ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 672/203/24

Провадження № 11-кп/820/85/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Хмельницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 02 травня 2024 року у кримінальному провадженні №0000063, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2024 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зарічани Житомирського району Житомирської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст.89 КК України, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.125 КК України, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Городоцького районного суду Хмельницької області від 02 травня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.125 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст.263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк два роки,

- за ч.2 ст.125 КК України - у виді громадських робіт на строк сто шістдесят годин.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня фактичного його затримання в порядку звернення вироку до виконання.

Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду, на виконання Указу Президента України - Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», ОСОБА_6 призвано для проходження військової служби по мобілізації.

Наказом №85-РС від 09.04.2023 військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_6 призначено на посаду номера обслуги 1 гарматного розрахунку 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , з військовим званням «солдат».

Згідно положень п.9 ст.1, п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з моменту мобілізації для проходження військової служби солдат ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Так, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем Збройних сил України, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, бути дисциплінованим, поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Окрім цього, солдат ОСОБА_6 мав поводити себе пристойно і дотримуватись вимог ст.68 Конституції України, згідно яких кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей, та ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно яких військовослужбовці постійно повинні бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Разом із цим, в порушення вимог вищевказаного законодавства, наприкінці лютого 2023 року, день та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 приймав участь у бойових діях в районі м. Дружківка Донецької області у складі НОМЕР_2 окремої мотопіхотної бригади, військової частини НОМЕР_1 , де в його користуванні перебував корпус гранати «РГН» та ударно-дистанційний запал типу «УДЗ», які в своєму конструктивному поєднанні утворюють бойову ручну наступальну осколкову гранату «РГН», а також боєприпаси калібру 5.45 мм загальною кількістю 58 шт., які є військовими боєприпасами стрілецької вогнепальної зброї.

В подальшому, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання вказаних вище бойових припасів та вибухової речовини. З цією метою, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час наприкінці лютого 2023 року, за допомогою засобів поштового зв`язку, здійснив відправлення вказаних вище бойової ручної наступальної осколкової гранати «РГН» та боєприпасів калібру 5.45 мм загальною кількістю 58 шт. у відділення ТОВ «Нова пошта» Хмельницької області для подальшого зберігання за місцем свого проживання.

Після цього, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час наприкінці лютого 2023 року, його дружина ОСОБА_8 отримала дану посилку у відділенні ТОВ «Нова пошта» Хмельницького району Хмельницької області, вмістом якої були вказані вище предмети.

Таким чином, ОСОБА_6 в цей час, діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, усвідомлюючи те, що бойові припаси та вибухові речовини відносяться до речей, які вилучені із цивільного обігу і не можуть знаходитись у власності громадян без спеціального дозволу, не маючи передбаченого законом дозволу на поводження з бойовими припасами та вибуховими речовинами, вчинив незаконне придбання та зберігання вказаних бойових припасів та вибухової речовини, придбаних ним за вищевказаних обставин, переславши їх за місцем свого мешкання, де їх і зберігав до моменту вилучення їх працівниками поліції о 18.30 год. 07.01.2024.

Так, 07.01.2024 в період часу з 18.30 год. по 19.50 год. під час проведення огляду місця події - домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 і є місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , слідчим СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_9 виявлено та вилучено корпус гранати «РГН» та ударно-дистанційний запал типу «УДЗ», які в своєму конструктивному поєднанні утворюють бойову ручну наступальну осколкову гранату «РГН», а також боєприпаси калібру 5.45 мм. в кількості 58 штук, які останній придбав, переслав та зберігав за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу в період з лютого 2023 року до 18.30 год. 07.01.2024.

Відповідно до висновку експерта надані на експертизу предмети є корпусом гранати «РГН», ударно-дистанційним запалом «УДЗ», які в своєму конструктивному поєднанні утворюють бойову ручну наступальну осколкову гранату «РГН», яка відноситься до категорії боєприпасів та є придатною для здійснення вибухів, вказані 58 патронів є військовими боєприпасами стрілецької вогнепальної зброї, 5,45 мм проміжними патронами до автоматів (АК-74, АКС-74, АКС-74У), ручного кулемета РКК-74 та іншої зброї калібру 5,45х39 мм: сорок п?ять патронів - з кулею зі сталевим осердям, з них: тридцять вісім - виробництва Луганського верстатобудівного заводу, м. Луганськ, СРСР, з них 13 - 1979 р.в., 8-1980 р.в., 8 - 1982 р.в., 7 - 1988 р.в.; два патрони - виробництва Ульяновского машинобудівного заводу, м. Ульяновск, СРСР, 1989 р.в.; два патрони - виробництва Тульського патронного заводу, м. Тула, СРСР, 1989 р.в.; два патрони - виробництва машинобудівного заводу ім. Леніна, м. Фрунзе (Бішкек), СРСР, 1990 р.в., один патрон - виробництва Барнаульського верстатобудівного заводу, м. Барнаул, СРСР, 1988 р.в.; тринадцять патронів - із трасуючою кулею, виробництва Ульяновского машинобудівного заводу, м. Ульяновск, СРСР, з них п?ять - 1981 р.в., один - 1983 р.в. два - 1988 р.в., п`ять - 1989 р.в. Надані на експертизу п`ятдесят вісім патронів придатні для стрільби.

