КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/6152/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

26 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року,-

за участю:

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів до 19 січня 2025 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_6 заставу у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень 00 копійок (двісті сорок дві тисячі двісті сорок грн.), яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), із покладенням на нього обов`язків у разі внесення застави, передбачених ст. 194 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, дані про особу обвинуваченого, та дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій, тому визнав доведеним існування ризику переховування від суду, а також впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду, як такого, що ухвалене з порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року змінитита постановити ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що зазначені судом ризики для необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на цей час істотно зменшились. Так, досудове розслідування відносно злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 закінчилося, та переважна частина ризиків, на які посилався прокурор, перестала існувати. Щодо ризику впливати на свідків, то суд може при зміні запобіжного заходу покласти обов`язок на обвинуваченого не спілкуватись зі свідками у цьому кримінальному провадженні. Крім того, як вказує апелянт, відсутні ризики, що ОСОБА_6 буде переховуватись від суду, з урахуванням постійного контролю за місцем його проживання з боку працівників поліції. Щодо посилань суду на відсутність джерела доходу, то апелянт зазначає, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, а саме матір та сестру, які на час проведення судового провадження можуть утримувати ОСОБА_6 .

На переконання сторони захисту, наявні наступні обставини, які свідчать про можливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу. Зокрема, наявні міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, який постійно проживав разом з матір`ю, яка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що також свідчить про наявність постійного місця проживання, обвинувачений раніше не судимий, що мінімізує ризики. Крім того, сторона захисту звертає увагу на стан здоров`я обвинуваченого, який є інвалідом 3 групи безстроково та потребує постійного прийому гормональних ліків, якими ДУ «Київський слідчий ізолятор» не здатна забезпечити обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307, ч.3 ст.28 ч.2 ст.317, ч.3 ст.311, ч. 3 ст. 313 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів до 19 січня 2025 року включно з визначенням застави у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень 00 копійок та покладенням обов`язків у разі внесення застави, передбачених ст. 194 КПК України.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, потерпілого та його представника, обвинуваченого та його захисників для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність та зменшення ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу психотропних речовин, організованою групою, що вказує про підвищену небезпеку інкримінованих протиправних дій, вид і розмір покарання, яке може загрожувати в разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який неодруженим, має постійне місце проживання в м. Київ, проживав з матір`ю, не судимий, не працюючий, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо посилань захисника на те, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце мешкання в м. Києві, проживає з матір`ю, то колегія суддів зауважує, що на даному етапі провадження з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінального правопорушення, яке інкриміновано обвинуваченому, дані обставини не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Що ж до наявності у обвинуваченого третьої групи інвалідності, то колегія суддів зауважує, що такі обставини не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, а тому не дають підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Посилання сторони захисту на необхідність обвинуваченому постійно приймати ліки, якими ДУ «Київський слідчий ізолятор» не здатен забезпечити, та як наслідок, доцільність визначення іншого запобіжного заходу, більш м`якого ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки ніяких об`єктивних доказів унеможливлення ОСОБА_6 утримувати під вартою захисником до суду апеляційної інстанції не надано, не встановив таких обставин і суд першої інстанції.

Посилання захисника на можливість матері та сестри матеріально забезпечувати ОСОБА_6 жодним чином не може свідчити про те, що обвинувачений, не зможе здійснити дії, передбачені п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_6 впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває і докази у повному обсязі ще не дослідженні, свідки не допитані, обвинувачений показів не давав, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою мінімізації негативних наслідків для себе може впливати на недопитаних свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність та зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргузахисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року, якоюпродовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів до 19 січня 2025 року включно з визначенням розміру застави - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4