Номер провадження: 11-кп/813/729/25
Справа № 501/2279/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 ОСОБА_7 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 10.06.2024 у кримінальному провадженні №0000464 від 22.05.2024 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Іллічівська (Чорноморськ), Одеської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, яка не працює, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судима:

- 06 серпня 2018 року вироком Іллічівського міського суду Одеської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України до 2 років позбавлення волі, від відбуття покарання звільнена з випробувальним терміном на 2 роки;

- 18 червня 2020 року вироком Іллічівського міського суду Одеської області за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 , ч. 1 ст. 70, ст. 71 Кримінального кодексу України до 2 років позбавлення волі;

- 26 листопада 2020 року вироком Іллічівського міського суду Одеської області за ч. 2 ст. 185 , ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України до 2 років позбавлення волі (звільнена 06 квітня 2022 року умовно-достроково на підставі ухвали Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2022 року умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 20 днів);

- 20 червня 2023 року вироком Іллічівського міського суду Одеської області за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі, від відбуття покарання звільнена з випробувальним терміном на 3 роки;

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Зазначеним вироком суду першої інстанції затверджено угоду про визнання винуватості від 28 травня 2024 року, що була укладена між прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 з однієї сторони та обвинуваченою ОСОБА_8 , в присутності її захисника ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №000464 від 22.05.2024.

Визнано винною ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років (п`яти ) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2023 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 , покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обрано.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту її фактичного затримання після, набрання вироком законної сили.

Вирішено долю речових доказів.

Вказаним вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що 20 травня 2024 року, приблизно о 14:38 год, ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні ТОВ «РУШ ЕВА» №451, який розташований за адресою: проспект Миру, 12/67-Н, в м. Чорноморську Одеської області, з торгівельних полиць відділення «Парфюмерія» таємно викрала майно, а саме: жіночу парфумовану воду «Lanvin Eclat», об`ємом 50 мл, вартістю 1802,65 грн, яку сховала під свою сорочку світлого кольору, після чого покинула приміщення магазину, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, захисникобвинуваченої ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що вирок не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки відповідно до ст. 51 КК України до осіб визнаних винними у вчиненні кримінальному правопорушенні судом можуть бути застосовані види покарань, натомість суд першої інстанції у вироку призначаючи покарання обвинуваченій зазначив термін «у вигляд покарання».

Просить вирок суду змінити та виключити з 2 та 3 абзацу резолютивної частини вироку словосполучення «покарання у вигляді» і доповнити вказані абзаци словосполученням « покарання у виді».

В іншій частині вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду, обвинувачена ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, не з`явилася, надала суду заяву про розгляд кримінального провадження без її участі.

За таких обставин, апеляційний суду відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливим апеляційний розгляд провести за відсутності обвинуваченої.

До початку судового розгляду захисник подав клопотання, в якому просив кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити та звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності, відповідно до вимог п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Обвинувачена ОСОБА_8 надала суду письмову заяву в якій підтримує клопотання свого захисника, оскільки вона обвинувачувалась у крадіжці майна у розмірі 1802,65 грн., наслідки закриття кримінального провадження їй зрозумілі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав клопотання про закриття кримінального провадження, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи клопотання; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 1 статті 5 Кримінального Кодексу України регламентує, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом №3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнана винуватою за вчинення крадіжки в умовах воєнного стану, яка мала місце 20 травня 2024 року.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2024 році - 3028 грн.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченою майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3028 грн. - станом на 2024 рік, а отже до цього діяння мають застосуватись положення ст. 5 КК і на теперішній час інкриміноване обвинуваченій діяння не підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 479-2 КПК за відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що підозрюваним вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 - 1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи той факт, що в даному кримінальному провадженні обвинуваченою ОСОБА_8 надана згода на закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, апеляційний суд керується положеннями п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ч. 3 ст. 479-2 КПК.

Згідно із абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, враховуючи надання обвинуваченим згоди на закриття провадження, керуючись положеннями п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ч. 3 ст. 479-2, ст. 417 КПК, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Керуючись ст.ст. 284, 376, 404, 405, 407, 417, 419, 424, 479-2, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргузахисника обвинуваченої ОСОБА_8 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотанняобвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 10.06.2024 у кримінальному провадженні 0000464 від 22.05.2024 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України скасувати.

Закрити кримінальне провадження №0000464 від 22.05.2024 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази, а саме: - лазерні диски - залишити в матеріалах кримінального провадження;

-парфум вважати повернутим ТОВ «РУШ ЕВА».

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4