В И Р О К

Іменем України

№ 610/1926/24 № 1-кп/610/143/2024
м. Балаклія10 грудня 2024 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 (відеоконференція),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Люботин Харківської області; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України; з повною загальною середньою освітою; не одруженого; офіційно не працевлаштованого; рнокпп НОМЕР_1 ; раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

в с т а н о в и в:

Згідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 2102-IX, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 р. № 65/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 р. № 2105-IX в Україні введений воєнний стан, оголошено та проводиться загальна мобілізація, строки проведення яких неодноразово продовжувались і діють по теперішній час.

За результатами проведення військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 медичного огляду ОСОБА_6 визнано придатним до військової служби, про що 12.03.2024 р. складено відповідну довідку № 4.

Після проходження ОСОБА_6 медичного огляду, начальником відділення обліку мобілізаційної роботи - заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 о 14 год. 30 хв. 12 березня 2024 року, ОСОБА_6 , який відповідно ч. 9 ст. 1 до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовозобов`язаним, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , здійснено вручення повістки для подальшого прибуття на 07 год. 30 хв. 14 березня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби під час мобілізації.

Проте ОСОБА_6 , маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від призову за мобілізацією, порушуючи вимоги ст. 65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовився від отримання повісток (бойових) 12.03.2024 р. на 12.03.2024 р., 11.04.2024 р. на 11.04.2024 р., 25.04.2024 р. на 25.04.2024 р. для призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Обвинувачений не визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Під час допиту в суді обвинувачений пояснив, що є військовозобов`язаним, у 1990-1992 роках проходив строкову військову службу.

12.03.2024 пройшов медичний огляд у місцевому підрозділі РТЦК та СП, визнаний придатним до військової служби. Висновок ВЛК не оскаржував. Тричі відмовився від отримання повісток (бойових) 12.03.2024 р. на 12.03.2024 р., 11.04.2024 р. на 11.04.2024 р., 25.04.2024 р. на 25.04.2024 р. для призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Визнає, що під час проходження медичного огляду ВЛК він позиціонував себе як здоровий, медичної документації та скарг щодо стану свого здоров`я членам комісії не надавав.

Проте вже після проходження ВЛК самостійно звернувся до медичного закладу, де у нього виявили певні захворювання, які, на його переконання, унеможливлюють проходження ним військової служби.

Фактично невизнання винуватості зведено лише до незгоди з висновком ВЛК щодо визнання його придатним до військової служби.

Судовим розглядом встановлено наступне.

Стаття 336 КК України (в редакції Закону від 30 березня 2021 року № 1357-ІХ) передбачає відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Об`єкт правопорушення - в широкому розумінні ним є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Сил оборони України - на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Сил оборони України на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Додатковий обов`язковий об`єкт правопорушення - встановлений законом порядок комплектування Сил оборони України. Шкода, що спричиняється вказаному об`єкту посягання, характеризується такою протиправною поведінкою, коли особа, яка об`єктивно підпадає до призову за мобілізацію до лав Сил оборони України, в односторонньому порядку свідомо виключає себе із передбаченого законом процесу формування Сил оборони України на рівні забезпечення національної безпеки країни і її населення.

Суспільна небезпека правопорушення полягає в тому, що ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до Сил оборони України з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони.

Об`єктивна сторона виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір та бажання так діяти, а саме досягти мети уникнути самого призову за мобілізацією.

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює усі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності).

Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Згідно до визначень наданих у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року під мобілізацією розуміється комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

У вказаному Законі надано і визначення особливому періоду - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Пунктом 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року передбачено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно з Указом Президента «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України було оголошено загальну мобілізацію.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 2102-IX, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 р. № 65/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 р. № 2105-IX в Україні введений воєнний стан, оголошено та проводиться загальна мобілізація, строки проведення яких неодноразово продовжувались і діють по теперішній час.

Таким чином, з моменту оголошення загальної мобілізації настав і особливий період, тобто з дослідження норм закону випливає, що ці поняття є взаємопов`язані і з оголошенням мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану автоматично настає і особливий період.

При цьому, з аналізу п. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року логічно випливає, що особливий період не настає лише при цільовій мобілізації (ліквідація надзвичайних ситуацій та їх наслідків державного рівня, наслідків воєнних дій у відбудовний період). Тому з урахуванням саме цього виключення, законодавець, на переконання суду, формулюючи першу частину диспозиції ст. 336 КК України, та зазначаючи про ухилення від призову під час мобілізації, «на особливий період» виклав через кому, тобто виділяючи як окрему обставину, яка може як застосовуватись так і ні.

ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, військовозобов'язаним, перебуває на військовому обліку.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов 'язком громадян України.

12 березня 2024 року ОСОБА_6 пройшов медичний огляд (військово-лікарську експертизу) військово-лікарською комісією (далі ВЛК).

За постановою ВЛК визнаний здоровим та придатним до військової служби.

Рішення лікарів було одностайним.

ОСОБА_6 своїм підписом підтвердив, що інформація щодо стану його здоров'я надана ним в повному обсязі, попереджений про надання неповної та недостовірної інформації.

ОСОБА_6 своїм підписом підтвердив, що з висновком ВЛК ознайомлений (а.с. 90).

Цю обставину обвинувачений не заперечує.

12 березня 2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 вручалася повістка щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 14.03.2024 о 07.30 для відправлення до військової частини (установи) (а.с. 92).

Проте ОСОБА_6 відмовився від отримання повістки, що було оформлено відповідним актом за участі свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 93).

В суді вказані свідки підтвердили, що тво начальника відділу ОСОБА_8 намагався вручити ОСОБА_6 повістку на 14.03.2024, проте останній відмовився її отримувати, посилаючись на небажання проходити військову службу.

Цю обставину обвинувачений не заперечує.

11 квітня 2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 повторно вручалася повістка щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 12.04.2024 о 07.30 для відправлення до військової частини (установи) (а.с. 94).

Проте ОСОБА_6 повторно відмовився від отримання повістки, що було оформлено відповідним актом за участі свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 95).

В суді вказані свідки підтвердили, що тво начальника відділу ОСОБА_8 намагався вручити ОСОБА_6 повістку на 12.04.2024, проте останній відмовився її отримувати.

Цю обставину обвинувачений не заперечує.

25 квітня 2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 втретє вручалася повістка щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 26.04.2024 о 07.30 для відправлення до військової частини (установи) (а.с. 96).

Проте ОСОБА_6 втретє відмовився від отримання повістки, що було оформлено відповідним актом за участі свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с. 97).

В суді свідок ОСОБА_14 підтвердив, що тво начальника відділу ОСОБА_8 намагався вручити ОСОБА_6 повістку на 26.04.2024, проте останній відмовився її отримувати, що поліцейським фіксувалося відеозаписом.

З об'єктивного доказу відеозапису убачається, що у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 тво начальника цього відділу ОСОБА_8 представився, у присутності двох свідків повідомляє ОСОБА_6 що ВЛК він визнаний придатний до військової служби та йому необхідно прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 26.04.2024 о 07.30 для відправлення до військової частини (установи). Пропонує ОСОБА_6 отримати відповідну повістку. Однак ОСОБА_6 відмовився отримувати повістку, посилаючись на бажання повторно пройти медичний огляд (військово-лікарську експертизу) ВЛК. Повідомлено, що відмова від отримання повістки буде оформлена актом (а.с. 98).

Цю обставину обвинувачений не заперечує.

Свідок обвинувачення ОСОБА_8 , на той час тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , в суді пояснив, що після проходження ОСОБА_6 ВЛК і визнання його придатним до військової служби 3 рази особисто намагався йому вручити повістки щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби 12.03.2024 на 14.03.2024, 11.04.2024 на 12.04.2024, 25.04.2024 на 26.04.2024. Проте ОСОБА_6 тричі відмовився отримувати повістки, що було оформлено відповідними актами, а останній раз зафіксовано відеозаписом. ОСОБА_6 дії та рішення органу ІНФОРМАЦІЯ_5 не оскаржував.

Цю обставини обвинувачений не заперечує.

Свідок обвинувачення лікар ОСОБА_15 в суді пояснила, що з медичної документації та відомостей ВЛК убачається, що ОСОБА_6 з 05 до 12.03.2024 пройшов медичний огляд ВЛК, визнаний придатним до військової служби. За процедурою військовозобов'язаний здає аналізи, проходить дослідження, огляд лікарів, які також з'ясовують у нього стан здоров'я. А він зобов'язаний повинен повідомити стан здоров 'я, пред'явити наявні скарги на стан здоров'я, надати наявну медичну документацію (виписки, епікрізи, дослідження тощо). Якщо маються скарги на стан здоров 'я, то призначаються додаткові обстеження. Проте ОСОБА_6 на стан свого здоров'я не скаржився, за відомостями електронної медичної системи він за медичною допомогою звертався лише у 2021 році з приводу простудних захворювань.

Стороною захисту на обґрунтування своєї позиції щодо незгоди з висновком ВЛК щодо придатності обвинуваченого до військової служби суду надано медичну документацію про наявність у обвинуваченого певних захворювань, датовану 03-04.06.2024 та 04.07.2024 (а.с. 99-100).

Суд відхиляє доводи сторони захисту, оскільки станом на час проходження обвинуваченим медичного огляду (військово-лікарської експертизи) ВЛК та визнання його придатним до військової служби 12.03.2024 та неприбуття за повістками для відправлення до військової частини (установи) у період 14.03-26.04.2024, обвинувачений вже ухилився від призову на військову службу, склад кримінального правопорушення вже був закінчений. На той час наданої обвинуваченим на своє виправдання медичної документації ще не існувало, наявності захворювань не було встановлено. Тим паче, що ВЛК обвинувачений не пред`являв скарг на стан здоров'я, рішень та дій ВЛК не оскаржував, постанова ВЛК про придатність обвинуваченого до військової служби не скасована. Прийняття рішення щодо придатності або непридатності обвинуваченого до військової служби не входить у компетенцію цього суду, а є виключною компетенцією ВЛК.

Фактичні обставини справи свідчать про наступне:

ОСОБА_6 , перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи придатним за станом здоров'я до військової служби й обізнаним про його призов під час мобілізації, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, що якщо не виконати свій обов`язок громадянина України, передбачений ст. 65 Конституції України, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, тричі відмовився від отримання повісток щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, а також достовірно знаючи та розуміючи, що йому необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправлення до військової частини (установи) у різні дати тричі, без поважних причин, не прибув за викликом. Більш того, до теперішнього часу не виправив ситуацію, не долучився до Сил оборони України.

Судом встановлено, що поведінка обвинуваченого беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на ухилення від призову за мобілізацією.

Позицію обвинуваченого з невизнання вини і обставин кримінального правопорушення, його показання щодо непридатності до військової служби за станом здоров`я, суд визнає недостовірними і розцінює як обраний спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку визнає їх достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

На переконання суду винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом. Можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ст. 336 КК України як

ухилення від призову на військову службу під час мобілізації,

на особливий період.

Обвинувачений: раніше не судимий; за місцем проживання характеризується позитивно; не перебуває на обліках у нарколога, психіатра, органі з питань пробації; не одружений; офіційно працевлаштований; на даний час йому 56 років (а.с. 59-62).

Згідно досудової доповіді органу пробації ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства та окремих осіб оцінюються як середні, можливе виправлення без ізоляції від суспільства (а.с. 39-41).

Відсутні обставини, що пом`якшують та/або обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Разом з тим, з огляду на дискреційні повноваження, суд також вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.

За усталеною правозастосовною практикою щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї протиправної поведінки. Йому притаманне не просто формальне визнання винуватим тих обставин, які ставляться в провину, та своєї винуватості, а дійсне засудження свого вчинку, готовність змінити спосіб життя і не вчиняти нових правопорушень, яке характеризує поведінку винуватого з позицій її внутрішньої переорієнтації, критичну оцінку своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і це має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об'єктивно підтверджують щире каяття особи. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак матеріали справи таких даних не містять і судовим розглядом вони також не встановлені, своєї вини він не визнав, не розкаявся, до Сил оборони України досі добровільно не долучився.

Натомість встановлено, що в умовах воєнного стану, внаслідок повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України та українського народу в цілому, численних злочинів держави-терориста, тотального насильства, масових вбивств та руйнувань, які засуджував і засуджує увесь цивілізований світ, у тяжкий для держави та людей час обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років, подібні дії демотивують інших осіб, які підлягають мобілізації, в очах суспільства створюють негативне враження безладдя та безкарності, знижують рівень військової дисципліни і боєздатності підрозділів Сил оборони України, тому неможливо досягти мети покарання у виді кари, виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень без ізоляції його від суспільства, оскільки кримінальне правопорушення і сам обвинувачений за наведених обставин становлять підвищену суспільну небезпеку.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання його необхідно призначити у мінімальному розмірі санкції.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1)ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, призначивши йому покарання 3 роки позбавлення волі.

2)Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту затримання в порядку приведення вироку до виконання.

3)Після набрання вироком законної сили речові докази зберігати в матеріалах кримінального провадження (судової справи).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1