Номер провадження: 11-сс/813/383/25
Справа № 496/5490/24 1-кс/496/112/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000323 від 08.05.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 23.01.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Біляївка Одеської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.317, ч.3 ст.311, ч.2 ст.307, ч.3 ст. 307 КК України,

встановив:

СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000323 від 08.05.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.2 ст.28 ч.2 ст.317, ч.3 ст.311, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

27.08.2024 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України.

28.08.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст. 307 КК України, скоєних за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

29.08.2024 року старший слідчий СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_8 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, відповідно до положень п.5 ч.4 ст.183 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.08.2024 року задоволено клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу.

У подальшому підозрюваному неодноразово продовжувався строк дії запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді від 25.11.2024 року задоволено клопотання органу досудового розслідування та продовжено строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, до 5 (п`яти) місяців, тобто до 28.01.2025 року.

Ухвалою слідчого суді від 23.01.2025 року строк досудового розслідування продовжено до 28.02.2025 року.

20.01.2025 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ряду злочинів, декілька з яких є особливо тяжкими, а під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати з моменту обрання виключного запобіжного заходу. Також орган досудового розслідування зазначає, що на даний час досудове розслідування триває та необхідно отримати результати призначених експертиз, здійснити ряд слідчих (розшукових) процесуальних дій, що неможливо здійснити до закінчення строку дії запобіжного заходу, та виконати вимоги ст.ст. 290, 291 КПК України, а тому на даній стадії досудового розслідування застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 28.02.2025 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, а також продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, одночасно врахувавши соціальні зв`язки підозрюваного, обставини кримінального провадження, а також необхідністю завершити досудове розслідування та здійснити ряд слідчих (розшукових) дій.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання.

Захисник вважає, що слідчим суддею не враховано відсутність обґрунтованої підозри, а також безпідставно не визначено розмір застави. Стверджує, що органом досудового розслідування та прокурором не доведено наявність ризиків, не враховано міцні соціальні зв`язки підозрюваного, який зокрема перебував на службі в лавах ЗСУ.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Апеляційний розгляд проведено без учасників процесу, оскільки захисник звернувся з клопотаннями про здійснення розгляду без його участі. Підозрюваний не звертався із клопотанням про здійснення розгляду за його участі. Прокурор не звертався з клопотанням про здійснення розгляду за його присутності.

За таких підстав, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності ухвали слідчого судді про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочинів, які йому інкриміновані.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного та апеляційному розгляді, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому дій.

Докази, які долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею та підстав, передбачених ст.87 КПК, для визнання цих доказів недопустимими, колегією суддів не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_6 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також продовження існування ризиків, виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

За наведених обставин доводи сторони захисту про відсутність обґрунтованої висунутої підозри, колегія суддів визнає декларативними.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, долучені до клопотання докази, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_6 , який на теперішній час підозрюється у скоєні ряду злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних речовин, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує в разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, зможе вдатись до спроб переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

На думку апеляційного суду також не можна виключати існування ризику можливого впливу підозрюваного на інших учасників даного кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК), які мають бути допитані в подальшому безпосередньо судом відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК, а тому підозрюваний на даному етапі досудового розслідування може вдатись до спроб схилити їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування не завершено, а його завершення може стати неможливим у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування внаслідок обрання останньому іншого запобіжного заходу.

Відомостей, які б могли вказувати на те, що існують обставини, які унеможливлюють перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я, матеріали провадження не містять.

За наведених обставини, існування ризиків, які слугують підставами для продовження строку застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів на даній стадії визнає обґрунтованим, а тому рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим.

Доводи захисника щодо можливості визначення підозрюваному застави, колегія суддів визнає неспроможними, з урахуванням кваліфікації злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 та існуючих ризиків.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до діючої редакції ч.4 ст.183 КПК, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, пов`язаного з обігом наркотичних засобів.

Тобто, законодавцем визначено право, а не обов`язок суду на не визначення розміру застави в кримінальному провадження з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.28 ч.2 ст.317, ч.3 ст.311, ч.2 ст.307, ч.3 ст. 307 КК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що злочини в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, дуже суворо караються у всіх, без виключення країнах світу, а тому з метою нівелювання існуючих ризиків, зокрема переховування від суду та уникнення можливого суворого покарання, існують достатні підстави для подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу, що забезпечить судовий розгляд кримінального провадження та слугуватиме виконанню його завдань (ст.2 КПК).

Колегія суддів враховує той факт, що підозрюваний до затримання перебував на службі в лавах ЗСУ, однак ці обставини не свідчать про нівелювання існуючих ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК. Крім того, матеріали провадження не містять даних, що з моменту обрання підозрюваному запобіжного заходу, останній звертався у передбаченому законом порядку з клопотанням про надання можливості продовжити службу.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ряду злочинів, деякі з яких є особливо тяжкими пов`язані з незаконним оборотом наркотичних засобів, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу, в тому числі й щодо розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 23.01.2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000323 від 08.05.2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4