Справа № 346/4582/22
Провадження № 1-в/346/108/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника відділу пробації ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання про звільнення від відбування покарання у виді громадських робіт у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, засудженого 11.11.2022 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин,-

в с т а н о в и в :

Коломийський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області звернувся до суду із вказаним поданням, яке мотивує тим, що засуджений ОСОБА_5 перебуває на обліку у вказаному відділі з 19.12.2022 року. Він з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт не ознайомлений, оскільки щодо нього 23.11.2022 року слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області внесено в ЄРДР відомості про кримінальне провадження за ч.2 ст. 121 КК України, яке в подальшому перекваліфіковано на ч. 1 ст. 115 КК України, а з 25.11.2022 року ОСОБА_5 перебував під вартою. Останній виконав вимоги ст. 37 КВК України.

Оскільки строк давності виконання обвинувального вироку від 11.11.2022 року, який набрав законної сили 13.12.2022 року, відповідно до ст. 80 КК України станом на дату звернення з даним поданням (17.02.2025 року) закінчився, факт ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт згідно з ч. 2 ст. 389 КК України щодо ОСОБА_5 Коломийським районним відділом поліції не документувався, вказаний орган пробації просить вирішити питання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді громадських робіт у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Коломийського міськрайонного суду від 11.11.2022 року.

Представник відділу з питань пробації в судовому засіданні подання підтрима та просить подання задовольнити враховуючи, що ОСОБА_5 не ухилявся від відбувнаня вказаного покарання, оскільки перебував в цей час під вартою. Орган пробації після отримання інформації щодо його перебування під вартою не вживав жодних заходів щодо виконання вказаного вироку, відповідного клопотання про виконання цього вироку, з урахуванням перебування ним під вартою, до суду не ініціював.

ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення зазначеного подання.

Прокурор в судовому засіданні у зв`язку з наявністю в провадженні суду обвинувального акту відносно ОСОБА_5 просить відмовити в задоволенні вказаного подання, оскільки суд у разі його засудження буде позбавлений права вирішити питання про застосування щодо нього ст. 71 КК України.

Суд, вивчивши матеріали особової справи засудженого, заслухавши думку вказаних учасників, дійшов наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, вироком Коломийського міськрайонного суду від 11.11.2022 року, який набрав законної сили 13.12.2022 року, ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 год. ( а.с. 3).

Відповідно до листа слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області №26/108/24-2023 від 11.01.2023 року, відділом розслідування злочинів, вчинених проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000416, внесеному 23.11.2022 року до ЄРДР за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. 23.11.2022 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 25.11.2022 року Івано-Франківським міським судом йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 21.01.2023 року включно ( а.с. 16 ).

Згідно з даними листів Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.02.2023 року, 26.04.2023 року та 05.06.2023 року, ухвалами вказаного суду від 22.02.2023 року, 21.04.2023 року та 05.06.2023 року ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою відповідно до 22.04.2023 року та 20.05.2023 року ( а.с. 6-8 ).

Судом також встановлено, що ухвалами Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.05.2023 року, 03.07.2023 року, 16.08.2023 року, 09.10.2023 року, 01.12.2023 року, 08.01.2024 року, 23.02.2024 року, 03.04.2024 року, 16.05.2024 року, 01.07.2024 року, 07.08.2024 року, 01.10.2024 року, 05.12.2024 року строк тримання під вартою ОСОБА_5 неодноразово продовжувався, зокрема, до 02.02.2025 року включно ( а.с. 9-31 ).

Згідно з даними вимоги УІАП ГУНП в Івано-Франківській області та відповіді на запит УІАП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 станом на 05.11.2024 року до кримінальної відповідальності після постановлення вищевказаного вироку суду від 11.11.2022 року не притягувався, інформацією щодо його притягнення до адміністративної відповідальності станом на 02.11.2024 року Інформаційний портал Національної поліції не володіє (а.с. 32, арк. особ. справи № 84).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно зі ст. 152 КВК України однією з підстав звільнення від відбування покарання для органів виконання покарань є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, ч.3 ст.80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.12.2015 року в справі № 5-324кс15.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особи такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

Даних про наявність обвинувального вироку суду щодо ОСОБА_5 за фактом умисного невиконання вироку суду протягом встановленого строку давності матеріали справи не містять.

Наявність лише факту невиконання засудженим громадських робіт сам по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

При цьому, в судовому засіданні встановлено, що причиною не відбування ОСОБА_5 вказаного покарання є те, що з 23.11.2022 року по 02.02.2025 року відносно останнього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні,що фактично позбавляло його можливості виконати призначене вироком суду від 11.11.2022 року покарання у виді громадських робіт і також свідчить про те, що ОСОБА_5 не ухилявся від відбування призначеного судом покарання.

Враховуючи, що на даний час закінчились строки давності виконання вищевказаного обвинувального вироку, факт ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт не встановлений вироком суду, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування вказаного покарання на підставі п.1 ч.1 ст. 80 КК України.

Щодо заперечень прокурора слід зазначити наступне.

Виконання вироку - це діяльність органів виконавчої влади щодо виконання обвинувального вироку, яка пов`язана з реальним обмеженням визначених судом прав і свобод засудженої особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.

Відповідно до частини 3 статті 80 КК перебіг давності виконання обвинувального вироку зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч. 4 ст. 80 КК).

Будь-яких інших умов та обмежень для застосування цих положень КК не містить.

Закінчення встановлених у частинах 1, 2 ст. 80 КК України строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому цим вироком покарання з урахуванням положень частин 3 і 4 цієї статті.

Покарання, строк давності виконання якого сплив відповідно до положень ст. 80 КК України, не може бути приєднано до покарання, призначеного за новим вироком, при вирішенні питання про призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК України.

Суд у конкретному кримінальному провадженні може ухвалити рішення щодо звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку за наявності для цього підстав, передбачених ст. 80 КК України, не лише в порядку статей 537, 539 КПК України, а й за наслідками розгляду справи, про що має бути зазначено в резолютивній частині рішення.

Таких висновків дійшла об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 229/207/24 в постанові від 10 лютого 2025 року.

Отже, зазначені прокурором заперечення щодо вказаного подання суд важає неспроможними.

На підставі п. 1 ч.1 ст. 80 КК України, ст. 152 КВК України та, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, призначеного вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.11.2022 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.11.2022 року, яким засуджено ОСОБА_5 за ч.1 ст. 125 КК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 06.03.2025 року о 08:50 год.

Головуючий суддя : ОСОБА_1