Справа № 405/1273/21
Номер провадження 1-кп/404/177/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року Кіровський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Кропивницький кримінальне провадження №0001272 від 21 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нижній Тагіл Свердловської області, Російська Федерація, громадянина України, з повною вищою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується:

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.263 КК України,

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Донецьк, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не маючого судимості згідно ст.89 КК України, який обвинувачується:

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ст.257 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Кіровським районним судом м.Кіровограда розглядається вказане кримінальне провадження, у якому стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін дії яких спливає 14.02.2025 та 07.02.2025. Проте, завершити судовий розгляд до вказаного часу об`єктивно неможливо, у зв`язку з тим, що розгляд вказаного кримінального провадження розпочато спочатку, а тому на обговорення учасників судового розгляду винесено питання, передбачене ч.3 ст.331 КПК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, характеризуючих даних та насамперед обставин та характеру вчинених злочинів, зокрема, негативного його наслідку, вчинення кримінального правопорушення шляхом застосування до потерпілого насильства, у вигляді тілесних ушкоджень, погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, а також завдання матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, яка на даний момент не відшкодована; не має сталих соціальних зв`язків, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, зокрема: можливість ухилятися від кримінальної відповідальності шляхом переховування від прокурора та суду, з урахуванням тяжкості покарання та вагомості доказів обвинувачення незаконно впливати на свідків та потерпілого з метою зміни та дачі показів останніми на його користь, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме, приховувати від суду дійсні обставини скоєння обвинуваченим кримінальних правопорушень та обставин, необхідних для встановлення істини у справі; вчиняти інше кримінальні правопорушення, в тому числі щодо осіб, які дають покази, підтверджуючі їх вину.

В судовому засідання прокурор підтримав клопотання з підстав, заявлених в них, та просив їх задовольнити.

Обвинувачені та їх захисники письмових заперечень на заявлені клопотання не подали.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою. Зазначив, що його підзахисний довгий час утримується під вартою. Протягом усього часу тримання обвинуваченого під вартою прокурор подає однотипні клопотання, належним чином необгрунтовуючи ризики, які судом задовольняються. Клопотав перед судом змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 заперечив проти задоволення клопотання прокурора. Зазначав, що не може жодним чином впливати на хід розгляду справи, так як свідки, заявлені стороною обвинувачення на нього не вказують. Жалівся на стан здоров`я після побиття, та як наслідок проблеми з опорно-руховим апаратом. Просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора. Просив змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з електронним засобом контролю. Стверджував, що висунута його підзахисному підозра необґрунтована, а ризики, передбачені ст.177 КПК України прокурором не доведені. Вважав, що обраний ОСОБА_8 запобіжний захід є занадто суворим та при обранні якого судом не враховано в достатній мірі дані про особу обвинуваченого: наявність сім`ї та дітей, постійного місця проживання та реєстрації в місті Одеса. Вказані обставини у своїй сукупності на його думку дають обгрунтовані підстави вважати про наявність в ОСОБА_8 сталих соціальних зв`язків. Зазначив, що його підзахисний близько 5 років утримується під вартою, тому за такий значний час ризики зменшилися, що дає підстави для зміни запобіжного заходу. Наполягав на тому, що обвинувачений зазнав катувань. Має хронічні захворювання, які потребують лікування та професійної діагностики поза межами слідчого ізолятору. Посилався на практику Європейського суду з прав людини.

Обвинувачений ОСОБА_8 в суді заперечив проти клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підтримав клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт. Стверджував, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які посилається обвинувачення, недоведені. Не має намірів переховуватися від суду. Вказав, що має сім`ю та дітей, зареєстрований в місті Одеса. Зазначив, що у справі відсутні докази на підтвердження вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Додав, що на протязі тривалого часу необґрунтовано утримується під вартою. Скаржився на погіршення самопочуття і стану здоров`я. Має дотримуватися дієти "стіл №5", що не може бути забезпечено в умовах слідчого ізолятора, а передача продуктів, які дозволені на дієті «стіл №5» заборонена. Крім того, вважав необґрунтованою підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, з огляду на що просив належним чином дослідити матеріали клопотання щодо зазначеного.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотань, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як встановлено ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина перша статті 194 КПК України).

