Справа № 306/2664/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/626/24 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 03.10.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, непрацюючий, із вищою освітою, розлучений, несудимий, засуджений:

- за ст. 389-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 01 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

02.12.2022 до Мукачівського РВ № 2 ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області на виконання надійшла постанова Свалявського районного суду Закарпатської області від 11.11.2022 за № 306/1878/22 відносно ОСОБА_6 і в той же день була прийнята до виконання. 16.12.2022 ОСОБА_8 з`явився до Мукачівського РВ № 2 ДУ «Центр пробації», де його було ознайомлено з постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 11.11.2022 і роз`яснено права та обов`язки, покладені на нього постановою суду, порядком та умовами відбування стягнення у виді 120 годин суспільно-корисних робіт, що підтверджується довідкою про проведену бесіду, у результаті чого від нього була відібрана розписка та анкета, в яких ОСОБА_6 власноруч розписався. Того ж дня, 16.12.2022 ОСОБА_6 надав пояснення, в якому повідомив, що відмовляється від отримання направлення для відбування стягнення у виді 120 годин суспільно-корисних робіт. Відносно ОСОБА_6 було складено протокол № 1 про адміністративне правопорушення і разом з копіями матеріалів було направлено до Свалявського районного суду Закарпатської області для вирішення питання про притягнення до відповідальності за ухилення від відбування суспільно-корисних робіт.

-2-

Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.02.2023 № 306/2446/22, ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП та на нього накладеного адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 05 (п`ять) діб.

24.04.2023 на адресу реєстрації та проживання ОСОБА_6 , фахівцем Мукачівського РВ № 2 ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області було надіслано виклик про прибуття на 10 год 08.05.2023 для виконання постанови Свалявського районного суду Закарпатської області від 11.11.2022 за № 306/1878/22, а 23.05.2023 йому було надіслано повторний виклик про прибуття до Мукачівського РВ № 2 ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області на 10 год 05.06.2023, для виконання постанови Свалявського районного суду Закарпатської області від 11.11.2022 за № 306/1878/22.

28.07.2023 ОСОБА_6 з`явився до Мукачівського РВ № 2 ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області та надав пояснення, в якому вказав, що відмовляється від отримання направлення для відбування стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 389-2 КК України, з метою ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт, систематично не виконував обов`язки щодо відбування призначеного йому стягнення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 03.10.2024 скасувати та закрити кримінальне провадження. Стверджує, що він злісно не ухилявся від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт і кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, не вчиняв. Посилається на те, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази є недопустимими, в обвинувальному акті не повністю викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, оскільки не враховано, що він з 22.10.2018 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Мукачівської районної державної адміністрації з віддаленим робочим місцем у м. Свалява, як одержувач компенсаційної допомоги по догляду за особою похилого віку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, він не отримував направлення уповноваженої посадової особи уповноваженого органу з питань пробації та не міг прибути до місця виконання суспільно корисних робіт з поважних причин, що підтверджується довідкою № 08.3-03/890 від 01.08.2023. Звертає увагу і на те, що клопотання його захисника-адвоката ОСОБА_10 про визнання доказів у кримінальному провадженні недопустимими залишено без розгляду.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_10 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. Апеляційний суд бере до уваги те, що повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження вказаним учасникам кримінального провадження направлено відповідно до вимог законодавства і при цьому обвинувачений та захисник повідомлені за допомогою смс-повідомлення, про що свідчать відповідні довідки про доставку повідомлення, а тому вони вважаються належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду. Даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від сторони захисту не надходило. Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

-3-

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок щодо ОСОБА_11 без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних провадженнях, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

За змістом ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони

-4-

обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, у тому числі, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку з чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Апеляційним судом встановлено, що під час судового розгляду захисником-адвокатом ОСОБА_10 неодноразово подавались клопотання про визнання доказів у кримінальному провадженні недопустимими, однак з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що таке клопотання вирішувалось судом першої інстанції.

При цьому, зі змісту вироку вбачається, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки вищезгаданому клопотанню захисника, у тому числі не спростовано викладені у ньому доводи, зокрема щодо визнання доказів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 недопустимими.

У судовому засіданні 24.01.2024, судом першої інстанції було встановлено такий обсяг доказів та порядок їх дослідження: допит обвинуваченого, допит свідків, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ), дослідження письмових доказів.

Згідно журналу судового засідання від 29.04.2024 були свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , які були допитані, та ОСОБА_14 , який із невідомих причин не був допитаний судом (а. с. 48)

30.07.2024 прийнято рішення про здійснення приводу свідка ОСОБА_13 (а. с. 64, 65), проте такий не був виконаний, про що свідчить рапорт поліцейського офіцера громади СВГ ВП Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області (а. с. 71), і в судовому засіданні 03.10.2024 прокурор відмовився від клопотання про допит вказаного свідка.

Однак, як убачається зі змісту вироку, у такому відсутні будь-які посилання на причини та підстави, з яких не допитано свідка ОСОБА_14 та відпала необхідність у допиті свідка ОСОБА_13 .

У вироку також не наведено мотивів, з яких суд першої інстанції відхиляє пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та бере до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 . Водночас, судом не з`ясовувалось чи були в цих свідків підстави для обмови ОСОБА_6 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 03.10.2024 прокурором надано письмові докази та клопотання про їх дослідження (а. с. 75).

У вироку в підтвердження вини ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на ряд доказів, а саме: подання начальника Мукачівського РВ № 2 ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області (а. к. п. 80-81); постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 11.11.2022 (а. к. п. 83-84); довідку про проведену бесіду,

-5-

розписку, анкету, в яких ОСОБА_6 власноруч розписався (а. с.89-90); пояснення ОСОБА_6 , в якому він повідомив, що відмовляється від отримання направлення для відбування стягнення у виді 120 годин суспільно-корисних робіт (а. к. п. 91); протокол № 1 про адміністративне правопорушення (а. к. п. 93-94); постанова Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.02.2023 (а. к. п. 96); пояснення ОСОБА_6 від 28.07.2023, в якому він повідомив, що відмовляється від отримання направлення для відбування стягнення у виді 120 годин суспільно-корисних робіт (а. к. п. 101).

Посилаючись на подання, постанови, довідки про проведені бесіду, розписку, анкету та протокол, суд першої інстанції не дав аналізу цим доказав, не зазначив, які обставини вони підтверджують.

Відповідно до ст. 389-2 КК України кримінальна відповідальність передбачена за злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Згідно примітки до ст. 389-2 КК України під злісним ухиленням особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт для цілей цієї статті слід розуміти продовження ухилення від відбування суспільно корисних робіт особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 183-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто неприбуття до місця виконання суспільно корисних робіт (підприємства, установи, організації) протягом двох днів з дати, визначеної у направленні уповноваженою посадовою особою уповноваженого органу з питань пробації без поважних причин, невихід на суспільно корисні роботи або відмова від виконання роботи, вид якої визначений підприємством, установою, організацією, більше двох разів протягом місяця без поважних причин, а також поява на робочому місці у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння. Поважними причинами є хвороба та інші документально підтверджені обставини, що фактично позбавляють можливості порушника прибути для відпрацювання суспільно корисних робіт.

Разом з тим, суд залишив поза увагою той факт, що у матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_6 на суспільно корисні роботи, від отримання якого ОСОБА_6 начебто відмовився. Судом першої інстанції не з`ясовувалось чи таке направлення складалось працівниками органу з питань пробації.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що матеріали особової справи відносно ОСОБА_6 судом першої інстанції не витребовувались і відповідно не досліджувались.

Також суд першої інстанції не взяв до уваги факт відсутності у матеріалах кримінального провадження достовірних даних, які б свідчили про те, що працівниками органу з питань пробації дійсно були роз`яснені ОСОБА_6 обов`язки щодо необхідності відбування стягнення у виді 120 годин суспільно-корисних робіт та попереджено про відповідальність, у тому числі кримінальну, за ухилення від відбування такого. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що довідка про проведену бесіду (а. с. 92) не свідчить про факт такого роз`яснення.

Не вмотивованим є вирок і в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, оскільки суд послався на одні й ті ж обставини як для призначення покарання у виді позбавлення волі, так і для звільнення обвинуваченого від його відбування з іспитовим строком, при цьому не надавши оцінки тому факту, що обвинувачений не визнавав вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що висновки суду першої інстанції є передчасними та необґрунтованими, а тому вирок визнається належним чином невмотивованим та незаконним.

-6-

Таким чином, у порушення вимог ст. 372-374 КПК України та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 17 постанови № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (із змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 04.06.1993 № 3 та від 03.12.1997 № 12), в мотивувальній частині вироку судом першої інстанції не вмотивовані висновки про прийняття одних і відхилення інших доказів, у тому числі показань обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_12 .

Вказане також свідчить про те, що викладені у вироку висновки не підтверджені доказами, які безпосередньо були досліджені під час судового розгляду, а також про порушення судом положень, передбачених ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що в свою чергу свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки судом не досліджувались обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути визнано законним та обґрунтованим.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст. 409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду кримінального провадження, вирок підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися принципу законності.

В той же час, відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

-7-

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на відсутність клопотань про дослідження апеляційним судом тих чи інших доказів у підтвердження вимог апеляційної скарги про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають до ретельної перевірки та належної оцінки судом першої інстанції під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, ретельно дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

Тому, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_16 задовольнити частково.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 03.10.2024 щодо ОСОБА_16 ,- скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді