У Х В А Л А

03 лютого 2025 року Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні № 0001670, № 0001771 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції захисника: ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду міста Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . В обґрунтування свого клопотання прокурор посилався на наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків для даного кримінального провадження. Прокурор зазначив, що в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, обвинувачені матимуть потенційну можливість ухилятися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване їм кримінальне правопорушення, здійснити незаконний вплив на потерпілого та свідків у даному провадженні, а також продовжити вчинення кримінальних правопорушень.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заявленого клопотання прокурора, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просила обвинуваченому ОСОБА_3 змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити своєму підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Суд, вислухавши доводи прокурора, заслухавши думки обвинувачених, їх захисників, приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю інформації про матеріальний, соціальний стан особи та інше. Так у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування».

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

Вказані кримінальні правопорушення є кримінальними правопорушеннями проти власності.

Як вбачається з матеріалів обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, неодружений, дітей на утриманні не має, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, раніше судимий, вчинив дане кримінальне правопорушення протягом визначеного іспитового строку, документи в підтвердження позитивної репутації обвинуваченого останнім не надано.

Як вбачається з матеріалів обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, неодружений, дітей на утриманні не має, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, судимості не має, документи в підтвердження позитивної репутації обвинуваченого останнім не надано.

Постановляючи дане рішення, суд погоджується з посиланням прокурора на наявність і актуальність ризиків для даного кримінального провадження. Зокрема, суд обґрунтовано вважає, що в разі зміни запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою, обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 матимуть реальну можливість перешкодити судовому розгляду даного кримінального провадження шляхом переховування від суду, побоюючись тяжкості покарання, яке загрожує їм в разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Окрім цього, суд вважає обґрунтованим посилання прокурора на ризик того, що обвинувачені, в разі зміни їм запобіжного заходу на більш м`який, матимуть реальну можливість здійснити незаконний вплив на потерпілого і свідків у даному провадженні.

Також, суд погоджується з посиланням прокурора на можливість обвинувачених продовжувати вчинення кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 офіційно не працюють, та не маючи постійного джерела доходів знов можуть вчинити з корисливих мотивів кримінальне правопорушення.

Відтак, наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який.

А тому, суд приходить до переконання, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не може забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинувачених та виконання ними процесуальних рішень суду.

Тому є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, та на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.

Крім того, суд враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вважає недоцільним визначати розмір застави у кримінальному провадження.

Керуючись ст.ст.110, 177, 182, 183, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 години 02 квітня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 години 02 квітня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1