Як вже зазначалось, це кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, метою якого є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження, суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Таким чином, вирішуючи питання продовження строку тримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисників та обвинувачених про формальний підхід прокурора до вирішення питання про доведеність ризиків, що зумовлено відсутністю нових доказів на підтвердження необхідності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду чи вчинить нове кримінальне правопорушення.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про наявність ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Також колегія суддів звертає увагу сторони захисту, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, на обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі ризики, що визначені у частині першій статті 177 КПК України:

- ризик переховування від суду;

- ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших обвинувачених;

- ризик перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином;

- ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.

На думку сторони обвинувачення, наразі не зменшилися та продовжують існувати ризики того, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, будуть переховуватись від кримінального переслідування, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки на даний момент інші учасники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та двоє інших невстановлених слідством осіб перебувають у розшуку і їх місцезнаходження не відоме.

На думку колегії суддів, доводи сторони захисту про відсутність ризиків є необґрунтованими, оскільки прокурор під час розгляду клопотання довів як їх наявність, так і можливість їх існування у майбутньому.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 строку тримання їх під вартою, суд враховує, що останні обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, санкція лише за один з яких Кримінальним законом передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, злочини є насильницькими, пов`язаними із заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень, з погрозою застосування, яке є небезпечним для життя і здоров`я, з метою заволодіння майном останнього в особливо великих розмірах, за вчинення яких передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі, що у свою чергу створює умови існування ризику, визначеного п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Усвідомлюючи тяжкість можливого покарання ОСОБА_8 і ОСОБА_9 можуть: переховуватися від суду, виїхавши за межі України; незаконно впливати на свідків, потерпілого з метою зміни та надання ними показань на їх користь, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Колегія суддів зважає на доводи сторони захисту про те, що тяжкість можливого покарання не може бути визначальним фактором при оцінці ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, з урахуванням недоведеної вини обвинувачених на цій стадії судового провадження. Однак, вважає, що зазначені покарання в разі визнання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винуватими в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинувачених переховуватися від суду.

Також суд враховує конкретні обставини та спосіб вчинення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, які підлягають доказуванню. Наявність у обвинувачених місця проживання, перебування на їх утриманні малолітніх дітей, неможливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, є недостатнім для попередження вказаних ризиків та забезпечення виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків, у разі застосування відносно них більш м`якого запобіжного заходу.

Також, колегія суддів відносить до можливих ризиків можливість залишити межі території України або виїхати до непідконтрольних Україні територій (АРК, ООС), оскільки обвинувачений ОСОБА_8 народився на території Російської Федерації, а місце реєстрації обвинуваченого ОСОБА_9 - місто Донецьк.

Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією Російської Федерації проти України, у обвинуваченого збільшуються можливості для ухилення від органу досудового розслідування та суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин через дії РФ відсутні можливості належним чином контролювати поведінку та місцезнаходження обвинувачених, а також державний кордон у місцях активних бойових дій.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших обвинувачених, колегія суддів враховує і заперечення сторони захисту, яка зазначала, що з огляду на тривалість кримінального провадження, ці ризики перестали існувати, недоведені та не можуть бути підставою для такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. Однак, колегія суддів зазначає, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, розгляд якого розпочато спочатку, свідки та потерпілий не допитані, не досліджені письмові докази, у зв`язку з цим відсутність вказаного ризику є передчасним.

При цьому, судом констатовано той факт, що на даному етапі не входить в обговорення доведеності або недоведеності обвинувачення, наявності або відсутності у діях обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 складу інкримінованих їм кримінальних правопорушень, належності, допустимості та достатності зібраних у справі доказів, а тому доводи захисників щодо незаконності подальшого тримання під вартою обвинувачених, суд вважає безпідставними, оскільки оцінює, у тому числі суворість можливого покарання та визнає за реальну небезпеку можливість їх переховування від правосуддя.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Щодо тверджень про тривалий розгляд кримінального провадження, що після зміни головуючого судді здійснення розгляду лише клопотань прокурора про продовження строків тримання під вартою, колегія суддів констатує наступне. Стороною захисту та обвинуваченими неодноразово відкладався розгляд справи, заявлялися необґрунтовані відводи судді, колегії суддів, прокурору, що перешкоджало належному розгляду матеріалів кримінального провадження. Також обвинуваченим та його захисником жодних заяв чи клопотань про проведення повторного авторозподілу судової справи у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, до суду не надходило. Така поведінка свідчить про свідоме затягування розгляду справи та неналежну процесуальну поведінку обвинувачених.

Також, колегія суддів не враховує тверджень сторони захисту щодо стану здоров`я ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також те, що вони потребують лікування, яке не забезпечується в умовах СІЗО, оскільки будь-яких протипоказань щодо утримання обвинувачених в умовах установ попереднього ув`язнення не надано.

Обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд неодноразово вживав заходів до забезпечення охорони здоров`я, зокрема надання медичного обстеження, а в разі необхідності надання невідкладного медичного лікування, копії процесуальних рішень направлялися для виконання до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» та філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях.

Згідно листа філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України «в Миколаївській та Одеській областях від 04.02.2025 ОСОБА_8 знаходиться під постійним медичним наглядом фахівців Миколаївської міської медичної частини філії, проведені всі необхідні медичні дослідження, консультації, надано відповідне лікування, враховано його право на вільний вибір медичного фахівця та медичного закладу охорони здоров`я МОЗ України для отримання якісної медичної допомоги.

Стан здоров`я ОСОБА_8 станом на 04.02.2025 контрольований, лікування, за рекомендаціями фахівців, приймає. Екстреного лікування за межами СІЗО не потребує. Згідно копії медичної довідки Миколаївської міської медичної частини філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях від 04.02.2025 ОСОБА_8 встановлено діагноз - дистрофічна міокардіопатія з гіпертензійним синдромом. СН II А I 42.9 Хронічний панкреатит в стадії нестійкої ремісії. К84.0 Хронічний поліпозний пансінусіт J 06.0. Хронічний простатит. №41.1. Хронічний поліпозний риносінусит J 32.9.

Також не бере до уваги суд твердження захисту про те, що стан здоров`я ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не дозволяє їм перебувати під вартою, так як будь-яких протипоказань, які б унеможливлювали утримання під вартою обвинувачених, що було б встановлено висновком уповноваженого органу по даному провадженню - матеріали справи не містять. Крім того, навіть за наявності в ОСОБА_8 низки хронічних хвороб, належна медична допомога може бути надана та забезпечена йому медичною частиною установи відбування покарань та медичним закладом, що до цього забезпечувалось судом протягом розгляду справи.

Таким чином, суд приходить до обгрунтованого висновку про те, що доводи захисників щодо незаконності подальшого утримання обвинувачених під вартою, спростовуються вищевикладеним, а наявність ризиків, які зазначені прокурором у клопотанні (п.п.1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України), очевидні.

Оцінюючи можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі, застава, домашній арешт, особиста порука та особисте зобов`язання не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Домашній арешт, у тому числі цілодобовий не будуть достатніми запобіжними заходами, адже пов`язані з доступом обвинуваченого до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі.

Слід зазначити, що через військову агресію Російської Федерації та, як наслідок, запроваджений на території України воєнний стан, постійну загрозу ракетних та інших обстрілів, пошкодження об`єктів критичної інфраструктури, систематичні збої у роботі мережі електропостачання та засобів зв`язку, участь працівників Національної поліції, які відповідно до ч.3 ст.181 КПК України виконують ухвалу про домашній арешт у забезпеченні громадської безпеки та охорони держави, дієвість та ефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть за умови застосування електронних засобів контролю, об`єктивно знижується і у цьому кримінальному провадженні не може запобігти встановленим ризикам.

А відтак, вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинувачених під вартою, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на 60 днів.

Відповідно ст.183 ч.4 п.1 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, які вчинені із застосуванням насильства, суд не визначає розмір застави.

Керуючись ст.177, 178, 183, 196-199, 319, 331, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто з 06 лютого 2025 року до 06 квітня 2025 року, включно.

Копію ухвали вручити учасникам провадження для відома та направити до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" для виконання.

В задоволенні клопотань захисника, адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто з 06 лютого 2025 року до 06 квітня 2025 року, включно.

Копію ухвали вручити учасникам провадження для відома та направити до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" для виконання.

Відмовити в задоволенні клопотання захисника, адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їм копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 10.02.2025 року о 12.00 год.

Головуюча суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3