УХВАЛА

30 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 296/9143/23

провадження № 51-5660 ск 24

Верховний Суд колегією суддів судових палат Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року,

встановив:

За вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 1 статті 296 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді арешту на строк 2 місяці; за частиною 3 статті 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці; за частиною 1 статті 345 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці.

Постановлено початок строку покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня приведення вироку до виконання та зараховано відповідно до правил статті 72 КК строк перебування під вартою з 20 липня по 21 вересня 2023 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 задоволено частково, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2024 року щодо ОСОБА_4 змінено в частині призначеного покарання. Постановлено призначити ОСОБА_4 покарання за частиною 1 статті 296 КК у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн; за частиною 3 статті 296 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за частиною 1 статті 345 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Зі змісту спільної касаційної скарги вбачається, що засуджений та його захисник не погоджуються з вказаними судовими рішеннями.

Перевіривши спільну касаційну скаргу засудженого та захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначається найменування особи, що подає касаційну скаргу, судове рішення, що оскаржується та наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.

Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Так, у вступній частині спільної касаційної скарги засуджений та захисник оскаржують вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2024 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 грудня 2024 року, а в прохальній частині скарги ставлять вимоги щодо вироку Корольовського районного суду м. Житомир від 02 лютого 2024 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 02 грудня 2024 року, чим допустили суперечності у цій касаційній скарзі.

Вказане позбавляє суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження за спільною касаційною скаргою засудженого та його захисника та прийняти остаточне рішення за наслідками її розгляду.

Крім того, в спільній касаційній скарзі засуджений та захисник посилаються, окрім іншого, на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, проте мотивувальна частина цієї скарги зводиться до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, без належних мотивувань неправильного застосування Закону.

Також, засуджений та його захисник вказують на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, стверджуючи, що засуджений перебуває на обліку у лікаря психіатра, зазначають, що судами першої та апеляційної інстанцій не було призначено експертизи з питання, чи міг останній розуміти та керувати своїми діями на момент вчинення кримінальних правопорушень. Проте не вказують, чи порушувалось стороною захисту питання щодо призначення такої експертизи в судах попередніх інстанцій.

Тобто, у касаційній скарзі засуджений та захисник мають вказати на конкретні порушення закону, що може бути підставою для скасування або зміни судових рішень, які, на їх думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Водночас, засуджений та захисник, оскаржуючи у вступній частині касаційної скарги ухвалу Апеляційного суду Житомирської області, а у прохальній частині - ухвалу апеляційного суду Житомирської області, не звернули уваги на те, що рішення постановлено Житомирським апеляційним судом.

Разом з тим, засудженим та захисником додано до касаційної скарги вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року, отримані з Єдиного державного реєстру судових рішень, які є деперсоніфікованими, з яких неможливо ідентифікувати особу.

Окрім того, в порушення вимог частини 3 статті 427 КПК засуджений та захисник не зазначають в спільній касаційній скарзі чи бажають вони брати участь у касаційному розгляді.

Зазначені обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Згідно з вимогами частини 4 статті 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення нового тексту касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень статті 427 КПК.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року залишити без руху, надавши їм п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимиухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особам, які її подали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3