УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНи

21 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 1309/3314/12

провадження № 51-141км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 квітня 2022 рокуза обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Львова,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК),

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя м. Львова,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 209, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя м. Львова,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя м. Львова,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця та жителя м. Львова

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Залізничного районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за:

- ч. 4 ст. 187 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців з конфіскацією майна;

- ст. 257 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією майна;

- ч. 1 ст. 263 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч. 3 ст. 309 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці.

На підставі ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 3 місяці з конфіскацією майна.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , судові рішення щодо яких не оскаржуються.

Вирішено цивільні позови потерпілих, питання про стягнення процесуальних витрат і долю речових доказів.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, восени 2009 року для систематичного вчинення на території Львівської області спланованих озброєних нападів з метою заволодіння чужим майном організували стійке, стабільне, згуртоване та озброєне вогнепальною зброєю злочинне угрупування - банду.

До складу банди вказані особи залучили ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших невстановлених осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та розробили плани вчинення злочинів.

У відповідності до попередньо розробленого і погодженого із усіма членами банди плану, з метою вивчення способу життя потерпілих, їхніх звичок, для забезпечення можливості прибуття учасників групи на місце події та забезпечення відходу після вчинення злочину, ОСОБА_7 забезпечив учасників банди автомобілем «DACIA LOGAN», а залучений до складу банди ОСОБА_10 автомобілем ВАЗ 21099. З цією метою члени банди також використовували інші транспортні засоби, якими їх забезпечували невстановлені особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження..

Для успішного вчинення злочинів, визначення способів під`їзду та відступу з місця їх вчинення, вивчення об`єкту посягань та способу життя потерпілих, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_7 залучили до проведення розвідки обстановки місць майбутніх злочинів ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших невстановлених членів банди, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження.

У відповідності до попередньо розробленого плану члени банди, а саме: особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і інші невстановлені особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, вживали заходів до усунення перешкод з метою проникнення у житло потерпілих, забезпечували подолання їх опору, здійснювали протиправне заволодіння чужим майном, після чого злочинна група заздалегідь вивченими маршрутами здійснювала від`їзд з місць вчинення злочинів. Особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, здійснювала розподіл викрадених грошових коштів між членами банди та здійснювала збут викрадених ювелірних виробів, а отримані від їх реалізації кошти ділила між членами банди.

З метою подолання опору потерпілих та очевидців злочинів, їх залякування, ОСОБА_7 забезпечив групу зброєю - пістолетом «ТТ», а ОСОБА_8 - пістолетом угорського виробництва «РА-63» з нештатним стволом під патрон Браунінга кал. 9 мм. (короткий) зі знищеними номерними позначеннями, інша невстановлена особа - револьвером невстановленої моделі, які мали готовність застосувати. Крім цього, з цією метою членами банди використовувались ніж, клейка стрічка (надалі скотч), пластикові хомути та виявлені під час вчинення злочинів підручні засоби, електроприлади і матеріали.

У відповідності до попередньо розробленого плану учасники групи для забезпечення можливості проникнення в житло потерпілих заздалегідь приготували інструменти, а саме паяльник, ніж, ручний дриль та інше.

Щоб запобігти залишенню біологічних слідів на місці вчинення злочинів, а також з метою недопущення їх впізнання потерпілими та іншими можливими очевидцями злочинів, за вказівкою ОСОБА_7 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, всі члени банди забезпечили себе рукавицями, шапочками із прорізами для очей, жіночими колготами, з яких виготовлялись шапочки, спеціальним одягом та взуттям.

Діючи у складі стійкої озброєної злочинної групи (банди), маючи єдиний умисел на вчинення у складі банди нападів на жителів Львівської області з метою заволодіння чужим майном особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і інші невстановлені особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, у період з листопада 2009 року по лютий 2011 року спланували та вчинили ряд бандитських нападів.

