Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7750/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/419/25
Категорія ст.126-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0002707 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станишівка, Житомирського району, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, дітей на утриманні немає, непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 10.02.2022р. Богунським районним судом м.Житомира за ч.2 ст.185 КК України до арешту строком 3 місяці. 19.03.2023р. відбув арешт повністю;

- 18.12.2023р. Житомирським районним судом Житомирської області з урахуванням постанови Верховного суду від 07.10.2024р. за ч. 3, 4 статті 185, ч.1 ст.162 КК України, ч.1 ст.70 до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначеного покарання за ст.126-1 КК України та призначити покарання ОСОБА_8 за ст.126-1 КК України у виді 150 годин громадських робіт, а вирок від 18.12.2023 з урахуванням Постанови ОП ККС ВС від 07.10.2024 виконувати самостійно. Вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є явно несправедливим. Вказує, що судом не враховано відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 18.12.2023р., з урахуванням постанови Верховного суду від 07.10.2024р., остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено обчислювати з 17 грудня 2024 року.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, ОСОБА_8 у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховано покарання відбуте частково за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 18.12.2023р., з урахуванням постанови Верховного суду від 07.10.2024р., в період з 29.06.2021 року по 31.07.2021 та з 16.03.2023 року по 16.12.2024р. включно.

Запобіжний захід не застосовувався.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_8 протягом тривалого часу умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, систематично вчиняє психологічне насильство відносно співмешканки ОСОБА_9 , з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_9 .

Зокрема, 22.11.2019 близько 19 год.20 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем постійного проживання по АДРЕСА_2 , вчинив психологічне насильство відносно співмешканки ОСОБА_9 , що виразилося у словесних образах, висловлюванні нецензурною лайкою щодо потерпілої, завданні морального та психологічного болю, приниженні її честі та гідності.

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 18.12.2019р. ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, а саме: 25.01.2020 близько 16 год.00 хв., 25.01.2020 близько 18 год 15 хв., 26.01.2020 о 10 год 15 хв., 27.10.2020 о 18 год. 00 хв., 28.01.2020 о 20 год. 00 хв.,, 29.01.2020 о 12 год 48 хв., 30.01.2020 о 14 год. 00 хв., 31.01.2020 о 19 год. 00 хв., 01.02.2020 о 11 год. 10 хв., 02.02.2020 о 14 год. 00 хв., 02.02.2020 о 21 год.00 хв., 03.02.2020 о 13 год. 20 хв., перебував за місцем проживання співмешканки ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , чим порушив терміновий заборонний припис від 25.01.2020. Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 25.02.2020 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 27.03.2020 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також 20.05.2020, близько 20 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання співмешканки ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , виражався в бік останньої словами брутальної лайки, погрожував фізичною розправою та намагався спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

Систематичні умисні протиправні дії ОСОБА_8 спрямовані на вчинення психологічного насильства, спричинили потерпілій ОСОБА_10 моральні страждання та біль.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив умисні дії, які виразилися в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилася і клопотань про відкладення не подавала.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про день та час апеляційного розгляду, клопотання про участь в апеляційному розгляді не подавав.

Захисник вважав можливим проводити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого, посилаючись на те, що позиція сторони захисту узгоджена, прокурор не заперечував, а тому враховуючи, що участь обвинуваченого в апеляційному розгляді не є обов`язковою, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого та потерпілої.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно приписів ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Водночас, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному систематичному вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, - відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не переглядається. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.126-1 КК України кваліфіковані правильно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання ст.65 КК України, та врахував ступень тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції в повній мірі дотримані вказані вимог закону та призначено покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

Так, судом першої інстанції при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який не працює, дітей не має, неодружений, раніше неодноразово судимий.

Вказані обставини негативного характеризують обвинуваченого, свідчать про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі, належним чином мотивувавши свої висновки, з чим погоджується апеляційний суд та не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ст.126-1 КК України.

Також суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 остаточне покарання з дотриманням вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 18.12.2023 року, з урахуванням постанови ОП ККС ВС від 07.10.2024 року та остаточно призначив останньому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

На переконання апеляційного суду призначене обвинуваченому остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, а тому доводи апеляційної скарги захисника щодо призначення занадто суворого покарання за ст.126-1 КК України вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У постанові ККС ВС від 15.08.2023 справа № 755/9052/22 (провадження № 51-2443км23) суд зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

З огляду на викладене, справедливість розглядається як рівновага між злочином і наслідками для особи, що вчинила це діяння, тобто між поганим вчинком і покаранням.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому вочевидь відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та є необхідним та достатнім для запобігання вчинення нових злочинів.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить висновку, що вирок місцевого суду є законний, обґрунтований та вмотивований, ухвалений дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а також закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його зміни та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: