печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Київ

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000842 від 06.07.2024, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2025 до провадження слідчого судді надійшло вказане клопотання про арешт майна, перелік якого зазначений у клопотанні.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор вказує, що з метою збереження речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту на майно, вилучене 26.03.2025 року, у ході обшуку автомобіля марки MAZDA моделі CX-9, з реєстраційним номером НОМЕР_1 (VIN-код НОМЕР_2 ), що проводився на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва, перелік якого зазначений у клопотанні.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього документи, приходить до наступного.

Відповідно до пункту 1 частини другої ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого про арешт майна повинні бути зазначені підстава і мета накладення арешту відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до частини першої ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

В частині другій ст. 170 КПК України зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з частиною третьою ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом із тим, постанова слідчого про визнання майна, щодо якого подається клопотання про арешт, речовим доказом не містить належного обґрунтування значення цього майна для кримінального провадження. У постанові не наведено чіткої вказівки на зв`язок майна із обставинами кримінального правопорушення, не наведено доказів, що це майно було безпосередньо використане у вчиненні кримінального правопорушення або було його результатом.

Таким чином, у клопотанні відсутнє достатнє правове та фактичне обґрунтування необхідності арешту майна як речового доказу.

Враховуючи вищевикладене, клопотання про арешт майна підлягає поверненню на підставі ч. 3 ст. 172 КПК України як таке, що подано без дотримання вимог, передбачених законом, зі встановленням строку у сімдесят дві години після отримання ухвали для усунення недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 7, ч. 6 ст. 9, 26, 40, 107, 136, 170, ч. 3 ст. 172 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1