ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/2824/24

Провадження № 1-кп/210/241/25

13 лютого 2025 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, - адвоката: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, кримінальне провадження №0000358 від 25 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2 ст.115 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

З матеріалів справи вбачається, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження 27 березня 2024 року, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, котрий в подальшому неодноразово було продовжено, останній раз 17 грудня 2024 року, та строк дії котрого закінчується 14 лютого 2025 року.

До спливу строку дії запобіжного заходу судове провадження не може бути закінченим.

Прокурор у судовому засіданні вважав доцільним продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у скоєнні якого він обвинувачується, та з урахуванням ризиків, визначених ст.177 КПК України, про що надав суду відповідне письмове клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник, - адвокат ОСОБА_5 , кожен окремо проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою заперечували, просили змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт. Посилалися на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, стан здоров`я обвинуваченого, міцні соціальні зв`язки обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.331 ч.ч.1, 3 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2 ст.115 ч.1 КК України, котре є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я людини, за вчинення котрого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 15 років. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст.177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, а саме потерпілого та свідків, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків. При цьому суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, та вважає, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.

Клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу, суд вважає необґрунтованим. При цьому суд бере до уваги встановлені судом ризики та вважає, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання цим ризикам.

Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком на 60 днів.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст.177 КПК України).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст.178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя осіб, їх зв`язки з суспільством.

За змістом ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи («Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Росії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» зазначив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серед іншого, суд враховує наступне: особу обвинуваченого, характер та тяжкість діяння, яке йому інкримінується, санкції статті, яка передбачає міру покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення, ненадання допомоги потерпілому, при цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміноване обвинуваченому діяння; вік та стан здоров`я обвинуваченого, його сімейний стан.

Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком в межах 60 днів, до 13 квітня 2025 року включно.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, санкції статті, яка передбачає міру покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення, та перешкоджає ризикам, визначеним ст.177 КПК України.

При цьому, обвинуваченим та його захисником не наведено суду достатніх та вагомих підстав, котрі б слугували зміні запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.176-178, 196, 314-317, 331, 336, 369, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 13 квітня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга може бути подана протягом п`яти днів з дня її постановлення до Дніпровського апеляційного суду, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - у той же строк з моменту її отримання.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_1