Справа №490/419/25
Провадження №1-в/490/71/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суд м. Миколаєва клопотання захисника ОСОБА_5 поданого в інтересах засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання та визначення остаточного покарання, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахтарськ, Донецької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, засудженого 12.09.2022 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупності злочинів визначено покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць,

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2025 року до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 поданого в інтересах засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання та визначення остаточного покарання, передбачених частинами 2, 3 статті 74 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 року по справі №487/5398/21 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупності злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України суд частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.04.2021 року за ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, остаточно призначивши до відбуття покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 1 місяць.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року №3886-ІХ "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів". Внесені вказаним Законом зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону. Так під дію закону підпадає ст. 51 КУпАП, згідно якої викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, і вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2021 році становило 2270 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Оскільки ОСОБА_4 згідно вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 року по справі №487/5398/21, таємно викрав майно за епізодами: вартістю 925 грн., вартістю 400 грн., вартістю 1900 грн., вартістю 1525 грн., що не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, просить суд звільнити від відбування покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, призначеного вищевказаним вироком та призначити остаточне покарання.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор заперечувала, щодо задоволення клопотання, вказала, що оскільки вироком суду від 12.09.2022р. ОСОБА_4 призначено остаточне покарання в виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, яке підлягає відбуванню з 21.07.2021р., то на даний час засуджений повністю відбув покарання, а отже не може бути звільнений від покарання яке відбуте.

Захисник ОСОБА_5 на доводи прокурора заперечив, вказавши, що даний вирок Заводського районного суду м. Миколаєва став невід`ємною складовою вироку Миколаївського апеляційного суду, за яким ОСОБА_4 на даний час і відбуває покарання, а тому звільнення від відбування покарання за даним вироком, йому потрібно, щоб подати клопотання про звільнення від відбування покарання за вироком апеляційного суду та визначення остаточного покарання з урахуванням даної ухвали по цій справі.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_4 , думку прокурора ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 року по справі №487/5398/21 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупності злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України суд частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.04.2021 року за ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, остаточно призначивши до відбуття покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 1 місяць.

Запобіжний захід обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набуття вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з його затримання 21.07.2021 року.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року №3886-ІХ "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" (далі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 року по справі №487/5398/21, ОСОБА_4 27.04.2021р. в період часу з 01:00 год. по 02.00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає потерпіла, та в цей час, зайшовши на подвір`я будинку, побачив приміщення сараю, в якому знаходилися велосипед марки «Corso max energy 14» та гірський двоколісний двохпідвісний велосипед без маркувальних позначень, належні потерпілій. Знаходячись у вказаний час у вказаному місці, діючи умисно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, відчинив двері та проник до приміщення сараю та викрав майно, належне потерпілій, а саме: велосипед марки «Corso max energy 14» вартістю 925,00 гривень та гірський двоколісний двохпідвісний велосипед без маркувальних позначень вартістю 400,00 гривень, на загальну суму 1325,00 гривень.

Крім того, в період часу з 22.05.2021 по 24.05.2021, ОСОБА_4 знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає потерпіла, та в цей час, штовхнувши хвіртку, зайшовши на подвір`я будинку, де побачив велосипед марки «Arthurpride 14», належний потерпілій. Знаходячись у вказаний час у вказаному місці, діючи умисно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, проник на територію домоволодіння, звідки викрав майно, належне потерпілій, а саме: велосипед марки «Arthurpride 14», вартістю 1900 гривень.

Крім того, 13.06.2021 близько 23.30 год., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 знаходився за адресою: м. Миколаїв, вул. Шосейна (Фрунзе) де мешкає потерпілий та в цей час побачив дерев`яний паркан через який проник на територію домоволодіння та побачив велосипед марки «Rower Kross hexagon х3» модель EN 14766 належний потерпілому, який був пристебнутий дротом. Знаходячись у вказаний час у вказаному місці, діючи умисно маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи при собі заздалегідь заготовлений предмет, відрізав частину дроту та таємно викрав майно належне потерпілому, а саме: велосипед марки «Rower Kross hexagon х3» модель EN 14766 вартістю 2400,00 гривень.

Вказані дії ОСОБА_4 , кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно.

Крім того, 02.06.2021 в другій половині дняОСОБА_4 знаходився за адресою: м. Миколаїв, вул. Погранична 47, де мешкає потерпіла, та в цей час, зайшовши в шостий під`їзд вище вказаного будинку, побачив дитячий велосипед марки CROSSERTRIKE модель Т-400, належний потерпілій. Знаходячись у вказаний час у вказаному місці, діючи умисно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, належне потерпілій, а саме: дитячий велосипед марки CROSSERTRIKE модель Т-400, вартістю 1525,00 гривень.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Тобто, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК України.

Таким чином, зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян.

У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 2021 рік складав 1135 грн. (50% від 2270 грн.). Тобто два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1135 грн. х 2 = 2270 грн.

ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення в 2021 році таємного викрадення чужого майна (крадіжку) на суму 1525 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України, а ОСОБА_4 підлягає звільненню за ч. 2 ст. 185 КК України.

Щодо звільнення від відповідальності за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом від 27.04.2021р. (1325 грн.), за епізодом в період часі з 22.05.2021р. по 24.05.2021р. (1900 грн.), суд зазначає наступне.

Як вбачається з вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 року по справі №487/5398/21 ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме: 27.04.2021р. на суму 1325 грн., в період часі з 22.05.2021р. по 24.05.2021р. на суму 1900 грн., 13.06.2021 року на суму 2400 гривень.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону №3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2021 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2270 грн.

Виходячи з розміру вартості викраденого майна, суд не вбачає підстав для звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання за даним вироком за ч. 3 ст. 185 КК України.

Вчинене кримінальне правопорушення за епізодами, що були вчиненні 27.04.2021р. на суму 1325 грн., в період часі з 22.05.2021р. по 24.05.2021р. на суму 1900 грн., судом не розглядається окремо, оскільки вони підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність тому кваліфікований за ч. 3 ст. 185 КК України за всіма епізодами, а не за кожен із них окремо.

Виходячи з цього суд звертає увагу на абз. 2 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого визначено, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Аналогічні правові висновки убачаються із постанови Об`єднаної палати Верховного Суду, викладені в постанові від 8 лютого 2021 у справі № 390/235/19 та постанові Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 187/1354/15.

З огляду на наведене, з урахуванням правил призначення покарання, суд не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_4 за окремим епізодом кримінального правопорушення, вчиненого: 27.04.2021р. на суму 1325 грн., в період часі з 22.05.2021р. по 24.05.2021р. на суму 1900 грн. судом, кваліфікованого за ч. 3 ст. 185 КК України.

Оскільки ОСОБА_4 підлягає звільненню за ч. 2 ст. 185 КК України, підлягає виключенню з вироку посилання на ч. 1 ст. 70 КК України, щодо сукупності злочинів.

Щодо визначення остаточного покарання суд зазначає наступне.

За вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 року по справі №487/5398/21, ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, та за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Як зазначено вище, ОСОБА_4 на підставі ч. 2 ст. 74 підлягає звільненню від призначеного покарання за ч.2 ст. 185 КК України, та виключенню ч. 1. ст. 70 КК України щодо складання злочинів, а отже залишається покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Суд звертає увагу, що внаслідок декриміналізації покарання, за яким ОСОБА_4 звільнено цією ухвалою є наслідком приведення вироків у відповідність до норм законодавства та не вважається зміною чи скасуванням вироків цією ухвалою. Суд за результатами усунення кримінального діяння уповноважений звільнити засудженого від відбування покарання, проте не скасовує, не змінює та не ухвалює нового вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання. Виходячи з цього, суд не дублює резолютивну частину вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 року по справі №487/5398/21, а вказує лише ті обставини, що змінились та які слід враховувати при виконанні вироку внаслідок проведеного звільнення засудженого, а отже, те що не приводиться у відповідність та не уточнюється за цією ухвалою, залишається визначеним раніше ухваленим вироком.

Вирішення питань, що виникають чи виникатимуть у зв`язку з даною ухвалою підлягають вирішенню в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України (про що і зазначив захисник на заперечення прокурора).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд -

П О С ТА Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_5 поданого в інтересах засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання та визначення остаточного покарання задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від призначеного покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 року по справі №487/5398/21 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням законом карності діяння, за яке він був засуджений.

Виключити з резолютивної частини вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 року посилання при призначенні покарання ОСОБА_4 на ч. 1 ст. 70 КК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 7 /семи/ днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1