Таким чином, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, спрямованих на незаконне придбання та зберігання боєприпасів та бойової ручної наступальної осколкової гранати «РГН», не маючи передбаченого законом дозволу, порушуючи п. п. 21, 22 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII; п. п. 9, 11, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576; п. п. 2.1., 2.3.2, 2.3.3., 8.1, 8.9, глави 12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, із змінами від 16.02.2016 зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1998 року за №637/3077, вчинив незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухової речовини.

Своїми умисними діями, які виразились у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України.

Окрім того, 22.04.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання Указу Президента України - Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України №69/2022 від 24 лютого 2022 року, ОСОБА_6 призвано для проходження військової служби за мобілізацією.

Відповідно до наказу №142 від 22.05.2022 військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_6 призначено на посаду номера обслуги першого гарматного розрахунку (Д-20) першого артилерійського взводу першої артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , з військовим званням «солдат».

Так, ОСОБА_6 , 27 грудня 2023 року близько 19.00 години перебуваючи в кімнаті будинку за місцем свого проживання, який розташований по АДРЕСА_1 , розпочав словесну суперечку із своєю дружиною ОСОБА_8 , під час якої на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та наслідків, бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_8 та правою рукою штовхнув в голову, від чого остання впала на підлогу, після чого умисно правою ногою наніс три удари в область голови, кулаком правої руки наніс один удар в обличчя та один удар правою ногою в ділянку правого стегна ОСОБА_8 .

За вказаних вище обставин ОСОБА_6 умисно спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани шкіри і м`яких тканин верхньої частини правої потиличної ділянки голови, забійної рани шкіри і м`яких тканин передньої частини правої тім`яної ділянки голови, підшкірного крововиливу верхньої повіки правого ока, підшкірного крововиливу верхньої повіки лівого ока, підшкірного крововиливу лівої підочної ділянки обличчя, субкон`юктивного крововиливу лівого ока, садна шкіри лівої виличної ділянки обличчя, садна шкіри переднє - зовнішньої поверхні правого стегна в нижній третині, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному легкому тілесного ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи правильність кваліфікації інкримінованих йому дій, просить вирок Городоцького районного суду від 02 травня 2024 року змінити та призначити йому покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 та ч.2 ст.125 КК України, без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст.69 та ст.75 КК України.

Зазначає, що протягом досудового розслідування і судового розгляду він повністю визнавав свою вину, щиросердно покаявся, активно сприяв встановленню фактів і обставин провадження, що є підставою стверджувати, що він став на шлях виправлення та не має на меті продовжувати злочинну діяльність в майбутньому. Вказані обставини доводяться також його зізнавальними показами в ході судового розгляду провадження.

Про намір стати на шлях виправлення свідчить і той факт, що, будучи не під вартою, проживаючи із потерпілою однією сім`єю, ведучи спільне господарство, ОСОБА_6 більше не притягувався до жодного виду відповідальності.

Звертає увагу, що потерпіла у судовому засіданні просила не позбавляти його волі, прийняла вибачення, а також пояснила суду, що сама спровокувала конфлікт, знаючи, що після повернення із зони бойових дій ОСОБА_6 перебуває у вкрай нестабільному психологічному стані.

Окремо зазначає, що він є людиною молодого віку, раніше не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, крім того, його дії не потягнути за собою шкоди, не призвели до тяжких наслідків.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримали, з наведених в ній підстав, просили задовольнити їх у повному обсязі, вирок змінити та призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням вимог ст. 69 та ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Потерпіла підтримала доводи апеляційної скарги.

Прокурор не визнала доводів апеляційної скарги, просила відмовити у її задоволенні, вважає вирок суду першої інстанції щодо призначеного покарання законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, потерпілу, які підтримали апеляційну скаргу, просили вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, думку прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності з вимогами норм Кримінального кодексу України правильно кваліфікував його дії за частиною 1 статті 263 КК України - придбання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу та за частиною 2 статті 125 КК України - заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю узгоджених між собою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким також була надана належна правова оцінка.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за частиною 1 статті 263, частиною 2 статті 125 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій, в апеляційному порядку не перевіряються.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 оскаржує рішення суду в частині призначеного покарання, оскільки вважає його занадто суворим і несправедливим, та вважає, що існують підстави для призначення покарання із застосуванням вимог статей 75, 76 КК України.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними апеляційними доводами.

