Справа №573/368/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/204/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

15 січня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 573/368/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 07.08.2023, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України та виправданий за недоведеністю його вини,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить змінити вирок суду першої інстанції та виправдати ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК, оскільки не доведено наявності у нього умислу на вчинення крадіжки.

Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 07.08.2023 ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст. 75, 76 КК ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком роки та покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Стягнуто з ОСОБА_9 в доход держави процесуальні витрати у сумі 566 грн 34 коп.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК та виправданий за недоведеністю його вини.

Згідно вироку, 21.09.2022 близько 18:46 ОСОБА_9 , знаходячись у магазині ТМ «Аврора» за адресою: м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 69, Сумського району, Сумської області, діючи в умовах воєнного стану, таємно викрав термінал збору даних «Zebra» ТС26ВК вартістю 28205 грн.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 пред`явлене обвинувачення в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (ч. 2 ст. 345 КК) за наступних обставин.

01.11.2022 до СКП ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області надійшло доручення слідчого СВ ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000293 від 22.09.2022 за ч. 4 ст. 185 КК відповідно ст. 40 КПК про забезпечення повідомлення про підозру за ч. 4 ст. 185 КК ОСОБА_9 .

З метою виконання вказаного доручення 02.11.2022 близько 13:30 начальник СКП ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_13 , разом з заступником начальника СКП ВП № 1 (м. Білопілля) ОСОБА_14 та слідчим СВ ВП № 1 (м. Білопілля) ОСОБА_12 на службовому автомобілі прибули на вул. Зої Космодем`янської в м. Білопіллі, де перебував ОСОБА_9 на власному автомобілі. Побачивши автомобіль ОСОБА_9 , вони поїхали за ним. Коли цей автомобіль зупинився біля одного з будинків на вул. Зої Космодем`янської і ОСОБА_9 вийшов з автомобіля, ОСОБА_13 представився йому та запропонував ОСОБА_9 надати документи, що посвідчують його особу.

ОСОБА_9 , будучи обізнаним у тому, що ОСОБА_13 є працівником правоохоронного органу та виконує свої службові обов`язки, діючи умисно, хапав за руки останнього, наносив удари ліктем правої руки та відштовхував обома руками в область грудної клітки, чим спричинив ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження.

Розглянувши кримінальне провадження у цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 за епізодом насильства над працівником поліції ОСОБА_13 під час виконання ним службових обов`язків та спростування позиції сторони захисту прокурором надано не було.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним та кваліфікував дії останнього за ч. 4 ст. 185 КК як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Такі висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 відповідають матеріалам кримінального провадження, є вмотивованими та ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах, а саме:

- показаннями представника потерпілої сторони ОСОБА_15 , згідно яких у кінці літа на початку осені 2022 р. їй зателефонували продавці з магазину «Аврора» у м. Білопіллі та повідомили про викрадення пристрою для сканування товару. Продавці переглянули відеокамери, встановлені в магазині, і виявили, що пристрій викрав ОСОБА_9 . Вони йому телефонували і просили повернути термінал. Так як він його не повертав, вона також йому зателефонувала і попросила повернути термінал, але ОСОБА_9 вимагав 2000 грн за повернення телефону, тому вони звернулися у поліцію;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що з магазину був викрадений пристрій для маркування товару. Вони з ОСОБА_17 того дня працювали в залі, приймали товар, маркували його терміналом. Потім вони залишили його в корзині та відійшли, а хвилин через 10 виявили, що термінал зник. Вони передивилися відеозаписи та побачили як чоловік взяв термінал і поклав його в свою корзину з товаром, після чого переклав його в кишеню та вийшов з магазину. Вказаним чоловіком виявився ОСОБА_9 . Йому телефонували, але повернути термінал він відмовився;

- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_17 ;

- висновком судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-22/11572-ТВ від 28.09.2022, згідно якого станом на 21.09.2022 ринкова вартість терміналу збору даних марки «ZEBRA» моделі ТС26ВК могла становити 28205 грн;

- протоколом огляду місця події від 27.09.2022 з фототаблицею, згідно якого оглянуто торгівельний зал магазину ТМ «Аврора», що розташований по вул. Соборна, 69 в м. Білопіллі, звідки 21.09.2022 був викрадений термінал збору даних «Zebra»;

- оптичним диском з відеозаписом з внутрішніх камер відеоспостереження з магазину ТМ «Аврора» та протоколом огляду цього диска від 20.10.2022, з яких встановлено, що 21.09.2022 термінал збору даних «Zebra» викрав ОСОБА_9 .

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Наводячи докази на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції, як того і передбачають положення ст. 374 КПК, надав належну оцінку запереченням сторони захисту на пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення щодо відсутності у нього умислу на таємне викрадення майна.

Зокрема, якщо привласнення майна відбувається у громадських місцях, в таких випадках слід констатувати презумпцію забутості речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута. На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише якщо: воно вибуло з володіння власника; місцезнаходження цього майна власнику невідомо; між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Суд першої інстанції правильно установив, що ОСОБА_9 , який взяв термінал для збору даних в громадському місці, незважаючи на відсутність на ньому жодного маркування чи позначок, у разі якщо б його дії були зумовлені виключно хвилюванням за долю цієї речі, мав реальну можливість встановити власника шляхом звернення до адміністрації магазину, чого не зробив, а навпаки, поклав майно в кишеню, роблячи тим самим свої дії таємними, та вийшов з магазину, отримавши вже реальну можливість розпорядитися майном. При цьому вказана річ у будь-якому разі не належала ОСОБА_9 і жодних підстав вважати, що вона вийшла з володіння власника, тим більше брати її, у нього не було.

Також обвинувачений не був позбавлений можливості повернути майно наступного дня, коли йому телефонували представники магазину, але він його продовжував утримувати тривалий час (понад 6 місяців), не оплачував його вартість і не відшкодовував її будь-яким іншим еквівалентом, а повернув лише тоді, коли кримінальне провадження перебувало на розгляді в суді, тобто викрадення було безоплатним.

Таким чином, ОСОБА_9 усвідомлював, що посягає на чуже майно, таємно вилучає його, хоч він не мав на нього ніякого права, передбачав спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажав завдати таку шкоду. ОСОБА_9 переслідував як корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, так і корисливу мету збагатитися самому.

Вказані обставини у своїй сукупності і вказують на наявність вини у формі прямого умислу та суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_9 правопорушення.

Доводи обвинуваченого про перевищення працівниками поліції своїх повноважень не заслуговують на увагу, оскільки вони стосуються обставин обвинувачення за ч. 2 ст. 345 КК, у якому ОСОБА_9 виправданий, і рішення суду в цій частині сторонами кримінального провадження в апеляційному порядку не оскаржене.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 07.08.2023 відносно ОСОБА_18 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4