Дата документу 06.02.2025 Справа № 323/527/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/451/25 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/527/22Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 січня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Оріхів Запорізької області, зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.4 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 20.03.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід. Свої вимоги мотивував тим, що прокурором не надано жодних доказів існування передбачених ст.177 КПК ризиків. На переконання апелянта, зазначені ризики протягом тривалого перебування ОСОБА_7 під вартою лише зменшуються. Обвинувачений під час розгляду справи дотримується належної процесуальної поведінки. ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання. Захисник посилається на наявність у обвинуваченого тяжкого захворювання та необхідність негайного лікування. Апелянт зазначає, що матір ОСОБА_7 також має незадовільний стан здоров`я та потребує стороннього піклування. Крім того, обвинувачений у разі зміни запобіжного заходу має наміри вступити до лав ЗСУ.

Прокурор у кримінальному провадженні та обвинувачений були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення їх участі в апеляційному розгляді не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі прокурора та обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.4 ст.187 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що заявлені прокурором передбачені ч.1 ст.177 КПК ризики об`єктивно існують, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого. При цьому ризик переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення є надзвичайно вагомими, а відтак, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим під час розгляду клопотання ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 цього Кодексу ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені прокурором передбачені ч.1 ст.177 КПК ризики, які були враховані під час застосування та продовження вказаного запобіжного заходу, об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На переконання апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про існування вказаних ризиків є обґрунтованими.

Колегією суддів встановлено, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні за попередньою змовою групою осіб ряду особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, проти безпеки руху та експлуатації транспорту і проти власності, які становлять підвищений ступінь суспільної небезпеки, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне ув`язнення, з конфіскацією майна.

Згідно матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, тобто законного та стабільного джерела доходу не має. Крім того, всупереч протилежним доводам апеляційної скарги захисника, матеріали провадження не містять даних про наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків.

Перелічені вище відомості вказують на відсутність стримуючих факторів належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Враховуючи вищевикладене, а також характер та обставини вчинення інкримінованих злочинів, відсутність в матеріалах провадження відомостей про стійкі соціальні зв`язки у ОСОБА_7 ; з огляду на те, що з`ясування обставин провадження та дослідження доказів триває; переконання колегії суддів, існують достатні підстави для висновку, що обвинувачений, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду; знищити, приховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом із тим, колегія суддів погоджується із твердженням районного суду про значну вагомість передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків серед заявлених.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відтак, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

Колегія суддів зауважує, що аргументи захисника про наявність у обвинуваченого місця проживання та посилання на тривале перебування під вартою не можуть бути беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Перевіряючи доводи апелянта щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, судова колегія виходить з наступного.

Відомості про стан здоров`я обвинуваченого були предметом перевірки суду першої інстанції, який, виходячи з наявних матеріалів провадження, дійшов висновку про відсутність будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого тримання під вартою обвинуваченого.

Такі висновки суду захисником в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду будь-якими доказами не спростовано. Не містить подана апеляційна скарга й достовірних відомостей на підтвердження необхідності стороннього догляду за матір`ю обвинуваченого.

Наміри вступу обвинуваченого до лав ЗСУ, про що було заявлено захисником в поданій апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 січня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4