Згідно зі статтею 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень статті 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі статтею 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у розумінні статті 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України надається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті статті 414 КПК України слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент ухвалення такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання, з огляду на мету та засади його призначення.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної або касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України за ч.2 ст.125 КК України, класифікується як кримінальний проступок, за ч.1 ст.263 КК України - як тяжкий злочин, суспільну небезпеку цих злочинів, відомості про особу винного, який в силу ст.89 КК України не судимий, є військовослужбовцем, за місцем проживання та проходження служби характеризується негативно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, на сьогоднішній день став на шлях виправлення, припинив вживати алкогольні напої, суд також врахував його заслуги перед Україною, те, що він брав безпосередню участь у захисті суверенітету та територіальної цілісності України, є ветераном бойових дій, мав два поранення та контузію під час проходження військової служби, позицію потерпілої, яка не наполягала на суворості покарання.

При цьому, місцевий суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, повне визнання вини, активне сприяння слідству та суду у розкритті кримінальних правопорушень, прийняття участі у відсічі збройної агресії російської федерації на території України.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Суд першої інстанції, із урахуванням наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та відсутності обтяжуючих покарання обставин за ч.1 ст.263 КК України, дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.263 КК України із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції даної статті та призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч.2 ст.125 КК України у виді громадський робіт та призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 2 років позбавлення волі, що, на переконання колегії суддів, відповідно до вимог ст.65 КК України, буде необхідним й достатнім для досягнення мети виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки, покарання, на підставі положень ст.50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про можливість застосування судом апеляційної інстанції до ОСОБА_6 положень, передбачених ст. 75 КК України, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виправлення, як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Враховуючи обставини скоєння кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначена ОСОБА_6 форма відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною з вчиненими ним злочинними діяннями, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого.

Наявність зазначених вище пом`якшуючих обставин, а також дані про особу ОСОБА_6 , на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, в тому числі щире каяття, відсутність судимостей, активне сприяння встановленню фактів і обставин провадження, те, що проживає із потерпілою однією сім`єю, ведуть спільне господарство, були враховані судом першої інстанції при призначені покарання та їм була дана належна оцінка, що стало підставою для призначення судом покарання із застосуванням статті 69 КК України.

Крім того, в ході апеляційного розглядуза клопотанням захисника ОСОБА_7 була призначена судово-психіатрична експертиза стосовно ОСОБА_6 , враховуючи його стан здоров`я та отримання ним під час проходження військової служби вибухової травми (05.01.2023р.) у вигляді вогнепального дотичного поранення м`яких тканин голови, забійної рани голови, струсу головного мозку, забою поперекового відділу хребта з тимчасовими статико - динамічними порушеннями.

За висновком судово-психіатричної експертизи №935 від 31.10.2024 ОСОБА_6 як у період часу, до якого відносяться інкриміновані йому правопорушення, так і у теперішній час виявляє органічний емоційно-лабільний розлад, за своїм психічним станом був здатний, а також на теперішній час здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Таким чином, обвинувачений в апеляційній скарзі, мотивуючи можливість його виправлення без відбування покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням щодо нього положень ст. 75 КК України, посилається на ті ж обставини, які були враховані судом при призначені більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Між тим, врахування одних і тих же обставини справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України і призначення покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням є недостатнім. Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення тяжкого злочину, повинно мати для цього достатні та вагомі підстави, яких колегія суддів не вбачає.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти громадської безпеки, а саме незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами, нівелює визначену ст.ст. 50, 65 КК України мету призначення покарання та може призвести до збільшення рівня злочинності, зниження рівня дисципліни у військових підрозділах, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства в цілому та держави.

Отже, зважаючи на обставини справи, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, враховуючи зазначені вище факти, характеристику особи обвинуваченого, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про неможливість досягти мети виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, а призначене йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції частини 1 статті 263 КК України у виді 2 років позбавлення волі та за ч.2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, та за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 2 років позбавлення волі, відповідають загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а тому підстав вважати призначене покарання несправедливим через його суворість та необхідність його пом`якшити, не вбачає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16 10 2008 року).

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції ухвалено законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення, матеріальний закон застосований правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 02 травня 2024 року стосовно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3