Справа № 134/1022/24
Провадження №11-кп/801/117/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000084 від 01.04.2024 за апеляційною скаргою прокурора Крижопільського відділу Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 12.09.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Белогорськ Амурської області, рф, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 31.01.2023 Крижопільським районним судом Вінницької області за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 180 годин, покарання відбув повністю; 27.10.2023 Крижопільським районним судом Вінницької області за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 240 годин, покарання відбув повністю,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

ВСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_7 , будучи особою, на яку відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, умисно, систематично протягом тривалого часу, а саме з 05.12.2023 по 09.02.2024, не маючи підґрунтя, вчиняв домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , з якою проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим з 04.04.2023 перебуває на профілактичному обліку сектору превенції відділення поліції № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області як сімейний кривдник.

Так, 05.12.2023 о 14 год 00 хв ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_9 , а саме: перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, висловлював погрози та образи в її сторону, чим міг завдати шкоди її психічному здоров`ю.

За вказані дії ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та відповідно до постанови Крижопільського районного суду від 26.12.2023 у справі № 134/2236/23 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Крім того, 28.12.2023 о 23 год 50 хв ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинив насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_9 , а саме: під час сварки виражався в її адресу нецензурною лайкою та словесно погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоди її психічному здоров`ю.

За вказані дії ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та відповідно до постанови Крижопільського районного суду від 16.02.2024 у справі № 134/83/24 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення та призначено покарання у вигляді громадських робіт на строк 40 годин.

Крім того, ОСОБА_7 26.01.2024 близько 15 год 00 хв за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно своєї матері ОСОБА_9 .

За вказані дії ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та відповідно до постанови Крижопільського районного суду від 09.02.2024 у справі № 134/215/24, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 09.02.2024 близько 15 год 20 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , а саме: умисно погрожував їй нанесенням тілесних ушкоджень та фізичною розправою, чим вчинив психологічне насильство.

За вказані дії ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та відповідно до постанови Крижопільського районного суду від 28.02.2024 у справі № 134/274/24, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

У подальшому, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчиняла домашнє насильство в сім`ї відносно своєї матері ОСОБА_9 , не зупинившись на вчиненому, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім`ї, 26.03.2024 близько 12 год 50 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_9 психологічне насильство, що виразилося у словесних образах, нецензурній лайці, тим самим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Систематичні протиправні дії ОСОБА_7 призвели до психологічних страждань ОСОБА_9 та погіршення якості її життя, до емоційної невпевненості та нездатності захистити себе, окрім того, викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України як вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 162-1 КК України у виді обмеження волі на строк три роки, застосувати до нього обмежувальні заходи, передбачені п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України.

Прокурор вважає, що призначене судом покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік не є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 . Також вважає, що з урахуванням фактичних обставини цього кримінального провадження, суд першої інстанції безпідставно не застосував до обвинуваченого обмежувальні заходи, передбачені ст. 91-1 КК України.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, наявність (відсутність) обставин, що обтяжують та (або) пом`якшують покарання, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Колегія суддів вважає непереконливими доводи прокурора про необхідність збільшення строку покарання у виді обмеження волі до трьох років, адже призначене судом покарання та його термін відповідає вимогам кримінального закону, є пропорційним характеру скоєних дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів погоджується з позицією прокурора, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , безпідставно не застосував обмежувальні заходи, передбачені ст. 91-1 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до вчинення проступку, за який ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, він раніше неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальній відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо своєї матері.

Належних висновків ОСОБА_7 для себе не зробив і продовжив вчиняти насильство до близької йому людини, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Наведені свідчить про стійке не бажання обвинуваченого ОСОБА_7 ставати на шлях виправлення. Відсутність в останнього критичної оцінки своєї злочинної поведінки, не усвідомлення ним суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та не бажання виправляти ситуацію вказує на суспільну небезпеку обвинуваченого.

Суд першої інстанції не врахував особу обвинуваченого, його тривалу протиправну діяльності, відсутність у нього стримуючих факторів при вчиненні правопорушень.

Відповідно до частини першої статті 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

Таким чином, призначення покарання у виді обмеження волі без звільнення від відбування покарання з випробуванням не є перешкодою для застосування обмежувальних заходів, а законом про кримінальну відповідальність встановлені виняткові випадки за наявності яких судом такі заходи можуть не застосовуватися.

Згідно ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству" програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.

Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння; взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку, з призначенням ОСОБА_7 покарання, передбаченого ст. 126-1 КК України, у виді одного року обмеження волі та застосуванням до нього обмежувальних заходів у виді заборони листування, телефонних переговорів, інших контактів через засоби зв`язку чи електронні комунікації особисто або через третіх осіб з потерпілою ОСОБА_10 та направлення для проходження програми для кривдників на мінімальний строк, передбачений ч. 3 ст. 91-1 КК України.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність як ним самим так і іншими особами, та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 12.09.2024 стосовно ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання у виді одного року обмеження волі.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 обмежувальні заходи, а саме: заборонити листування, телефонні переговори, інші контакти через засоби зв`язку чи електронні комунікації особисто або через третіх осіб з потерпілою ОСОБА_10 на строк на 3 (три) місяці; направити для проходження програми для кривдників на строк на 3 (три) місяці.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4