Справа № 484/2063/24
Провадження № 1-КП/484/86/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000704 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Суворово Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , проходив військову службу за контрактом на посаді водія-заправника автомобільного відділення взводу забезпечення дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», СЗЧ, раніше не судимого, паспорт НОМЕР_2 , виданий 31.10.2024 року Ізмаїльським РВ ГУ ДМС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_3 , затриманого 03.03.2025 року, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 04.03.2025 року на строк до 01.05.2025 року,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2020 року ОСОБА_5 уклав контракт строком на три роки про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказами т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 21.12.2020 року № 182-РС та № 268 ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом та призначено на посаду водія-заправника автомобільного відділення взводу забезпечення дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 зі званням «солдат», прийнято на військову службу за контрактом, зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення та з цього часу він вважається таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з військової служби за посадою.

Згідно положень п.1,2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 21.12.2020 року, тобто з дня зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу за контрактом та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби за контрактом.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону «Про оборону України» визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно п.п.1,3 ч.4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_5 було повідомлено і до часу самовільного залишення військової частини він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 37, 40, 49, 127, 128, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 4, 6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_5 як військовослужбовець був зобов`язаний свято і беззаперечно дотримуватися Конституції і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Проте, діючи в порушення вимог зазначених нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 25.01.2022 року о 08.00 годині, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді водія-заправника автомобільного відділення взводу забезпечення дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , всупереч вказаних вище вимог закону, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, незаконно, без дозволу командування, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на військову службу у військову частину НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , не повідомляв органам військового управління та правоохоронним органам про себе як про військовослужбовця, на службу до військової частини не з`являвся, а проводив час на власний розсуд до 12.04.2024 року, коли добровільно заявив про себе органам військового управління, як про дійсного військовослужбовця військової служби за контрактом та вчинений ним злочин.

Таким чином старший солдат ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченні, ніякі фактичні обставини справи не оспорював і пояснив, що дійсно проходив військову службу за контрактом. В кінці 2021 року з Луганської області бригада повернулася до м. Первомайська, де він перебував близько трьох місяців. Тут у нього виникли нестатутні відносини, які виявилися в тому, що командир батареї безпідставно звинувачував його у неналежному виконанні обов`язків служби, говорив, що він не знає техніки, не вміє керувати автомобілем, порушує правила. Тричі йому оголошувалися догани, він з ними не погоджувався, спорив з командиром, між ними виникали бійки, йому оголошувалися суворі догани. У грудні 2021 року він був у відпустці, повернувся в частину 14.01.2022 року і вирішив самовільно залишити військову частину. 15.01.2022 року він не повернувся до частини з ночівлі. Рапорт на звільнення не залишав. Йому дзвонили з частині, пропонували повернутися і попередили, що якщо за десять днів він не з`явиться, його оголосять таким, що самовільно залишив військову частину. Він не повернувся. До ДБР добровільно не звертався. Його знайшла ВСП у Зазим`ї під Києвом і привезли в ДБР в м. Миколаєві. Там він підписав папери і його відпустили. Він жив у Києві, працював на будівництві. Також жив у Каневі, працював на будівництві. Також жив в м. Первомайську у дівчини. У скоєному розкаявся, готовий повернутися на службу.

Ніхто з учасників процесу ніякі фактичні обставини справи не оспорював, тому судом не досліджувались всі докази щодо цих обставин відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України.

Крім того вина ОСОБА_5 підтверджується наданими стороною обвинувачення письмовими доказами: контрактом про проходження військової служби від 21.12.2020 року; витягом з наказу № 268 (по стройовій частині) від 21.12.2020 року, згідно якого ОСОБА_5 визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків; наказом № 4 від 11.01.2021 року, яким ОСОБА_5 призначено на посаду водія 2 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї 1 артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 ; наказом № 141-РС від 31.08.2021 року, яким солдата ОСОБА_5 призначено на посаду водія артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону - водієм-заправником автомобільного відділення взводу забезпечення дивізіону артилерійської розвідки, ВОС - 790057А; рапортом командира дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 про те, що солдат ОСОБА_5 був відсутнім на ранковому шикуванні 25.01.2022 року; актом службового розслідування; наказом № 185 від 10.02.2022 року Про оголошення результатів службового розслідування, згідно якого ОСОБА_5 самовільно залишив військову службу, у зв`язку з чим його знято з усіх видів грошового забезпечення.

Суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину доведена. Його дії правильно кваліфіковані за ст. 407 ч.4 КК України.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а також данні про особу винного, який повністю визнав себе винним, розкаявся у вчиненому, має зареєстроване місце проживання, однак там не проживає, постійно змінює місце проживання; раніше не судимий, за місцем служби характеризується посередньо.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає повне визнання своєї провини, щире каяття.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Враховуючи наведене, а саме данні про особу обвинуваченого, його вік, майновий та сімейний стан, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчиненого злочину, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 не можливе без ізоляції від суспільства. Покарання йому слід призначити в мінімальних межах санкції частини статті, за якою він обвинувачується, у виді позбавлення волі, як єдиного виду основного покарання, передбаченого в даному випадку.

Оскільки ОСОБА_5 засуджується до реального відбуття покарання за тяжкий злочин, раніше ухилявся від свого обов`язку з`являтися в суд, не повідомляв суд і прокурора про зміну свого місця проживання, з метою забезпечити в подальшому виконання вироку, суд на підставі ст. 374 КПК України вважає за необхідне до набрання вироком законної сили обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому строк відбуття покарання слід обчислювати з моменту затримання ОСОБА_5 , тобто з 03.03.2025 року /а.с.90-91/.

На підставі ст. 72 КК України у строк відбуття покарання слід зарахувати час попереднього ув`язнення з 03.03.2025 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту затримання в даному кримінальному провадження, тобто з 03.03.2025 року.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 03.03.2025 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за один день попереднього ув`язнення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок в частині запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.

СУДДЯ: