ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/655/25 Справа № 205/4192/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 0002354, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Дніпропетровська, громадянки України, із вищою освітою, заміжньої, на утримані малолітніх дітей не маючої, офіційно не працевлаштованої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 307 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строк перебування під вартою з 08 грудня 2022 року по 02 лютого 2023 року із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 03 лютого 2023 року по 30 червня 2023 року включно із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає три дні перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Судом вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_6 визнана винною за наступних обставин.

У невстановлений час та місці, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено, а саме канабісу, з метою його подальшого збуту на території міста Дніпра.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , у невстановлений час та місці, діючи в порушення вимог Закону України «Про обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» (введений в дію Постановою Верховною Радою України № 61/95-ВР від 15.02.95), придбала невстановлену кількість наркотичного засобу обіг якого обмежено - канабісу, масою не менше ніж 261,5228 грам, який розфасувала в 115 сліп пакетів з метою подальшого збуту, та зберігала за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 .

08 грудня 2022 року в період часу з 07 години 25 хвилин до 10 години 41 хвилин, під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , в квартирі АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: 115-ть сліп пакетів з речовиною рослинного походження, зелено-коричневого кольору, котра є канабісом, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено.

Маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) складає відповідно: 0,9044 г., 0,891 г., 0,4117 г., 1,1784 г., 0,3635 г., 0,5720 г., 1,1653 г, 0,7561 г., 0,4795 г., 0,3717 г., 0,3995 г., 1,1060 г., 0,2948 г., 0,5241 г., 1,1770 г., 0,4693 г., 0,5797 г., 0,3511 г., 0,4100 г., 0,4703 г., 0,3494 г., 0,7734 г., 0,2890 г., 1,1205 г., 0,5921 г., 0,2989 г., 0,3658 г., 0,3385 г., 0,5267 г., 0,7050 г., 0,6427 г., 0,4508 г., 0,5612 г., 0,8768 г., 1,1640 г., 0,8911 г., 0,9334 г., 0,5684 г., 0,8426 г., 0,4323 г., 0,8494 г., 0,4111 г., 0,8699 г., 0,6832 г., 0,5862 г., 0,8211 г., 1,0774 г., 0,8865 г., 0,9006 г., 1,0656 г., 1,2735 г., 0,5565 г., 0,8760 г., 0,8828 г, 0,8826 г., 0,8937 г., 0,8980 г., 0,8970 г., 0,8741 г., 0,8880 г., 0,9024 г., 0,8803 г., 0,8746 г., 0,9000 г., 0,8874 г., 0,9144 г., 0,9301 г., 0,9022 г., 0,8958 г., 0,8991 г., 0,8744 г., 0,9027 г., 0,8792 г., 0,9160 г., 0,9017 г., 0,8942 г., 0,9232 г., 0,9228 г., 0,8117 г., 0,9077 г., 0,8888 г., 0,8870 г., 0,9150 г., 0,8927 г., 0,8840 г., 0,8771 г., 0,9041 г., 0,8824 г., 0,8516 г., 0,8763 г. 0,9037 г., 0,8956 г., 0,8836 г., 0,9080 г., 0,9104 г., 0,8867 г., 0,9067 г., 0,8909 г., 0,8973 г., 0,9110 г., 0,8970 г., 0,9079 г., 0,9173 г., 0,8981 г., 0,8947 г., 0,9152 г., 0,9060 г., 0,8855 г., 0,9116 г., 0,9001 г., 0,8936 г., 0,8661 г., 0,8821 г., 0,8447 г., загальною масою 90,9639 грам;

- 1 поліетиленовий пакет, чорного кольору, з вмістом подрібненої речовини рослинного походження, зеленого кольору, яка є канабісом, котрий відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. Маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) складає відповідно 167,9480 г.;

- 1 поліетиленовий пакет, чорного кольору, з порожніми сліп-пакетами, в середині яких виявлено речовину рослинного походження, зеленого кольору, а саме канабіс, котрий відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. Маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) складає відповідно 0,318 г.;

- на пристрої для паління, поліетиленовому пакеті та коробці, виявлено речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка відноситься до наркотичного засобу, обіг якої обмежено, а саме канабіс. Маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) складає відповідно: 2,2539 г.. На поверхні трубки для паління виявлено нашарування речовини коричневого кольору всередині, яка відноситься до наркотичного засобу, обіг якого обмежено, а саме екстракт канабісу, маса якого становить 0,0390 г.;

Таким чином ОСОБА_6 незаконно придбала та зберігала з метою збуту наркотичний засіб обіг якого обмежено канабіс, загальною вагою 261,5228 грам.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичний засіб обіг якого обмежено, - канабісу.

В апеляції:

- захисник просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, застосувавши до ОСОБА_6 положення ст.ст. 75, 76 КК України.

В обґрунтування вказує, що обвинувачена ОСОБА_6 беззаперечно визнала вину ще під час проведення обшуку, чого було достатньо для притягнення її до кримінальної відповідальності. Крім того вказує, що суд ототожнив поведінку обвинуваченої ОСОБА_6 під час проведення обшуку з її щирим каяттям під час судового розгляду, що є грубою помилкою та впливає на права обвинуваченої.

Також захисник зазначає, що обвинувачена ОСОБА_6 офіційно зареєструвала ФОП та займається підприємницькою діяльністю з роздрібної торгівлі через мережу Інтернет, тобто змінила спосіб життя, має офіційне працевлаштування, що вказує на намір останньої виправити наслідки вчиненого.

Захисник вказує, що обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненому визнала в повному обсязі та щиро розкаялася, що можна віднести до обставин, що пом`якшують покарання.

При цьому захисник просить врахувати, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше не судима, має місце проживання, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

За наведеного, захисник вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без ізоляції її від суспільства, з призначенням покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши обвинувачену та її захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним кодексом України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення, обставин та правильності правової кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 307 КК України, в апеляційній скарзі захисника не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , щодо призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням яких є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Положеннями ст. 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

При цьому повноваження суду, надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судова дискреція у кримінальному судочинстві.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65-67 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, застосовуючи положення ст. 75 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Приймаючи рішення про неможливість виправлення ОСОБА_6 за умов застосування до неї положень ст. 75 КК України, під час ухвалення вироку не в повній мірі була надана належна оцінка даним про особу обвинуваченої, а також не враховані інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винної.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 щиро у скоєному не розкаялася, а висловлене каяття під час останнього слова суд розцінює як спробу уникнути призначення реального покарання, з посиланням на те, що ОСОБА_6 свою провину визнавала частково, лише в частині придбання та зберігання наркотичних засобів, не визнаючи умисел на збут, а також з підстав того, що під час обшуку, ОСОБА_6 тривалий час не виказувала місце знаходження в її квартирі наркотичних засобів, а повідомила про їх наявність лише після того, як співробітники поліції впритул наблизилися до місця де вони зберігалися.

Однак, з таким висновком суду не можна погодитись виходячи з наступного.

Так, щире каяття, як окрема обставина, що пом`якшує покарання, за умови встановлення її наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину.

Так, відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_6 , остання має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, на обліку в міських диспансерах не перебуває.

Під час апеляційного перегляду, суду було надано довідку, відповідно до якої, за місцем проживання ОСОБА_6 , скарг від сусідів не надходило, ніяких несприятливих обставин для навколишніх остання не створювала, проявляла себе як ввічлива, чутлива працьовита та активна співвласниця ОСББ, має дружні стосунки з мешканцями.

Також, в судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 хоча і обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, проте раніше не судима, має двох дітей, з одним із яких проживає безпосередньо разом, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, зареєстрована як фізична особа-підприємець, займається підприємницькою діяльністю, має намір докорінно змінити життєвий лад та стати на шлях виправлення.

Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даної обставини такою, що пом`якшує покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Зазначені дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , її посткримінальна поведінка, яка проявилася в офіційному здійсненні підприємницькою діяльністю та намірі докорінно змінити життєвий лад, свідчить про належну критичну оцінку винною своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, та свідчить про суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності та щирість каяття останньої та усвідомлення наслідків вчиненого та готовність добровільно нести відповідальність за скоєне.

Наведені вище обставини можна віднести до обставин, які пом`якшують покарання, в розумінні як ч. 1 ст. 66 КК України, так і в розумінні частини другої цієї статті.

З системного аналізу кримінального закону слідує, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР, так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді, а тому, висловлене щире каяття обвинуваченої ОСОБА_6 , хоча і під час останнього слова в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а отже, щире каяття та критичну оцінку винною своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, слід врахувати як обставини, що пом`якшують покарання та врахувати при призначенні покарання.

Щодо посилання суду на невизнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_6 та введення суду в оману в частині зберігання наркотичних засобів для власного вживання, а також не вказування місця знаходження в її квартирі наркотичних засобів, то воно не є достатньо обґрунтованим, оскільки сама по собі позиція захисту на момент розгляду справи не спростовує зазначених вище суттєвих позитивних змін соціальних орієнтацій, які знижують ступінь соціальної небезпечності обвинуваченої, які безумовно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Дана позиція захисту не може ототожнюватися з поведінкою обвинуваченої і її діями, спрямованими на прояв щирого каяття.

Таким чином, враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також наведені вище обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, знижують ступінь її соціальної небезпечності, відбування покарання обвинуваченою ОСОБА_6 без реального позбавлення волі буде відповідати завданням кримінального покарання, оскільки перебуваючи на волі остання нестиме користь не тільки собі, а і державі, зокрема, офіційно займаючись підприємницькою діяльністю та відповідно, сплачуючи податки під час здійснення військової агресії російської федерації проти України.

За наведеного, виходячи з мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винної, колегія дійшла висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного їй судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі.

При цьому також враховується, що вчинений ОСОБА_6 злочин мав місце в грудні 2022 року, тобто більше ніж два роки тому, обвинувачена весь цей час перебувала під судовим слідством та не вчиняла жодної протиправної дії будь-якого характеру, при цьому остання перебувала під вартою з 08 грудня 2022 року по 02 лютого 2023 року та під цілодобовим домашнім арештом з 03 лютого 2023 року по 30 червня 2023 року включно, а отже, мета покарання, яка полягає у запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, навіть з огляду на вид та строк призначеного ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції у виді позбавлення волі, на момент даного апеляційного перегляду, досягнута.

При цьому, взяття особи під варту після значного строку розгляду даного кримінального провадження, може призвести до завдання ОСОБА_6 фізичних страждань, а обсяг кари, як ознаки покарання, в даному випадку не буде відповідати тяжкості злочину.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини та відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , у сукупності дають достатні підстави для висновку про те, що зі спливом значного проміжку часу, протиправна поведінка останньої не є стійкою, що свідчить про можливість виправлення обвинуваченої без реального відбування покарання, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне прийняти рішення про звільнення ОСОБА_6 в порядку ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, та покладенням на обвинувачену обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Отже, за наведеного вище, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити, вирок щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання та застосувати положення ст. 75 КК України, що є необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 0002354, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 307 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4