Справа № 346/6817/24
Провадження № 1-в/346/44/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання: ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 і його захисника ОСОБА_5 , представника колонії: ОСОБА_6 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк, що залишився,

по кримінальному провадженню №0000208, в якому ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянин України; місце народження: с.Швейків Монастирського району Тернопільської області; зареєстроване і фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; освіта середня; не одружений; офіційно не працевлаштований) вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.10.2022 року (який набрав законної сили 21.11.2022) визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 і п.1 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 9 років, із зарахуванням у строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення за період з 22.02.2016 по 22.11.2018, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 5 років і 6 місяців,

а також по кримінальному провадженню №0000339, в якому ОСОБА_4 вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 29.03.2023 року (який набрав законної сили 01.05.2023) визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 6 років, але на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим окаранням за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.10.2022 року, остаточно визначено покарання у виді 9 років позбавлення волі,

в с т а н о в и в:

Начальник Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)»: ОСОБА_7 , звернувся до суду із вказаним поданням, до якого додав матеріали особової справи засудженого (а.с.1-12 судова справа, а.с.1-145 особова справа).

Позиції учасників провадження.

Аргументи представника колонії. Вироком суду від 19.10.2022, який набрав законної сили 21.11.2022, засудженого визнано винним у вчиненні 21.02.2016 злочину, передбаченого ч.2 ст.15 і ч.1 ст.115 КК України і призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі, із зарахуванням у строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення за період з 22.02.2016 по 22.11.2018 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 5 років і 6 місяців. Проте, вироком суду від 29.03.2023, який набрав законної сили 01.05.2023, засудженого визнано винним у вчиненні 29.04.2019 злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, а із застосуванням ст.70 КК України визначено остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі, а також із зарахуванням у відбуту частину покарання строк попереднього ув`язнення з 19.04.2019 по 25.07.2019. Але, засуджений вже відбув більше ніж три четвертих строку покарання, призначеного йому судом, а своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тому засудженого, умовно-достроково, слід звільнити від невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, що складає 10 місяців 1 день.

Позиція засудженого. В судовому засіданні визнав свою вину у вчиненому, вказав, що він погано вчинив, оскільки не подумав. Вказав, що все обдумав та хоче жити правильно із сім`єю, оскільки не хоче скоювати злочини. Також зазначив, що не пішов нікуди вчитись, оскільки працював на будівництві бо не вистачало на життя.

Аргументи прокурора. Просила відмовити у задоволенні подання колонії, оскільки засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення.

Оцінка суду.

Частина 2 статті 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами. Разом з цим, частиною 1 статті 81 КК України встановлено, що до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Але частиною 2 і пунктом 3 частини 3 статті 81 КК України уточнюється, що умовно-дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений саме сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також за умови (якщо засуджений відбуває покарання за вчинений умисний особливо тяжкий злочин), що засуджений фактично відбув не менше трьох четвертих строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.10.2022 року (який набрав законної сили 21.11.2022) ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні ним 21.02.2016 умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15 і ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 9 років, із зарахуванням у строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення за період з 22.02.2016 по 22.11.2018, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 5 років і 6 місяців (а.с.5-10,15 частини І особової справи засудженого).

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 29.03.2023 року (який набрав законної сили 01.05.2023) визнано винуватим у вчиненні ним 29.04.2019 умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 6 років, але на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.10.2022 року, остаточно визначено покарання у виді 9 років позбавлення волі, із зарахуванням у відбуту частину покарання строк попереднього ув`язнення з 19.04.2019 по 25.07.2019 (а.с.25-27,37 частини І особової справи засудженого).

Тобто, ОСОБА_4 вчинив другий умисний тяжкий злочин у момент перебування на волі, коли попереднє ув`язнення до нього вже не застосовувалось, після вчинення ним першого особливо тяжкого злочину, у період його притягнення до кримінальної відповідальності, але за відсутності вироку суду.

Строк відбуття покарання, правильно рахується колонією з 19 жовтня 2022 року, оскільки про це вказано у обох вироках (а.с.1 частини І особової справи засудженого). І наразі, засуджений ОСОБА_4 продовжує відбувати призначене покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд відзначає, що в силу положень ч.1 ст.121 та ч.2 ст.15 і ч.1 ст.115, а також частин 5 і 6 статті 12 КК України і з урахуванням змісту зазначених вироків, покарання було призначено засудженому за вчинення ним умисного тяжкого та особливо тяжкого злочину, якими є злочини, передбачені ч.1 ст.121 та ч.2 ст.15 і ч.1 ст.115 КК України.