Зокрема, близько 06:15 25 листопада 2009 року ОСОБА_7 у складі організованої групи разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та іншими невстановленими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, у м. Львові вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_12 та її малолітнього сина ОСОБА_13 за місцем їхнього проживання і заволоділи майном у великих розмірах на суму 91 139, 30 грн.

18 лютого 2010 року близько 04:20 ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, повторно вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та малолітнього ОСОБА_16 за місцем їхнього проживання в м. Золочеві Львівської області та заволоділи їхнім майном у великих розмірах на загальну суму 21 900 грн.

05 березня 2010 року близько 02:00 ОСОБА_7 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а також ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 за місцем їхнього проживання в с. Бісковичі Самбірського району Львівської області та заволоділи їхнім майном у великих розмірах на загальну суму 129 501, 30 грн.

12 травня 2010 року близько 03:00 ОСОБА_7 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а також ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншою невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_20 та його дружину ОСОБА_21 за місцем їхнього проживання в м. Львові та заволоділи їхнім майном у великих розмірах на загальну суму 62 296, 26 грн.

Того ж дня, близько 03:00 ОСОБА_7 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і іншою невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_22 , його дружину ОСОБА_23 та їх доньку ОСОБА_24 за місцем їхнього проживання в м. Львові та заволоділи їхнім майном у особливо великих розмірах на загальну суму 406 025 грн.

27 липня 2010 року близько 03:00 ОСОБА_7 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а також ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншою невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_25 , його дружину ОСОБА_26 , тещу ОСОБА_27 та доньку ОСОБА_28 за місцем їхнього проживання в с. Старе Село Дрогобицького району Львівської області та заволоділи їхнім майном у великих розмірах на загальну суму 147 328 грн.

01 грудня 2010 року близько 03:00 ОСОБА_7 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а також ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншою невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_29 , його дружину ОСОБА_30 та їх сина ОСОБА_31 за місцем їхнього проживання в с. Зубра Пустомитівського району Львівської області та заволоділи їхнім майном у особливо великих розмірах на загальну суму 303 446 грн.

30 грудня 2010 року близько 02:00 ОСОБА_7 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а також ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншою невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_32 , його дружину ОСОБА_33 та їх доньку ОСОБА_34 за місцем їхнього проживання в м. Бориславі Львівської області та заволоділи їхнім майном у особливо великих розмірах на загальну суму 302 242, 44 грн.

05 січня 2011 року близько 04:00 ОСОБА_7 разом із ОСОБА_11 та іншими невстановленими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_35 , його дружину ОСОБА_36 , сина ОСОБА_37 та матір ОСОБА_38 за місцем їхнього проживання в с. Великий Любінь Городоцького району Львівської області та заволоділи їхнім майном у великих розмірах на загальну суму 191 350, 99 грн.

19 лютого 2011 року близько 02:00 ОСОБА_7 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а також ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншою невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_39 , його дружину ОСОБА_40 та їх сина ОСОБА_41 за місцем їхнього проживання в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області та заволоділи їхнім майном у особливо великих розмірах на загальну суму 285 893, 56 грн.

Крім того, ОСОБА_7 у червні 2011 року в невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та у невстановленому місці придбав без мети збуту в особливо великих розмірах наркотичний засіб - кокаїн, масою 20,7337 г, частину якого масою 8,0471 г зберігав та перевозив в автомобілі «DACIA LOGAN» д.р.н. НОМЕР_1 , а іншу частину зберігав і переміщав у прозорому поліетиленовому пакеті в кишені своїх джинсів, із якою 24 червня 2011 року був затриманий працівниками поліції у м. Львові.

Також, ОСОБА_7 за невстановлених обставин у невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, незаконно придбав вогнепальну зброю - пістолет «ТТ», який незаконно зберігав у невстановленому місці та яким, як організатор банди, забезпечив її учасників для вчинення розбійних нападів.

