ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 645/5440/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/950/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілого ОСОБА_8 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 01 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гнилиця Великобурлуцького району Харківської області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 04 03 2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 389, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 25 днів; 14 06 2023 року звільненого по відбуттю покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Судом встановлено, що Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами), в Україні з 05:30 24.02.2022 введено воєнний стан.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допомагав своєму сусіду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , робити ремонт в його квартирі АДРЕСА_2 .

29.08.2023 року перебуваючи за місцем свого мешкання у ОСОБА_7 виник умисел скоїти крадіжку інструменту з квартири АДРЕСА_2 , оскільки йому було відомо, що в квартирі на ніч ніхто не залишається та інструмент ніхто не забирає.

30.08.2023 року приблизно о 02:00 годині, ОСОБА_7 шляхом підбору ключа зайшов до квартири АДРЕСА_2 , де у приміщенні квартири побачив болгарку ТМ «Маkitа» моделі «GА9020» в корпусі чорно-синього кольору, якою він вирішив таємно заволодіти.

Після цього ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, маючи на меті незаконне збагачення, виніс з квартири болгарку ТМ «Маkitа» моделі «GА9020» в корпусі чорно-синього кольору, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-23/19633-ТВ від 08.09.2023 становить 1493 гривень.

Крім цього, продовжуючи реалізацію злочинного умислу ОСОБА_7 у приміщенні квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_3 , побачив перфоратор «ДніпроМ» моделі «М ПЕ-2613П» 1300 вт., яким вирішив таємно заволодіти.

Надалі ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, маючи на меті незаконне збагачення, виніс з вказаної квартири перфоратор «ДніпроМ» моделі «М ПЕ-2613П» 1300 вт, вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-23/19631-ТВ від 11.09.2023 року становить 1495 гривень.

Після цього, ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2988 гривень.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок відносно ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню ст. 75 КК України, що потягло неправильне та безпідставне звільнення від відбування покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі враховано дані про особу останнього, а саме те, що останній ніде не працює, у нього відсутня родина, тобто він фактично не пов`язаний соціальними інститутами, які могли б сприяти його перевихованню без ізоляції від суспільства.

Зазначив також, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий корисливий злочин, не зважаючи на притягнення його до кримінальної відповідальності: вказане кримінальне правопорушення він вчинив через 2 місяці після звільнення з місць позбавлення волі. Відшкодування потерпілому збитків завданих протиправними діями ОСОБА_7 відбулось фактично незалежно від волі та дій останнього, шляхом повернення викрадених речей працівниками поліції.

Враховуючи викладене, вважає, що покарання, не пов`язане з тривалою ізоляцією від суспільства, не може стати на заваді вчинення ОСОБА_7 нових злочинів.

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційні вимоги прокурора у кримінальному провадженні та просив про їх задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, при цьому виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи при цьому від його відбування, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який: є громадянином України, раніше судимим, проте останній беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому діяння, не оспорював встановлені під час дізнання обставини, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має зареєстроване місце проживання, визнавши при цьому щире каяття останнього обставиною, що відповідно до положень ст. 66 КК України пом`якшує його покарання.

Обставин же, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Переглядаючи вирок суду в частині правильності призначення ОСОБА_7 покарання, колегією суддів встановлено та не спростовано стороною обвинувачення, що з серпня 2023 року ОСОБА_7 більше кримінальних правопорушень не вчиняв та до кримінальної відповідальності не притягувався.

Не було надано стороною обвинувачення і офіційних даних про порушення ОСОБА_7 обов`язків, покладених на останнього відповідно положень ст. 76 КК України.

Наведене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 дійсно усвідомив протиправність своїх дій, став на шлях виправлення та, наразі, не є суспільно-небезпечною особою, виправлення якої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Будь-яких нових даних, провокуючих особистість обвинуваченого ОСОБА_7 стороною обвинувачення надано не було, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про м`якість призначеного обвинуваченому покарання, не знайшли свого підтвердження.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при досить повному та ретельному вивченні особистості обвинуваченого, обґрунтовано зробив висновок про те, що дані, які характеризують обвинуваченого поряд із наявністю обставини, яку можна визнати пом`якшуючою, дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо виду та розміру покарання та вважає його необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження ним нових злочинів.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 01 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4