Тому суд погоджується з учасниками провадження у тому, що колонією доведено факт того, що засуджений, станом на дату розгляду подання судом, дійсно фактично відбув вже більше ніж три четвертих строку покарання, призначеного йому судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як вже вказувалось судом вище, умовно-дострокове звільнення може бути застосоване виключно, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Через, що суд враховує і положення частини 1 статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України за якими, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. При цьому суд відзначає, що з огляду на положення частини 3 статті 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

1. За час відбуття покарання в ДУ "Закарпатська УВП (№9)", з 20.10.2022 по 22.09.2023:

- 20.10.2022 року в ДУ «Закарпатська УВП (№9)» було проведено повний обшук ОСОБА_4 по прибуттю в колонію (а.с.7 частина 2 особової справи засудженого);

- і згідно з медичною довідкою ОСОБА_4 був здоровим, а тому міг працювати (а.с.14 частина 2 особової справи засудженого);

- відповідно до протоколу від 30.11.2022 року у ОСОБА_4 проведено загальний обшук під час якого вилучено мобільний телефон марки «Nomі» (а.с.26 частина 2 особової справи засудженого), а постановою від 13.12.2022 року № 237 за це на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження за зберігання забороненого предмету, а саме мобільного телефону (а.с.16 частина 2 особової справи засудженого);

- довідкою від 12.12.2022 року стверджується, що за час утримання в ДУ «Закарпатська УВП (№9)» ОСОБА_4 характеризується посередньо (а.с. 18 частина 2 особової справи засудженого);

- постановою від 16.08.2023 року ОСОБА_4 було оголошено догану, оскільки останній допустив порушення встановленого порядку тримання, яке полягає в тому, що 08.08.2023 року о 02 годині у камерному приміщенні № 2 між ув`язненими виникла конфліктна ситуація, яка переросла у бійку з явним порушенням режиму тиші (а.с.63 частина 2 особової справи засудженого);

- після цього, згідно з довідкою від 15.08.2023 року, з ОСОБА_4 було проведено профілактичну бесіду у зв`язку із створенням ним конфліктної ситуації, яка переросла у бійку, а ткож констатовано, що за час утримання в ДУ «Закарпатська УВП (№9)» він характеризується посередньо (а.с. 64 частина 2 особової справи засудженого);

- 22.09.2023 року ОСОБА_4 було спрямовано до ДУ "Коломийська виправна колонія (№41)" для подальшого відбування покарання (а.с.98 частиан 2 особової справи засудженого);

Отже, за весь час відбуття покарання в ДУ "Закарпатська УВП (№9)", а це період з 20.10.2022 по 22.09.2023 ОСОБА_4 характеризувався виключно посередньо, заохочень не мав взагалі, отримав два дисциплінарні стягнення (але на підставі ч.14 ст.134 КВК суд вважає ОСОБА_4 таким, що не має цих стягнень), не працював, а з його ініціативи роботи з благоустрою колонії, не виконував.

2. За час відбуття покарання в ДУ "Коломийська виправна колонія (№41)", з 28.09.2023:

- відповідно до розписки ОСОБА_4 та подання колонії, ОСОБА_4 продовжив відбувати покарання в цій колонії з 28.09.2023р. (а.с.102-104 частина 2 особової справи засудженого та а.с.1 судової справи);

- відповідно до графіку проведення робіт по благоустрою приміщення та території дільниці карантину, діагностики і розподілу ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» від 28.09.2023 року, ОСОБА_4 було встановлено певні дні для проведення вищевказаних робіт, однак 29.09.2023р. до виконання чергування він не приступив, згідно з поясненнями ОСОБА_4 через головні болі, але до лікаря за медичною допомогою він не звертався (а.с.112-116 частина 2 особової справи засудженого);

- у зв`язку із чим, згідно з поданням щодо застосування заходу стягнення від 10.10.2023 року у зв`язку з відмовою від виконання робіт по благоустрою території дільниці КДіР, з ОСОБА_8 було вирішено провести бесіду профілактичного характеру, що також підтверджується рішенням дисциплінарної комісії (а.с. 111,117 частина 2 особової справи засудженого);

- 03.10.2023р. ОСОБА_4 звернувся до начальника ДУ "Коломийська виправна колонія №41" із проханням дозволити брати участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», і цю програму за даними представника колонії він відвідує та виконує (а.с.108 частина 2 особової справи засудженого, пояснення представника);

- постановою від 12.10.2023р. ОСОБА_4 було переведено до дільниці ресоціалізації у зв`язку із тим, що він тільки під контролем дотримується встановленого порядку відбування покарання (а.с.110 частина 2 особової справи);

- відповідно до характеристики від 19.10.2023 року, з 28.09.2023 року ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)». Дотримується правил поведінки під контролем адміністрації. На даний час не працевлаштований. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення». Виконавчі листи не надходили (а.с.121 частина 2 особової справи засудженого);

- опитувальними листами від 19.10.2023 року щодо можливості застосування статті 101 КВК України та статей 81,82 КК України до засудженого ОСОБА_4 , одноголосним рішенням комісії встановлено, що останній не заслуговує на застосування вищезазначених статтей (а.с. 118-120 частина 2 особової справи засудженого);

- і згідно з випискою із протоколу № 28 від 19.10.2023 року, йому було відмовлено в направленні матеріалів до суду, оскільки він не довів своє виправлення, не став на шлях виправлення та не довів, що стає на шлях виправлення (а.с. 125 частина 2 особової справи засудженого);