При апеляційному перегляді вироку Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 27 квітня 2022 року залишив його без змін та визнав ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 такими, що відбули призначене їм за вироком суду покарання.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувані вирок та ухвалу через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону і направити справу на новий судовий розгляд.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення експертизи щодо речових доказів, а також не допитав усіх потерпілих та свідків у справі.

Вказує про порушення місцевим судом порядку допиту потерпілих встановленого статтями 303 та 308 Кримінально-процесуального кодексу в редакції 1960 року (далі - КПК 1960 року).

Стверджує про його незаконне затримання та утримання з 24 по 27 червня 2011 року, а також порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення впізнання та огляду, в ході якого у нього були вилучені наркотичні засоби. Звертає увагу на те, що суд не розглянув належним чином його скарг на дії органу досудового розслідування.

Вважає, що в своїх рішеннях суди першої та апеляційної інстанцій не дали належної оцінки показанням потерпілих та свідків, які, на його думку, є суперечливими.

Також посилається на те, що розмір завданої потерплим матеріальної шкоди у справі нічим не підтверджено і цивільні позови останніх були задоволені судом безпідставно.

Вказує, що апеляційний суд не виконав вказівок зазначених в ухвалі Верховного Суду від 28 лютого 2019 року.

Зазначає про порушення його права на справедливий суд та порушення принципу змагальності в судовому процесі.

Позиція учасників в суді касаційної інстанції.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 вимоги касаційної скарги засудженого підтримав.

Прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги і просила залишити оскаржувані судові рішення без зміни.

Засуджений ОСОБА_7 в усній заяві 17.10.2024 просив у разі вирішення питання про його умовно - дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби на підставі ст. 81-1 КК розглядати касаційну скаргу без його участі. Відповідно до листа ДУ «Дрогобицька виправна колонія № 40» від 08.11.2024 ОСОБА_7 був звільнений з виправної установи 05.11.2024 на підставі ст. 81-1 КК для проходження військової служби.

У письмовій заяві потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 просили касаційний суд розглянути справу без їхньої участі, а касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Мотиви Суду

Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.

Згідно зі ст. 395 КПК касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК 1960 року істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону при їх перевірці судом касаційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни вироку та ухвали є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність цих підстав, суд касаційної інстанції керується статтями 370 - 372 цього Кодексу.

Отже, касаційний суд не перевіряє вирок місцевого суду щодо неповноти й однобічності досудового та судового слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, а виходить з обставин справи, встановлених судом.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що в ній засуджений, посилаючись на неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить дати зібраним у справі доказам з точки зору їх достовірності іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

За змістом ст. 67 КПК 1960 року оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок.

Під час касаційної перевірки оскаржуваних судових рішень Судом встановлено, що свій висновок про обставини вчинення злочинів ОСОБА_7 та доведеність його вини у скоєному суд першої інстанції у вироку зробив із додержанням принципів змагальності, рівності сторін та вимог ст. 257 КПК 1960 року, на підставі доказів, які були ретельно досліджені та перевірені в судовому засіданні, й оцінені відповідно до правил ст. 67 цього Кодексу з точки зору їх належності, допустимості, достовірності й достатності, зміст яких докладно викладений у цьому рішенні.

Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу показань потерпілих та свідків, наданих у судовому засіданні.

Викладені в показаннях потерпілих та свідків фактичні обставини суд зіставив із даними, що містяться у письмових доказах, зміст яких детально відображено у вироку, а саме з даними, які містяться у протоколах слідчих дій; явках з повинною; висновках експертиз та інших доказах.

Перевіривши та проаналізувавши всі зібрані в справі докази у їх взаємозв`язку, суд першої інстанції умотивовано спростував доводи сторони захисту про недоведеність та відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочинів за які його було засуджено.

Покладені в основу вироку місцевого суду фактичні дані в силу ст. 65 КПК 1960 року є доказами у справі та обґрунтовано свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 КК.

