Справа № 487/9464/24
Провадження № 1-кс/487/512/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000420 від 04.03.2024за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

22.11.2024 прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0000420 від 04.03.2024, звернулась до слідчого судді з клопотанням, в якому просила накласти арешт на майно вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку 21.11.2024 року, а саме на: - автомобіль марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , яке знаходиться в паперовому конверті № 2; ключі від автомобіля марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , які знаходяться в паперовому конверті №1.

В обґрунтування клопотання зазначила, що слідчим СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000420 від 04.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 організував та створив злочинну організацію, учасники якої на території міста Миколаїв, Миколаївської, Херсонської та Кіровоградської областей здійснюють викрадення дизельного палива із локомотивів АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

З метою реалізації розробленого плану, направленого на створення злочинної організації для вчинення крадіжок дизельного палива із локомотивів АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", ОСОБА_4 залучив до її складу зокрема ОСОБА_5 , який сприяє у скупці викраденого дизельного палива, його зберіганні та продажу.

21.11.2024 року, в ході проведення санкціонованого обшуку в автомобілі марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , було вилучено: автомобіль марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 ; ключі від автомобіля марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 .

Враховуючи, що вищезгадане майно є знаряддям кримінального правопорушення, зберегли сліди вчинення кримінального правопорушення, на них може зберігатися інформація щодо злочинної діяльності, з метою забезпечення завдань кримінального провадження, з метою недопущення зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, прокурор просила накласти арешт на вищезгадане майно та предмети.

До судового засідання прокурор не з`явився, надав заяву, в якій клопотання підтримав, просив його задовольнити.

У судове засідання власник майна не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

На підставі ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання розглянуто за відсутності власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000420 від 04.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до клопотання, досудовим розслідуванням встановлені обставини, що ОСОБА_4 організував та створив злочинну організацію, учасники якої на території міста Миколаїв, Миколаївської, Херсонської та Кіровоградської областей здійснюють викрадення дизельного палива із локомотивів АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

Так, за версією органу досудового розслідування, ОСОБА_4 маючи відповідний вплив, вирішив створити умови за якими до роботи на локомотивах АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», допускалися б тільки його довірені особи (з числа працівників локомотивного депо), які в подальшому повинні були б віддати йому грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. за одну поїздку, або залишити в баку локомотива надлишок у розмірі 100 літрів, для подальшого його викрадення іншими учасниками злочинної організації та продажу викраденого майна третім особам.

З метою реалізації розробленого плану, направленого на створення злочинної організації для вчинення крадіжок дизельного палива із локомотивів АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", ОСОБА_4 залучив до її складу зокрема ОСОБА_5 , якому учасники злочинної організації реалізовують дизельне паливо АТ "Укрзалізниця".

21.11.2024 року, в ході проведення санкціонованого обшуку в автомобілі марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , було вилучено: автомобіль марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 ; ключі від автомобіля марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 .

Постановою слідчого СВ МРУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 від 21.11.2024 року вищевказані майно та речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедур.

Вказане майно має значення для досудового розслідування як доказ можливого вчинення кримінального правопорушення та підлягає подальшому дослідженню в ході слідства з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також встановлення осіб причетних до нього.

Згідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Вимогами ст.173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч.2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларації прав людини ( 1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод ( 1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є кремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи обставини кримінального провадження № 0000420 за ч.5 ст. 191 КК України, які полягають у викраденні дизельного палива із локомотивів "Укрзалізниця", слідчий суддя вважає, що прокурором доведено, що вилучений автомобіль марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до Реєстраційної картки ТЗ належить ОСОБА_7 , об`єктивно міг використовуватися ОСОБА_5 , для перевезення викраденого дизельного палива.

Слідчий суддя вважає, що на даний час органом досудового розслідування зібрані достатні докази, зокрема за результатами проведення негласних слідчих дій, які об`єктивно свідчать про те, що викрадене дизельне паливо збувалось ОСОБА_5 за грошову винагороду, та задля перевезення викраденого палива, використовувався вказаний автомобіль, з урахуванням чого прокурором доведено, що автомобіль марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 є знаряддям кримінального правопорушення, та до нього можуть бути застосовані заходи кримінального провадження.

Також прокурором доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження їх як речових доказів та виконання завдань кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя вважає, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на зазначене майно може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Клопотання в частині визначення місця зберігання вилученого майна та речей не підлягає задоволенню, оскільки суд розглядає лише клопотання про арешт майна, а питання, пов`язанні зі зберіганням речових доказів врегульовані Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України».

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно вилученев ході проведення санкціонованого обшуку 21.11.2024 року, автомобіля марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , а саме:

-Автомобіль марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 .

-Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , яке знаходиться в паперовому конверті № 2.

-Ключі від автомобіля марки «HYUNDAI H-1», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , які знаходяться в паперовому конверті №1.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 17.01.2025 о 15.50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1