- з січня по червень 2024 року, ОСОБА_4 почав працювати за договорами цивільно-правового характеру та отримував за це оплату (а.с.140 частина 2 особової справи);

- а згідно з випискою із наказу від 02 липня 2024 року, ОСОБА_4 було оголошено заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці у ІІ кварталі 2024 року (а.с. 128 частина 2 особової справи засудженого);

- 03.06.2024 року, 01.08.2024 року та 02.09.2024 року з ОСОБА_4 було укладено письмові цивільно-правові договори, згідно з якими останній мав виготовити обплетені вироби та за це одержати грошові кошти (а.с. 129-131 частина 2 особової справи засудженого);

- згідно з довідкою від 05.12.2024р. ОСОБА_4 погасив заборгованість за виконавчим листом у розмірі 2140грн. 92коп., тобто шкоду на користь держави, згідно вироку він відшкодував, але шкоду потерпілому не відшкодував взагалі (а.с.9 судової справи; а.с.16-21 частина 1 особової справи);

- довідка №269 від 05.12.2024 містить відомості про те, що ОСОБА_4 працював за договорами цивільно-правового характеру та отримував за це оплату з серпня 2024 року по січень 2025 року (а.с. 8 подання);

- згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого від 06.12.2024р. ОСОБА_4 набрав 81 бал (а..5-7 судової справи);

- згідно з характеристикою на ОСОБА_4 від 02.12.2024р., ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також ризик небезпеки для суспільства оцінено як середній (а.с.2-3 судової справи);

- опитувальним листом від 06.12.2024 року щодо можливості застосування статті 81 КК України до засудженого ОСОБА_4 встановлено, що останній заслуговує на застосування вищезазначеної статті (а.с. 133 частина 2 особової справи засудженого);

- а виписка з протоколу № 25 від 06.12.2024 року щодо засудженого ОСОБА_4 містить відомості про те, що він довів своє виправлення (а.с. 143 частина 2 особової справи засудженого);

Отже, за весь час відбуття покарання в ДУ "Коломийська виправна колонія (№41)", тобто за період з 28.09.2023 по 12.03.2025 (день постановлення судом ухвали) ОСОБА_4 тільки у 2024 році змінив своє ставлення до праці (оскільки з січня 2024 року почав працювати) та змінив своє ставлення до своєї поведінки (оскільки 02.07.2024 отримав заохочення за поведінку у ІІ кварталі 2024 року). Відомості про заохочення ОСОБА_4 02.10.2024 (як це вказано у довідці від 06.12.2024р. - а.с.4 судової справи та а.с.136 частина 2 особової справи) свого документального підтвердження не знайшли (особова справа засудженого не містить ні подання про таке заохочення ОСОБА_4 , ні наказу про таке його заохочення).

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини на підставі наданих йому колонією письмових доказів, а також пояснень її представника та самого засудженого, у їх сукупності, суд констатує, що колонією не доведено те, що засуджений дійсно вже повністю пройшов процес позитивних змін і своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. І що це має невідворотній характер.

Суд високо оцінює намагання засудженого у 2024 та початку 2025 року році довести своє виправлення, його робота, ставлення до неї та сумлінна поведінка протягом цього року, а також часткове відшкодування шкоди за вироком, на думку суду прямо вказують на те, що засуджений став на шлях виправлення і впевнено йде по ньому. Дійсно, до колонії не надходив виконавчий лист про стягнення шкоди на користь потерпілого від особливо тяжкого злочину, однак засуджений, якщо він дійсно розкаявся мав би вчиняти дії, спрямовані хоча би на часткове відшкодування шкоди, завданої потерпілому.

Також незважаючи на те, що така поведінка і його ставлення до праці мають безперервний характер, період такої поведінки і ставлення до праці є незначним (тільки з січня 2024 року) у порівнянні із загальним строком відбуття ОСОБА_4 покарання у виправній колонії (з 20.10.2022), аби суд міг погодитись із тим, що така поведінка і ставлення до праці мають невідворотній та стійкий характер, і як наслідок свідчать про виправлення засудженого.

Наразі, суд вважає що ця поведінка і ставлення засудженого до праці вказують на те, що він став на шлях виправлення, але ще не довів своє виправлення, проте тільки останнє є єдиною підставою для застосування судом умовно-достроково звільнення засудженого, який відбуває покарання за умисний особливо тяжкий та умисний тяжкий злочин.

Крім того, представники самої колонії 19.10.2023р. вказували на те, що засуджений не довів своє виправлення, не став на шлях виправлення та не довів, що стає на шлях виправлення, що підтверджується випискою із протоколу № 28 від 19.10.2023 року (а.с. 125 частина 2 особової справи засудженого).

Тому, подання колонії не підлягає задоволенню.

Тож керуючись статтями 1-33,84-99,321,342-372,392-395,532-539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)»: ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 9 років, на невідбутий строк який складає: 10 місяців 1 день.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Повний текст ухвали оголошено 17 березня 2025 року об 17 годині 10 хвилин.

Головуючий суддя : ОСОБА_1