Відповідно до положень ст. 377 КПК 1960 року, апеляційний суд, розглянувши справу та залишивши апеляцію без задоволення, складає ухвалу, в мотивувальній частині якої указує підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою та докладні мотиви прийнятого рішення.

У касаційній скарзі засуджений посилається на неповну та неналежну, на його думку, в порушення зазначеної норми, перевірку всіх наведених у його апеляції доводів.

Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що в ній наведені основні доводи апеляцій засудженого та їх суть, викладено результати розгляду справи, а також дотримано судом інші вимоги, передбачені ч. 1 ст. 377 КПК 1960 року та ч. 2 ст. 362 цього Кодексу.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотань сторони захисту про призначення експертизи та допиті потерпілих, разом із тим останній не конкретизує у проведенні якої саме експертизі та у допиті яких потерпілих судом йому було відмовлено, зважаючи на те, що у справі було проведено значну кількість експертних досліджень і наявно більше 30 потерпілих. З огляду на це колегія суддів позбавлена можливості надати обґрунтовану оцінку цим доводам засудженого.

Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 лютого 2019 року було скасовано рішення Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2017 року, призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції та надано вказівки цьому суду, серед яких, зокрема, і перевірити доводи засуджених про застосування незаконних методів слідства.

За результатами нового розгляду апеляційний суд в ухвалі зазначив, що захисник ОСОБА_42 в інтересах ОСОБА_7 звернувся в прокуратуру Франківського району м. Львова з заявою щодо неправомірних дій працівників міліції відносно останнього.

Постановою помічника прокурора Франківського району м. Львова ОСОБА_43 від 09 вересня 2011 року в порушенні кримінальної справи щодо працівників УБОЗ ГУМВСУ у Львівській області та ВКР ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області відмовлено за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК. В обґрунтуванням такого рішення прокурором зазначено, що матеріалами перевірки не здобуто жодних доказів неправомірних дій працівників міліції щодо ОСОБА_7 , оскільки жодних даних, окрім слів самого засудженого, перевіркою не встановлено, і такі спростовуються поясненнями працівників міліції, а також записом у книзі виведення затриманих та взятих під варту осіб з камери ЛМУ ГУМВСУ, де зазначено про відсутність скарг на здоров`я, що підтверджується підписом самого ОСОБА_7 .

У встановленому законом порядку ця постанова прокурора не оскаржувалась і не скасована. Невідповідності зазначеної перевірки вимогам статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у процесуальному аспекті з погляду ефективності розслідування доводів про жорстоке поводження колегія суддів не вбачає.

Водночас засуджений у касаційній скарзі не вказує на допустимість яких доказів вплинуло можливе застосування до нього незаконних методів розслідування і як само це позначилось на законності судових рішень з огляду на те, що останній свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнавав на жодній стадії кримінального процесу.

Спростовуючи доводиапеляції ОСОБА_7 про те, що розмір завданої потерпілим матеріальної та моральної шкоди у справі нічим не підтверджено і цивільні позови потерпілих судом першої інстанції задоволені безпідставно апеляційний суд у своєму рішенні вказав, що цивільні позови потерпілих про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочинним діями засуджених, з якими він не погоджується, були вирішені районним судом на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи із з`ясуванням характеру і розміру такої шкоди, яка була завдана потерпілим.

При перегляді вироку за апеляціями сторін суд апеляційної інстанції розглянув справу з додержанням вимог кримінально-процесуального закону, а постановлена ним ухвала відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року, оскільки у ній, всупереч твердженням засудженого в касаційній скарзі, достатньо повно там вмотивовано викладено висновки цього суду про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Неправильного застосування кримінального закону або порушення вимог кримінально-процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій, які б відповідно до вимог ст. 396 КПК 1960 року були підставами для скасування оскаржуваних судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд, як про це просить засуджений у касаційній скарзі, при їх перевірці судом касаційної інстанції не встановлено, а тому в задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Верховний Суд

постановив :

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без зміни.

Ухвала Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3