ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/712/25 Справа № 173/888/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000215 від 02.05.2022 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадження прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку сел. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянку України, раніше не судима, освіта вища, незаміжня, на утримані дітей чи осіб похилого віку не має, безробітня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винною та засуджено за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75, п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк в два роки, поклавши на неї обов`язки: -періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; -повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, навчання, роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 - не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_7 з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог в редакції від 14.11.2024 року задоволено та постановлено стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 - 25 000.00 (двадцять п`ять тисяч) грн на відшкодування понесених судових витрат за надання правової допомоги.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення за таких обставин.

02 травня 2022 року, приблизно о 09 годині 22 хвилини, не маючи права на керування транспортними засобами відповідної категорії, керуючи технічно справним автомобілем «СНERY QQ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить їй на праві власності, рухалася у світлий час доби з необмеженої видимістю та оглядовістю проїзної частини автодороги Н-08 «Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя (через м. Кременчук) - Маріуполь», що проходить по території Кам`янського району та має по одній смузі для руху у кожному напрямку без видимої дорожньої розмітки, з боку м. Кам`янське у напрямку м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області.

В цей же час, тобто о 09 годині 22 хвилини, 02 травня 2022 року, у попутному з нею напрямку позаду, з боку м. Кам`янське у напрямку м. Верхньодніпровськ Дніпропетровській області, рухався автомобіль «ВАЗ 21144», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який під час свого руху розпочав маневр обгону автомобіля «СНERY QQ» , реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 та частково виїхав у смугу зустрічного руху.

Далі, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «СНERY QQ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, так як повинна була і могла передбачити настання суспільно небезпечних наслідків, не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, не врахувала дорожню обстановку, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочала маневр розвороту керованого нею автомобіля в ліво, в результаті чого в районі електроопори № 1215 на автодорозі Н-08 «Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя (через м. Кременчук) - Маріуполь», у зустрічній смузі для руху, сталося зіткнення лівою частиною керованого нею автомобіля із передньою частиною автомобіль «ВАЗ 21144», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 .

Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушила вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.1 а), 2.3.б), 10.1. Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

п. 2.З.: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.».

Порушення п. 10.1., Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 21144», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполученої тупої травми тіла: тупої травми грудної клітини: рани правого шлуночку серця та серцевої сорочки, переломи 3,4-го ребер по середнє-ключичній лінії ліворуч, 2,3,5,6,7-го ребер по біля грудинній лінії ліворуч, переломи 3,4,5-го ребер по середнє-ключичній лінії праворуч та поперечний перелом тіла грудини по нижньому краю 2-го ребра, у в лівій плевральній порожнині 1200 мл, у правій - 800 мл рідкої крові; рана та садно голови; синці грудної клітини та черевної стінки, садна правої кисті та на передній поверхні лівого колінного суглобу, рана правого колінного суглобу.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених пошкоджень, можна дійти висновку, що вони утворилися від дії тупих твердих предметів, або при ударі о такі (про що свідчить: характер та локалізація пошкоджень, наявність переломів кісток, синців, саден, ран з осадженими краями та міжтканевими перетинками в глибині), якими можуть бути виступаючи частини салону автомобілю.

Виявлена у ОСОБА_11 сполучена тупа травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку призвела до його смерті, яка настала 02.05.2022, приблизно о 09 годині 22 хвилини на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинила смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та правову кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_8 у скоєнні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не призначив обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами через те, що ОСОБА_8 не отримувала посвідчення водія певної категорії та не має права керувати транспортними засобами. Вважає, що такі висновки місцевого суду суперечать правовим висновкам Об`єднаної палати ККС ВС, викладеним у постанові від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20, провадження № 51-944кмо23), у яких визначено, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Також, як зауважує апелянт, у своєму рішенні Об`єднана палата ККС ВС звернула увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши посвідчення водія на право керування транспортними засобами, оскільки вірогідність настання ДТП в такому випадку є значно вищою, а тому запобігальна мета додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами в такому разі набуває особливого значення.

Поміж іншого, як зазначає прокурор, суд першої інстанції не врахував тяжкість наслідків скоєного кримінального правопорушення, що призвело до смерті потерпілого, а отже не оцінив характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК, відноситься до категорії тяжких і який має підвищену суспільну небезпеку, так як фактично посягає на життя людей.

Враховуючи вищенаведене апелянт вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК є необґрунтованим та несправедливим внаслідок м`якості і є недостатнім для виправлення винної та запобігання вчинення аналогічних злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами.

Тому прокурор просить апеляційний суд скасувати вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на розсуд суду.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції представник потерпілого ОСОБА_12 не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки не повідомила, але її неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та який наполягав на її повному задоволенні, вислухавши обвинувачену та її захисника, які просили вирішити апеляційну скаргу на розсуд суду, вислухавши думку потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину при обставинах, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація її дій за ч.2 ст.286 КК ґрунтуються на зібраних по справі та перевірених судом в порядку статті 94 КПК доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються стороною обвинувачення в апеляційній скарзі, а тому апеляційним судом, відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Разом з цим доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК та роз`яснень, що містяться у п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст.75 КК ( в редакції, що діяла на час вчинення злочину) в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З оскаржуваного вироку убачається, що при вирішенні питання про вид та розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_8 судом першої інстанції враховано, що вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення за ч.2 ст.286 КК, відповідно до ст.12 КК, є тяжким злочином, з необережною формою вини, а також дані щодо особи винної, яка на обліку у лікаря психіатра і лікаря - нарколога не перебуває, працює, займає активну суспільну позицію, раніше не судима. Згідно наданих характеристик з місця роботи та навчання зарекомендувала себе з позитивної сторони. Відшкодувала спричинені збитки.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КПК, суд визнав - щире каяття обвинуваченої. Водночас обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КПК, судом не встановлено.

Також суд першої інстанції прийняв до уваги, що відповідно до досудової доповіді Кам`янського районного відділу № 1 філії державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ступінь повторного вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 , кримінального правопорушення є низьким, виправлення обвинуваченої можливе без позбавлення або обмеження волі за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень. Проведення індивідуально-виховної роботи із обвинуваченою спільно із правоохоронними органами .

З урахуванням вищенаведеного місцевий суд дійшов аргументованого висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 , без ізоляції для суспільства, звільнивши її від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1.2 ч. 1 ст. 76 КК, яке буде необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення обвинуваченою інших кримінальних правопорушень, а також забезпечить можливість здійснення відносно неї з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Разом з цим колегія суддів вважає безпідставними висновки місцевого суду про можливість не призначати обвинуваченій ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавленні права керування транспортними засобами через те, що обвинувачена не отримала посвідчення водія певної категорії та не має права керування транспортними засобами.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України Про судоустрій і статус суддів Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Як слушно посилається в апеляційній скарзі прокурор, такі висновки місцевого суду суперечать правовим висновкам Об`єднаної палати ККС ВС, викладеним у постанові від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20, провадження № 51-944кмо23), у яких визначено, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Також Судом було зазначено, що завданням КК є правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням. Для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Згідно зі ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.1 ст.55 КК позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років.

Об`єднана палата звернула увагу на те, що безпосередньо у ст. 55 КК не встановлено обмежень щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, особам, які на момент вчинення кримінального правопорушення не мали права керувати транспортними засобами.

Положення зазначеної статті не містять також закріплення правових підстав призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно прямо передбачено у санкціях норм Особливою частини КК.

Суб`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, є фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку (загальний) і керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Отже, додаткових вимог до суб`єкта, а саме наявність у нього права на керування транспортними засобами, ст. 286 КК не містить.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Отже, як констатував Суд, ні норми Загальної частини КК, ні статті 286, 286-1 КК не містять жодних застережень чи умов застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч.2 ст.50 КК. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Враховуючи зазначене, Суд виснував, виходячи із аналізу положень статей 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що за встановлених вироком суду першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та наслідків, що настали внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_8 у виді смерті потерпілого ОСОБА_11 та які були обумовлені, у тому числі відсутністю у обвинуваченої посвідчення водія на право керування транспортними засобами, що вказує на підвищену суспільну небезпечність її дій, як особи, яка керувала транспортним засобом, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань, тому непризначення винній особі передбаченого санкцію ч.2 ст.286 КК додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами свідчить про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд апеляційної інстанції, згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Дотримуючись приписів ч.15 ст.615 КПК, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку апеляційний суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414 та 418, 420 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року відносно обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК - скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, навчання, роботи.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили після його проголошення, але на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_13 ОСОБА_3 ОСОБА_4