Номер провадження 11-кп/816/1113/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Провадження в порядку надання міжнародної правової допомоги
УХВАЛА

Іменем України

11 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/18100/23 за апеляційною скаргою представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.04.2024, якою відмовлено у приведенні вироку суду у відповідність із законодавством України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі представник Міністерства юстиції України ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання МЮ про визнання на території України вироку суду іноземної держави, оскільки питання, які виникають у зв`язку з поданим клопотанням зводяться до перевірки повноти та належності представленого міністерством пакету документів, але Європейська конвенція про нагляд за умовно засудженими або умовно звільненими правопорушниками не містить норм щодо обов`язкової присутності обвинуваченого під час судового засідання, а суд виносить рішення на підставі документів, які були представлені сторонами. Засуджений перебуває на території України і підсудність визначається за останнім відомим місцем проживання засудженого.

23.11.2023 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Молдова у відповідність із законодавством України, яке мотивується тим, що ОСОБА_9 23.12.2020 був засуджений судом м. Хинчешти Республіки Молдова, який набрав законної сили 06.01.2021, до покарання у виді 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання умовно з іспитовим строком тривалістю 4 роки; згідно з довідкою Офісу пробації у м. Дрочия від 08.09.2022 відбута частина строку нагляду становить 1 рік 8 місяців 2 дні. ОСОБА_10 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 151 (умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя потерпілого) КК Республіки Молдова, що також є караним діянням відповідно ст. 121 КК. ОСОБА_9 згідно листа ДМС України від 07.12.2022 № 6.5-9283/6-22 документований 23.02.2021 посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Тому Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України звернулось до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про визнання на території України вироку Суду Хинчешти від 23.12.2020 в частині нагляду за умовно засудженим громадянином ОСОБА_11 .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.04.2024 було відмовлено Міністерству юстиції України в задоволенні клопотання про приведення вироку суду Республіки Молдова відносно ОСОБА_9 у відповідність із законодавством України. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що вироком Республіки Молдова від 23.12.2020 ОСОБА_9 був засуджений до покарання у виді 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання умовно з іспитовим строком тривалістю 4 роки, а ст. 76 КПК передбачає покладення на таку особу певних процесуальних обов`язків, тому таке питання має вирішуватись за участі засудженого і вирішення питання за відсутності не повідомленого належним чином ОСОБА_12 призведе до порушення його права на захист.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи представника Міністерства юстиції України ОСОБА_13 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення судового рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК, згідно якої на території України цей порядок визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено; зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК), згідно якої під час кримінального провадження суддя/суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom) від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Згідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно ст. 94 КПК, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Здійснивши розгляд клопотання про приведення вироку суду іншої держави у відповідність із законодавством України, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність вирішення порушеного Міністерством юстиції України питання тільки за участю засудженого ОСОБА_9 , так як у іншому випадку це призведе до порушення прав і законних інтересів засудженого.

Однак такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином не умотивовані та не грунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно приписів ст. 15 ЗУ «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права, а відповідно ст. 1, ч. 1 ст. 7 Європейської конвенції про нагляд за умовно засудженими або умовно звільненими правопорушниками, договірні Сторони зобов`язуються надавати одна одній взаємну допомогу, необхідну для соціальної реабілітації правопорушників, які зазначені у статті, яка полягає у нагляді за правопорушниками з метою сприяння їхньому виправленню і їхній соціальній реадаптації та нагляду за їхньою поведінкою для того, щоб у разі необхідності, або зостановити їм вирок, або звернути вже постановлений вирок до виконання. При цьому Конвенція передбачає виключний перелік підстав для відмови у нагляді, звернення вироку до виконання або його виконання в повній мірі, до яких віднесено: a) якщо клопотання, на думку запитуваної держави, може зашкодити її суверенітету, безпеці, основним принципам її правової системи або іншим її життєвим інтересам; b) якщо клопотання стосується вироку за правопорушення, постановленого судом останньої інстанції в запитуваній державі; c) якщо діяння, за яке був постановлений вирок, розглядається запитуваною державою або як політичне правопорушення, або як правопорушення, пов`язане з політичним правопорушенням, або як правопорушення суто військового характеру; d) якщо покарання не може бути застосоване у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених законодавством або запитуючої, або запитуваної держави; e) якщо правопорушник був амністований чи помилуваний або в запитуючій, або в запитуваній державі.

Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб безпосередньо регулюється положеннями глави 46 КПК.

Зокрема, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Не підлягають виконанню в Україні вироки судів іноземних держав, ухвалені заочно (in absentia), тобто без участі особи під час кримінального провадження крім випадків, коли засудженій особі було вручено копію вироку і надано можливість його оскаржити. У задоволенні запиту про виконання вироку суду іноземної держави може бути відмовлено, якщо таке виконання суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України (ч. 1, 7 ст. 602 КПК).

Клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави розглядається протягом одного місяця з дня його отримання судом першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місце проживання чи останнє відоме місце проживання засудженої особи, або місце перебування майна такої особи, а в разі їх відсутності місце знаходження Міністерства юстиції України. Про дату судового засідання повідомляють особі, щодо якої ухвалено вирок, якщо вона перебуває на території України. Така особа має право користуватися правовою допомогою захисника. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора. При розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи, а за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу: 1) про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає, яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями КК, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили; 2) про відмову у виконанні вироку суду іноземної держави. У разі необхідності проведення додаткової перевірки суд може постановити ухвалу про відкладення розгляду та отримання додаткових матеріалів. Копії ухвали суд надсилає Міністерству юстиції України та вручає особі, засудженій вироком суду іноземної держави, якщо така особа перебуває на території України. (ч. 1-5, 8 ст. 603 КПК).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 23.12.2020 був засуджений судом м. Хинчешти Республіки Молдова за ч. 1 ст. 151 КК Республіки Молдова до покарання у виді 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання умовно з іспитовим строком тривалістю 4 роки.

Вирок набрав законної сили 06.01.2021 і був звернутий до виконання.

Згідно довідки Офісу пробації у м. Дрочия від 08.09.2022 відбута частина строку нагляду становить 1 рік 8 місяців 2 дні.

Згідно листа ДМС України від 07.12.2022 № 6.5-9283/6-22, ОСОБА_9 документований 23.02.2021 посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться під територіальною юрисдикцією Ковпаківського районного суду м. Суми.

Таким чином, останнім відомим місцем проживання ОСОБА_12 є АДРЕСА_1 , тому про час і місце розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд першої інстанції повинен був повідомити ОСОБА_9 за цією адресою і ухвалити рішення по суті.

Відсутність особи як за останнім відомим місцем проживання, так і на території України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України не є підставою для відмови у виконанні вироку суду іноземної держави, тому апеляційна скарга в цій частині є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Зокрема, ухваливши рішення про відмову в задоволенні клопотання щодо приведення вироку іноземного суду у відповідність із законодавством України, суд першої інстанції не здійснив розгляд клопотання по суті, не дослідив наданих Міністерством юстиції України документів тощо, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості після скасування рішення суду першої інстанції ухвалити нове рішення по суті клопотання.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього КПК, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та вмотивованою, тому це рішення підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а апеляційна скарга МЮ частковому задоволенню з цих підстав.

Вирішуючи питання подальшого руху кримінального провадження після скасування ухвали, колегія суддів враховує, що допущені судом порушення вимог ст. 602-603 КПК, хоч і не охоплюється напряму (безпосередньо) переліком підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ч. 1 ст. 415 КПК, але у суду апеляційної інстанції відсутні законні підстави для ухвалення нового рішення згідно п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК, тобто після скасування ухвали суду постановити нову ухвалу по суті клопотання МЮ, так як воно не розглядалось судом по суті вимог з урахуванням положень глави 46 КПК.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд (лист ВС вих № 3567/0/2-20 від 31.12.2020, п. 2), згідно якої, виходячи з ч. 3 ст. 407 КПК, суд апеляційної інстанції не має право самостійно вирішити по суті клопотання, яке не було розглянуто по суті судом першої інстанції, внаслідок чого колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Молдова у відповідність із законодавством України в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 602, 603 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України ОСОБА_14 задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.04.2024, якою відмовлено у приведенні вироку суду Республіки Молдова відносно ОСОБА_15 у відповідність із законодавством України, скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4