошові кошти у сумі 1300 доларів США, а саме купюри номіналом по 100 доларів США у кількості 13: № LB26072723L, № LB86687467E, № PB20588009F, № MF79990640A, № MF79990639A, № MF79990612A, № MF79990611A, № LI22140109A, № MK56041573A, № LK40942205A, № LE057588133F, № PK02790951I, № LB36559616P.
Із протоколу обшуку від 13.11.2024 вбачається, що зауваження до нього від учасників слідчої дії не надходили.
Належність цих грошових коштів йому ОСОБА_3 обґрунтовує можливістю їх здобуття від отримання грошового забезпечення як військовослужбовця та проживання із 24 травня 2024 року разом із ОСОБА_5 .
Однак на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не встановлює правовий режим майна осіб, які можуть спільно проживати.
Крім цього, відомостей про те, що станом на травень 2024 року ОСОБА_3 проживав із ОСОБА_5 матеріали клопотання не містять.
Крім цього, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при встановленні особи та сімейного стану ОСОБА_5 під час вирішення клопотання слідчого про застосування до неї запобіжного заходу, остання будь-яких відомостей про перебування у фактичних шлюбних стосунках , спільне проживання із будь-якою особою не повідомляла, зазначивши що сама виховує малолітню дитину.
А тому можливість спільного проживання та отримання грошового забезпечення ОСОБА_3 не спростовує належності грошових коштів ОСОБА_5 .
Зважаючи на те, що арештоване майно має статус речових доказів у цьому кримінальному провадженні та наявна подальша необхідність його арешту в цілях кримінального провадження, у задоволенні клопотання слід відмовити внаслідок відсутності умов, визначених статтею 174 КПК для скасування арешту майна, про які зазначає заявник.
За указаних обставин тимчасове втручання в право власності, яке прямо передбаченого КПК України, не суперечить змісту ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження.
Крім цього, накладення арешту на майно на цій стадії кримінального провадження не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.
З огляду на наведене, клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 110, 174 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя