Справа № 386/220/25
Провадження № 1-кс/386/40/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

28 січня 2025 року смт. Голованівськ

Слідчий суддя Голованівського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Голованівськ, в режимі відеоконференції, клопотання слідчого СВ Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 погодженого з прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000562 від 11.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайворон, Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , стан здоровя задовільний, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», відповідно до ст. 89 КК України, такий, що не має судимості.

Клопотання надійшло до суду 28 січня 2025 року о 10 год. 34 хв.

Перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах

Встановив:

Слідчий звернулася до суду із зазначеним клопотанням, погодженим прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного в межах строку досудового розслідування, посилаючись на те що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 з 07.03.2022 року призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, з моменту відправлення 07.03.2022 року до військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та приступив до виконання військового обов`язку проходження військової служби. 12.05.2023 року ОСОБА_5 стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 переведено до військової частини НОМЕР_1 .

Надалі, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 136 від 12.05.2023 року солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення, визнано таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Так, відповідно до п.п. 1-3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проходячи військову службу на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 як військовослужбовець відповідно до ст.ст. 11, 16-17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, а також спеціальні обов`язки; бездоганно і неухильно додержуватися порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України; усвідомлювати та свідомо ставитися до виконання свого військового обов`язку; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно зі ст.ст. 2, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 також був зобов`язаний, зокрема, захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України; точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки і поставлені йому завдання; зразково виконувати свої службові обов`язки; додержуватися військової дисципліни; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни; неухильно виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у відповідності до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 року, Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022 року, почав діяти воєнний стан в Україні, який неодноразово безперервно продовжувався указами Президента України та діяв до теперішнього часу.

За викладеного вище, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , умисно діючи в порушення вимог ст.ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст.6, 9, 11, 16 та 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, в умовах воєнного стану без поважних причин та за відсутності дозволу командування військової частини НОМЕР_1 вчасно не з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах воєнного стану та ухилявся від проходження військової служби до моменту прибуття у військову частину НОМЕР_1 , а саме до 08:00 год. 17.05.2023 року перебуваючи в різних місцях, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не було пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби до 22.11.2024 року.

Під час досудового розслідування та вручення підозри ОСОБА_5 виявив бажання щодо подальшого проходження служби, а тому звернувся з письмовою згодою до старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000562 прокурору Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, керуючись ст.220 та ст.286 КПК України, ст.401 КК України та враховуючи те, що ОСОБА_5 вперше вчинив нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану, тому прохав порушити питання щодо звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Однак ОСОБА_5 створив видимість співпраці з органами досудового розслідування, де останнього неодноразово направляли до військової частини для подальшого проходження служби, але він своєю поведінкою перебуваючи в нетверезому стані висловлював не бажання проходити військову службу.

25.11.2024 року складено повідомлення про підозру відносно ОСОБА_5 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_5 підозрюється у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 5 ст. 407 КК України, відноситься до тяжких злочинів, оскільки санкція статі передбачає безальтернативне відповідне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а також спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_5 не має сталих соціальних зв`язків, що забезпечили б його належну процесуальну поведінку, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку із чим останній з метою уникнення відповідальності може виїхати за межі Кіровоградської області та потрапити на тимчасового непідконтрольні на даний час Україні території; вчиняти інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у нез`явленні вчасно на військову службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану, що свідчить про схильність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, що пов`язані з кримінальними правопорушеннями проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення). Крім того підозрюваний будучи належним чином повідомлений про положення ч.5 ст.401 КК України відмовився від пропонування в подальшому проходити військову службу; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто вводити слідство в оману, ухилятись від викликів слідчого, прокурора та суду, залишити постійне місце свого проживання та виїхати за межі Кіровоградської області; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний добре знайомий зі свідками даного кримінального правопорушення та може впливати на них з метою дачі останніми неправдивих показів щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402 405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України застосовується запобіжний захід виключно тримання під вартою.

Наведені ризики, з урахуванням характеристики особи підозрюваного, надають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити наведені дії, що негативно вплине на всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження та неможливості запобігання цим ризикам в разі застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Виключно застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобігання спробам, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5, ч.1 ст.177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; незаконно впливати на свідків.

Інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належну поведінку.

Відповідно до п.п.4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років або до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Викладене свідчить про достатні підстави вчинення підозрюваним зазначених ризиків, неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано в зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Крім того, обирати запобіжний захід відносно обвинуваченого домашній арешт недоцільно з наступних підстав: так як даний запобіжний захід не забезпечить належним чином обов?язок підозрюваного не ухилятися від органів досудового слідства, прокуратури та суду та дасть можливість підозрюваному покинути межі Кіровоградської області, а також вчиняти тиск на свідків у кримінальному провадженні.

Просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні № 0000562 від 11.05.2024 року, а у відповідності до п.5 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати останньому розмір застави.

Заслухавши слідчого, позицію прокурора, який підтримав клопотання з тих же підстав, думку підозрюваного та його захисника, які не заперечували проти задоволення клопотання, дослідивши надані до клопотання матеріали кримінального провадження на 172 аркушах, слідчий суддя встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за обставин, викладених в повідомленні про підозру від 25.11.2024 року.

21.01.2025 року прокурором у кримінальному провадженні № 0000562 винесено постанову про продовження строку досудового розслідування до трьох місяців, а саме до 25.02.2025 року.

Підозра наразі обґрунтована вагомими доказами, які залучені до клопотання, а саме: повідомленням командира військової частити НОМЕР_1 щодо вчиненого кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України; матеріалами службового розслідування за фактом неприбуття до лікувального закладу, ненадання підтверджуючих документів щодо правомірності відсутності за місцем служби у період з 17.05.2023 року по 20.10.2023 року та неповернення до місця служби солдатом ОСОБА_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , від 15.11.2024 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , від 18.11.2024 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , від 18.11.2024 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; матеріалами кримінального провадження в цілому.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991). Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті у вигляді тримання під вартою.

Частиною 3 статті 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом із цим, згідно положень ч. 4 ст. 185 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

В листі Верховного суду від 03.03.2022 №1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» звернуто увагу судів на те, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію рф проти України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 наразі обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке є тяжким злочином, який вчинено в умовах воєнного стану, не працює, заробітку та міцних соціальних зв`язків не має, а тому існують ризики, що перебуваючи на волі він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ст. 177 КПК України), з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 та запобігання вказаному ризику, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою, адже жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосований, без визначення розміру застави.

При цьому, слідчий суддя виходить із наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, і застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою надає перевагу необхідності забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Поряд з цим, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не визначає підозрюваному ОСОБА_5 розмір застави.

Слідчий суддя констатує, що підозрюваний ОСОБА_5 слідчим в порядку ст. 208 КПК України не затримувався, прибув добровільно до суду для розгляду клопотання 28 січня 2025 року о 10 год. 34 хв., а тому вважає обчислювати строк запобіжного заходу з моменту його доставки до суду.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-196, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто по 25 лютого 2025 року включно, який обчислювати з моменту його доставки до суду, а саме з 10 год. 34 хв. 28 січня 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копії даної ухвали негайно вручити учасникам судового провадження, відповідальним особам конвою, та направити для виконання начальнику ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор".

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Дата проголошення повного тексту ухвали: 29 січня 2025 року о 12 год. 00 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1