Справа №171/2857/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 05 листопада 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000238 від 11.09.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, учня 9-Б класу Зеленодольського ліцею № 2 Зеленодольської міської ради, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники: прокурор Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , захисник неповнолітнього обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , головний спеціаліст служби у справах дітей виконкому Зеленодольської міської ради ОСОБА_8 , педагог Зеленодольського ліцею № 2 Зеленодольської міської ради ОСОБА_9 , представник ювенальної превенції відділу превенції Криворізького районного Управління поліції ОСОБА_10

встановив:

10.09.2024, приблизно о 21:00 годині, неповнолітній ОСОБА_3 , перебував поблизу будинку АДРЕСА_3 , де у останнього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Після чого, 10.09.2024, приблизно о 21 годині 05 хвилин, неповнолітній ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи поблизу балкону квартири АДРЕСА_4 переконавшись, за тим щоб його злочинні дії не помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, умисно, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, проник до житла, просунувши руку через незачинене вікно, де з підвіконня вчинив крадіжку мобільного телефону «Samsung S23 FE», вартістю 19 119 гривень 20 копійок, який належить ОСОБА_5 .

Після чого, неповнолітній ОСОБА_3 , з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_5 , завдано збитку на суму 19 119 гривень 20 копійок.

Неповнолітній ОСОБА_3 вчинив злочин під час дії воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, який продовжений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» 23 липня 2024 року №469/2024.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в житло, вчинена в умовах воєнного стану.

На підставі ч. 1 ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості від 05 листопада 2024 року, укладеної між прокурором Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_6 та неповнолітнім ОСОБА_3 , який є обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, за участю захисника ОСОБА_7 .

Виходячи із змісту даної угоди, сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 185 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального правопорушення, ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у зазначених діяннях і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувального акту у судовому провадженні.

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 69 КК України, у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік відповідно до ст.ст. 59-1, 101 КК України з покладенням відповідних обов`язків.

У підготовчому судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ст. 473, ч. 4 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, які йому були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання.

Також, в підготовчому судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою вину за ч. 4 ст. 185 КК України та надав суду згоду на призначення узгодженого сторонами угоди покарання.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтвердила, що угода підписувалася у її присутності, згода обвинуваченого на укладення угоди про визнання винуватості була добровільною, а тому просила затвердити угоду про визнання винуватості, їй та сину наслідки зрозумілі.

Захисник ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що угода підписувалася у його присутності, згода обвинуваченого на укладення угоди про визнання винуватості була добровільною, а тому просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання з урахуванням ст. 69 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 , щиро розкаявся у вчиненому, завдана матеріальна шкода потерпілому відшкодована, а також враховуючи відсутність обтяжуючих обставин відповідно до ст.67 КК України, наявність місця реєстрації та постійного проживання,, задовільної характеристики, а також те, що неповнолітній обвинувачений раніше не судимий. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Прокурор підтвердив, що угода укладена добровільно.

Представники служби у служби у справах дітей виконавчого комітету Зеленодольської міської ради, ювенальної превенції та педагог в підготовчому засіданні не заперечували проти затвердження угоди.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, дослідивши її зміст та надані суду матеріали, врахувавши думку учасників процесу, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 підтвердив, що власноручно написав заяву про надання згоди на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором, обвинуваченим ОСОБА_3 , його захисником ОСОБА_7 та його законним представником ОСОБА_6 , з наслідками укладення такої угоди їх ознайомлено.

Суд переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Умови угоди повністю відповідають вимогам ст. 472 КПК України, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Суд не перевіряє фактичні обставини вчиненого обвинуваченим правопорушення, так як не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.

При призначенні покарання, суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а також наслідки укладення й затвердження даної угоди, передбачені частиною другою статті 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України, вид покарання, та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом не встановлено визначених ч. 7 ст. 474 КПК України підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену міру покарання.

Згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 23.04.2020 (справа № 566/1387/18), якщо санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України визначено тільки максимальну межу покарання, то мінімальною є та нижча його межа, що встановлена в нормах Загальної частини Кримінального кодексу України для відповідного виду покарання, а стосовно неповнолітніх мінімальний розмір покарання призначається із врахуванням особливостей, передбачених статтями 99-102 цього Кодексу.

Якщо ж санкцією статті визначено мінімальну та максимальну межі покарання, то суд може призначити особі (як повнолітній так і неповнолітній) покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї статті, тільки застосувавши положення ст. 69 КК України, за наявності для цього правових підстав.

Згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021, положення ч. 1 ст. 69 КК України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України: істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Закон України про кримінальну відповідальність передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України, що також визначено законодавцем у ст. 65 КК України, яка регулює загальні засади призначення покарання, при наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також з урахуванням даних про особу винного.

Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття, відшкодування завданого збитку, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Суд також враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є здобувачем освіти у Зеленодольському ліцеї № 2 Зеленодольської міської ради, задовільно характеризується за місцем проживання та посередньо характеризується за місцем навчання, виховується у неповній сім`ї (мамою), на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, вибачився перед потерпілим, осудив свій вчинок, що свідчить про його щире каяття, відшкодував заподіяну шкоду.

Отже, наявні пом`якшуючі обставини, що в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про позитивну характеристику обвинуваченого, що передбачає застосування в даному кримінальному провадженні положень ст. 69 КК України.

Суспільний інтерес виражається в забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Суд також керується п. 78 Порядку реалізації пілотного проєкту імплементації міжнародних стандартів правосуддя, дружнього до дитини, у практичну діяльність, затвердженого спільним наказом Офісу Генерального прокурора, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціальної політики України від 01.06.2023 за № 150/445/2077/5/187.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своєї рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України.

Таким чином, оскільки укладення угоди є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам цього закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України є вірною, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим виконуються, узгоджена міра покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду, відповідає характеру і тяжкості обвинувачення, особі обвинуваченого, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 05.11.2024 та призначити узгоджене покарання.

Питання речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 314-316, 472, 474, 475 КПК України, ст.59-1,69,101,185ч.4 КК України суд, -

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості, укладену 05.11.2024 між прокурором Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , його захисником ОСОБА_7 , його законним представником ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000238 від 11.09.2024 року затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, більш м`яке ніж передбачене санкцією статті узгоджене покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

Відповідно до ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung S23 FE», який переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_5 - залишити у розпорядження власника.

Матеріали досудового розслідування кримінального провадження залишити при обвинувальному акті.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення прокурором та обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене, ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання, не роз`яснення наслідків укладення угоди. Прокурором вирок може бути оскаржений виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

В умовах дії воєнного стану проголошена резолютивна частина вироку 17 грудня 2024 року у порядку ст.615-15 КПК України.

Суддя ОСОБА_1