Провадження № 1-кс/761/2329/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 27.11.2024 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 19.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, (далі - ТУ ДБР у м. Києві) ОСОБА_4 від 27.11.2024 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 19.04.2024.

В обгрунтування скарги вказано на процесуальні порушення та неповноту досудового розслідування, необґрунтованість оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим ОСОБА_3 просив визнати її протиправною та скасувати.

У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Слідчий ТУ ДБР у м. Києві у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, матеріали кримінального провадження № 0000347 від 19.04.2024 не надіслав.

Враховуючи, що у судовому засіданні ОСОБА_3 наполягав на розгляді скарги у відсутність слідчого та без дослідження матеріалів кримінального провадження, суд визнав за можливе розглянути скаргу без участі слідчого.

Суд, заслухавши пояснення скаржника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, дійшов до наступного висновку.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, рішення слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржено заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Встановлено, що у провадженні Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві перебувало кримінальне провадження № 0000347 від 19.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Як вбачається з копіє витягу з Єдиного реєстру досудових розслідування відомості про кримінальне правопорушення внесено на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2024, якою зобов`язано внести до ЄРДР відомості, викладені в заяві ОСОБА_3 про начебто неправомірні дії дізнавачів Оболонського УП ГУНП у м. Києві, які виразилися у невиконанні ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва № 756/2794/23 від 20.03.2023.

27.11.2024 старшим слідчим Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000347 від 19.04.2024 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Мотивуючи вказану постанову слідчий вказав, що ним отримано відповідь на запит, згідно якої Оболонське УП ГУНП у м. Києві повідомило, що розгляд клопотання ОСОБА_3 доручено дізнавачу відділу дізнання Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , яке було ним розглянуто та надано відповідь.

Розглядаючи скаргу, подану в порядку, передбаченому ст.303 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що об`єктивних даних, які б ставили під сумнів висновки слідчого в постанові про закриття кримінального провадження, а також свідчили про неповноту досудового розслідування, яка б у разі проведення певних слідчих дій могла суттєво вплинути на результат досудового розслідування, встановлено не було.

Крім того, з постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що слідчим, окрім посилання на обставини, викладені у заяві ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, було проаналізовано склад кримінального правопорушення, передбаченого статтею ч. 3 ст. 382 КК України.

Так, за ч. 1 ст. 382 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, при цьому ч. 3 цієї норми передбачено відповідальність за вчинення того самого діяння, якщо ті самі дії, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Невиконання судового рішення - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість його виконати (постанова Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 28.06.2023 у справі № 210/4031/17).

Слідчим правильно враховано суб`єктивну сторону злочину, передбаченого статтею 382 КК України, яка є характеризується прямим умислом.

Під час досудового розслідування слідчим встановлено, що працівники відділу дізнання Оболонського УП ГУНП у м. Києві вчинили дії щодо виконання рішення суду, а саме ухвали Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/2794/23 від 20.03.2023, якою зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000304.

Таким чином, слідчий дійшов правильного висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Щодо твердження ОСОБА_3 про те, що його як заявника не допитали в рамках кримінального провадження № 0000526 від 03.05.2017, суд зазначає, що чинними нормами кримінального процесуального законодавства України не встановлено порядку допиту заявника.

Слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Так, у своїй скарзі ОСОБА_3 не наведено доводів того, що за результатами його допиту чи за результатами проведення інших слідчих чи процесуальних дій, слідчим можуть бути здобуті відомості, які спростують ті дані, які містяться в наведених у постанові слідчого доказах.

З викладених підстав суд відхиляє твердження ОСОБА_3 про необхідність допиту «потенційних підозрюваних».

Питання призначення відповідних слідчих (розшукових) заходів для збирання доказів у кримінальному провадженні віднесено до дискреційних повноважень слідчого, який, в силу вимог ст. 40 КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Визначення тактики та стратегії досудового розслідування, кола слідчих та процесуальних дій, які слід вчинити для досягнення завдань кримінального провадження, прогнозування їх ефективності в контексті повноти та всебічності дослідження обставин кримінального провадження належать до дискреційних повноважень слідчого, і втручання у порядок їх здійснення не належить до компетенції слідчого судді.

Згідно частини першої статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Водночас, чинний кримінальний процесуальний кодекс не містить перелік обов`язкових процесуальних дій, які має здійснити слідчий під час перевірки викладених в заяві про злочин обставин, а також в якому порядку такі дії мають бути здійснені.

Так само, законодавцем не визначено чітких критеріїв та підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження, а питання судового контролю за законністю такого процесуального рішення віднесено до дискреційних повноважень слідчого судді.

Таким чином, суд дійшов висновку, що старшим слідчим Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 проведено обсяг дій, під час яких здобуто достатньо доказів для прийняття процесуального рішення щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Отже, на переконання слідчого судді, згідно ч. 2 ст. 9, ст. ст. 94, 110, 284 КПК України, слідчий належним чином дослідив обставини кримінального провадження, дав їм правову оцінку та виклав в оскаржуваній постанові мотиви прийнятого рішення, яке за своїм змістом відповідає фактичним обставинам, встановленим під час досудового розслідування та містить обставини, які обумовлюють закриття кримінального провадження, а заявником не наведено даних, які б викликали сумнів щодо законності прийнятого слідчим рішення про закриття кримінального провадження, а відтак відсутні підстави для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 9, 91-94, 110, 283, 284, 303-307 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 27.11.2024 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 19.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1