Провадження № 1-кп/947/1556/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000636 від 17.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою осітою, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 01.03.2010 р. Малиновським районним судом м. Одеси за ст.186 ч.2, 263 ч.2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 26.09.2017 Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення воля;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, у 2024 році, але не пізніше 28.03.2024, більш точна дата не встановлена, ОСОБА_5 , маючи намір на незаконний збут вибухового пристрою, діючи у порушення правил поводження з боєприпасами, встановлених «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 N? 622, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.08.1998 за N? 637/3077, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, придбав у невстановленої особи вибухову речовину - ручну осколкову гранату Ф-1 з запалом УЗРГМ, які відносяться до бойових припасів осколкової дії, які переніс до покинутого санаторію, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Амундсена, 16, доступ до якого здійснюється безперешкодно, де сховав у піддоні сцени, розташованої у одній із будівель санаторію, обравши таким чином місце для зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, яку почав зберігати з метою подальшого збуту. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на незаконний збут бойових припасів осколкової дії, ОСОБА_5 , стосовно якого 28.03.2024 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та перебуваючи під вартою, почав підшукувати покупців у телефонному режимі, для збуту ручної осколкової гранати Ф-1 за ціною 3000 гривень.

У жовтні 2024 року ОСОБА_5 домовився з ОСОБА_6 , який проводив оперативну закупку, про збут ручної осколкової гранати Ф-1 за ціною 3000 гривень, які будуть перераховані на абонентський рахунок оператора мобільного зв`язку «лайфселл» номер НОМЕР_1 .

Так, 24.10.2024 ОСОБА_5 , незаконно збув свідку ОСОБА_6 ручну осколкову гранату Ф-1, вказавши в телефонному режимі місцезнаходження бойових припасів осколкової дії, за що отримав грошові кошти у сумі 3000 грн., які були зараховані на сім-картку оператора мобільного зв?язку «лайфселл» НОМЕР_1 , яка перебувала у користуванні ОСОБА_5 та була вилучена 24.10.2024 у ході проведення обшуку у камерному приміщенні N?230 ДУ «Одеський слідчий ізолятор», де утримується ОСОБА_5 .

Крім того, 24.10.2024 року під час проведення огляду місця події співробітниками поліції, у покинутому санаторії за адресою: м. Одеса, вул. Амундсена, 16, у піддоні сцени одного із приміщень, вхід до якого здійснюється безперешкодно, на яке вказав у телефонній розмові ОСОБА_5 , були вилучені запал типу УЗРГМ з маркуванням та тавруванням: 219-75 УЗРГМ УЗЧП, на внутрішній стороні: 386-34-76 та корпус ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням «386 55-76», які являються корпусом ручної осколкової гранати Ф- 1 та запалом УЗРГМ. та належать до бойових припасів осколкової дії.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачена ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.263 КК України, за кваліфікуючими ознаками - носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, визнала повністю, та пояснив, що він дійсно вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним злочину, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: він в березні 2024 року придбав ручну осколкову гранату Ф-1 з запалом УЗРГМ, яку сховав у піддоні сцени, розташованої у одній із будівель санаторію розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Амундсена, 16. Потім 24.10.2024 року, він збув гранату, отримав грошові кошти на рахунок мобільного телефону. У скоєному кається просив суворого його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який на обліку у психіатра та нарколога не значиться, має постійне місце проживання, не працює, стабільного джерела доходу не має, раніше судимий за вчинення умисних злочинів, судимості не зняті та не погашені в установленому законом порядку, покарання у вигляді обмеження волі за попереднім вироком не відбув, знов вчинив тяжкий злочин, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став.

Так, Верховний Суд у своїх висновках звертав увагу на те, що неодноразове притягнення особи до кримінальної відповідальності доводить стійкість сформованої у засудженого протиправної поведінки, адже засуджений не зробив належних для себе висновків попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до нього з боку держави з метою не лише покарання, а відтак, в такому випадку, звільнення особи від відбування покарання, як захід примусу, не забезпечить додержання положень закону про кримінальну відповідальність, його виправлення та перевиховання.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обставин які обтяжують його покарання, думки прокурора, який просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі, передбачений санкцією статті, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і йому слід призначити покарання у вигляді позбавленням волі межах санкції ч.1 ст. 263 КК України, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, призначення покарання ОСОБА_5 , без застосування вимог ст.ст.69,75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягнути з ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395, 615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_5 в межах кримінального провадження за №0000636 від 17.06.2023 року, не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту взяття під варту в порядку виконання цього вироку.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертизи №СЕ-19/116-24/22484-ВТХ від 14.11.2024 року у розмірі 1591 гривень 80 копійок.

Речовій доказ: запал типу УЗРГМ з маркуванням та тавруванням: 219-75 УЗРГМ УЗЧП, на внутрішній стороні: 386-34-76 та корпус ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням «386 55-76», знищити.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1