У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю :

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

представник Ужгородського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород подання провідного інспектора Ужгородського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_5 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 06.10.2015 року Свалявським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до 1-го року позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладеними на нього обов`язками відповідно до ст.76 КК України,

про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону відповідно до частини другої статті 74 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Провідний інспектор Ужгородського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_5 звернулася до суду з поданням про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону відповідно до частини другої статті 74 КК України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 06.10.2015 року Свалявським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до 1-го року позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладеними на нього обов`язками відповідно до ст.76 КК України.

Подання вмотивоване тим, що 12.11.2015 року до Ужгородського районного відділу надійшли розпорядження №306/1241/15-к від 06.11.2015 року та вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 06.10.2015 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 1 ст. 185 КК України до 1-го року позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладеними на нього обов`язками відповідно до ст.76 КК України.

В поданні ставиться питання про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання за діяння, караність яких усунена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, що набрав чинності 09 серпня 2024 року.

Зазначає, що згідно вироку суду від 06 жовтня 2015 року 21 квітня 2015 року, біля 23:00 год., ОСОБА_4 знаходячись по вул. Духновича в с. Поляна, Свалявського району біля багатоквартирного житлового будинку №108, з метою безоплатного заволодіння чужим майном, умисно, таємно, шляхом розбиття переднього пасажирського скла викрав з автомобіля марки «Шкода Октавіа», д/н НОМЕР_1 , який знаходився на узбіччі, відео реєстратор марки «Car HI98», чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 185,50 грн.

Зазначає, що станом на 01 січня 2015 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218,00 грн., а 50 відсотків від його розміру становило 609,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-ІХ, на момент вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1218 грн. (609x2=1218 грн.).

Враховуючи викладене, на підставі частини другої статті 74 КК України, провідний інспектор Ужгородського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області направив матеріали стосовно засудженого ОСОБА_4 для вирішення питання про звільнення його від призначеного судом покарання.

У судовому засіданні представник Ужгородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області подане подання підтримала, просила суд його задовільнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечила проти задоволення даного подання.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні подання підтримав, просив суд задовільнити.

Заслухавши доводи прокурора, засудженого, представника органу пробації, дослідивши матеріали подання, матеріали особової справи № 117/75/2015, подані учасниками провадження письмові заяви, суд дійшов наступного висновку.

В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України. Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі. Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Як встановлено судом, вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 06.10.2015 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначно йому покарання: за ч.1 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладений на нього обов`язок: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

На час, до якого відноситься інкриміноване засудженому ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2015 встановлено в сумі 1218 грн., відтак податкова соціальна пільга у 2015 році складала 609,00 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), водночас нормами КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 у 2015 році на час, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_4 діяння, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 121,80 грн., якщо вартість викраденого майна перевищувала вказану суму то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, на час, до якого відносять інкриміноване ОСОБА_4 діяння, таємне викрадення чужого майна вартістю понад 121,80 грн. кваліфікувалось за ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжка).

В той же час, 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024.

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, відтак за ч. 1 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначено положеннями ст. 4 КК України. Зокрема, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Частиною 6 ст. 3 КК України, визначено, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Станом на 1 січня 2015 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218 грн, а 50% від його розміру становило 609 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень ПК та Закону 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1218 грн (609*2=1218).

Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_4 діяння, оскільки вартість майна, у здійсненні крадіжки якого він обвинувачується, згідно обвинувального вироку (на 21.04.2015) становить 185,50 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1218 грн.

Оскільки згідно обвинувального акту вартість майна, викрадення якого інкриміновано ОСОБА_4 становить 185,50 грн., то такі його дії підпадають під регулювання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, на засудженого ОСОБА_4 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, суд дійшов до висновку, що подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючисьст. 58 Конституції України, ст.5, ч. 2 ст.74, ст.185 КК України,Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст.372,537,539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Подання провідного інспектора Ужгородського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_5 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 06.10.2015 року Свалявським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до 1-го року позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладеними на нього обов`язками відповідно до ст.76 КК України про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону відповідно до частини другої статті 74 КК України- задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Свалявського районного суду від 06.10.2015 за ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі ч.2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Дата оголошення повного тексту ухвали 30.01.2025 року о 09 год. 00 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1