Справа № 274/1501/25 Провадження № 1-кп/0274/586/25
УХВАЛА

06.03.2025 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000707 від 26.09.2024 про обвинувачення:

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, -

в с т а н о в и в:

до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області 28.02.2025 з Житомирської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України.

Ухвалою від 03.03.2025 у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , оскільки ризики, що слугували підставою для обрання та продовження таких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зникли та існують на цей час.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому заперечив проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що не вчиняв правопорушень, які йому інкримінуються, від суду ніколи не ухилявся, тиску на потерпілих не чинив.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечила проти клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки ризики, наведені прокурором, є не обґрунтованими, обвинувачений не визнає вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, жодного впливу на потерпілу не чинив, він вважається несудимим, а перебування на розгляді в суді іншого кримінального правопорушення щодо нього не повинно братися до уваги з огляду на презумпцію невинуватості. Окрім того, обвинувачений має соціальні зв`язки, оскільки є одружений, має на утриманні дитину, яка навчається, та матір, якій встановлено 3 групу інвалідності. Також, обвинувачений зареєстрований як фізична особа-підприємець, відтак має самостійний дохід. З огляду на зазначене, захисник вважала за доцільне змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт в нічний час доби.

Обвинувачений ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні заперечив проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні заперечила проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому зазначила, що наведені в клопотанні прокурора ризики не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Також відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_6 переховувався від слідства чи суду, перебував у розшуку або чинив тиск на свідків. Також, захисник зауважила, що обвинувачений раніше не вчиняв злочинів саме майнового характеру, як про це зазначив в клопотанні прокурор. А, оскільки, досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні уже закінчене, то вказаний в клопотанні сторони обвинувачення ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, не може існувати. Відтак, захисник висловилася за доцільність зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, доходить такого висновку.

Згідно зі ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із такого.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Корольовського районного суду Житомирської області від 20.02.2025 ОСОБА_4 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком на 30 діб до 22.03.2025.

До цього ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 31.10.2024 щодо підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 27.12.2024.

А ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 25.12.2024 продовжено підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23.02.2025.

При продовженні запобіжного заходу слідчим суддею було враховано, що наявні докази та обставини підтверджують існування достатніх підстав вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, ОСОБА_4 причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, а також, що заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати. Слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, тому може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання; може незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження. Отже органом досудового розслідування було доведено, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На теперішній час ОСОБА_4 продовжує обвинувачуватися в т.ч. й у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому не виключається можливість того, що він може переховуватись від суду, оскільки усвідомлює можливість засудження на тривалий строк, тобто існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На обґрунтування ризиків, передбачених п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором зазначено, що системність злочинної діяльності обвинуваченого (хоча й судимості за ці злочини були погашені), в сукупності із відсутністю постійного місця роботи та законного прибутку, беззаперечно свідчить про існування ризику вчинення інших злочинів та повторення протиправної поведінки, а намагання обвинуваченого вплинути на потерпілу з метою змусити її відмовитися від раніше поданої заяви про вчинення кримінального правопорушення, свідчить про високу ймовірність протиправного впливу на учасників кримінального провадження з метою викривлення їх показань, які мають ключове значення для результатів судового розгляду.

Тож, з врахуванням тяжкості злочинів, у вчинення яких обвинувачується ОСОБА_4 та міри покарання, що йому загрожує у випадку доведеності його вини, зважаючи на його особу, суд вважає доведеною наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставини, враховані слідчим суддею при обрані та продовженні запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , в тому числі вік та стан здоров`я, міцність його соціальних зв`язків, майновий стан, не змінилися, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині. Встановлені ризики є дійсними та триваючими.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить із такого.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 31.10.2024 у справі № 296/10098/24 підозрюваному ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою слідчого судді від 20.02.2025 у справі № 296/1809/25 до 20.03.2025.

При обранні запобіжного заходу слідчим суддею було враховано, зокрема, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, яке йому загрожує, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення (ч. 4 ст. 189 КК України), за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Також, слідчий суддя вважав достатньо обґрунтованим ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на свідка, потерпілу та іншого підозрюваного з метою схилити їх до відмови від наданих показань на свою користь. Окрім того, не виключався ризик вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення з огляду на те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

На теперішній час ОСОБА_6 продовжує обвинувачуватися, окрім іншого, у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, тому не виключається можливість того, що він може переховуватись від суду, оскільки усвідомлює можливість засудження на тривалий строк, тобто існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого протиправного впливу на свідків, потерпілу чи іншого обвинуваченого, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_6 задля уникнення кримінального покарання може вдатися до відповідних дій, тобто зберігається ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На обґрунтування ризиків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості повторного вчинення обвинуваченим злочинів, прокурором зазначено про скоєння в минулому ОСОБА_6 інших злочинів майнового характеру упродовж нетривалого проміжку часу та про відсутність у нього постійного місця роботи та законного прибутку.

Тож, з врахуванням тяжкості злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_6 та міри покарання, що йому загрожує у випадку доведеності його вини, зважаючи на його особу, зокрема й те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, суд вважає доведеним існування ризиків, передбачених п. 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, в клопотанні прокурора зазначено, що ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, зокрема зброю, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, відомостями про які орган досудового розслідування не володіє, тобто наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Суд вважає слушною думку сторони захисту про відсутність такого ризику, оскільки досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні закінчене, обвинувальний акт направлено до суду, а отже прокурором було визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта.

Варто зазначити, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям ризик - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених на цей час неможливе. Тривалість застосованих до обвинувачених запобіжних заходів з урахуванням їх виду у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на теперішній час не виходить за межі розумного строку.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що кримінальне провадження лише надійшло до суду, підготовче провадження ще не завершено, а судовий розгляд не розпочався, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченим, та позбавляє їх можливості переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає за доцільне продовжити дію раніше обраних запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених на 60 днів.

Суд вважає, що стороною захисту не доведено, що заявлені прокурорм ризики зменшились, а також не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, в т.ч. домашнього арешту, гарантуватиме належну процесуальну поведінку та запобігання існуючим ризикам. Обставини, на які посилалася сторона захисту, зокрема щодо наявності соціальних зав`язків у обвинувачених та самостійного доходу, існували і на час подій, які інкримінуються обвинуваченим, однак не стали стримуючим фактором для них.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 1 та п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, та щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 КК України.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, даних про обвинувачених та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, беручи до уваги, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються, в т.ч. й у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, із погрозою застосування насильства, а ОСОБА_4 також у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченим розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 178, 183, 199, 314-316, 372 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб до 04 травня 2025 року включно.

Продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб до 04 травня 2025 року включно.

В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на домашній арешт - відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити уповноваженій службовій особі державної установи "Житомирська установа виконання покарань (№ 8)".

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1