ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000973 від 02.10.2024 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_5 , на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 грудня 2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, маючого вищу освіту, офіційно не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

(в режимі відеоконференції з Первомайського

міськрайонного суду Миколаївської області)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання - скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ст.126-1 КК України призначити покарання у виді апробаційного нагляду строком на 2 роки.

Відповідно до ч.2 ст.59-1 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_6 обмежувальний захід покласти обов`язок проходження програми для кривдників строком на три місяці.

Під час апеляційного розгляду повторно дослідити відомості, що характеризують особу обвинуваченого. В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 59-1 КК України встановлено обвинуваченому ОСОБА_6 , такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає, що зазначений вирок суду в частині призначення покарання є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зауважує, що судом помилково визнано обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у родинних відносинах, оскільки диспозицією ст. 126- 1 КК України визначено коло осіб, які можуть бути потерпілими від кримінального правопорушення. Тому обставина, яка обтяжує покарання, передбачена п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України (вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах) вже є кваліфікуючою ознакою ст. 126-1 КК України.

Вказує, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується негативно, постійно зловживає алкогольними напоями, під час яких вчиняє насильницькі дії фізичного та психологічного характеру по відношенню до матері, яка є особою похилого віку, а також відносно останнього надходили скарги від мешканців мікрорайону, потерпіла під час судового засідання також пояснила, що обвинувачений зловживає спиртними напоями, у зв`язку із чим вчиняє сварки.

Крім того, зазначає, що судом не надано належної оцінки і тривалості вчинення обвинуваченим домашнього насильства проти потерпілої, яке продовжувалось протягом більш як 5 років ( з липня 2019 року по вересень 2024 року) і мало свій вираз як у психологічному, так і фізичному насильстві.

Не погоджується прокурор із висновком суду про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття, вважає, що такий висновок суду повністю суперечить моделі поведінки обвинуваченого при вчиненні інкримінованого йому злочину, яка виражалась у зухвалих повторюваних незаконних діях по відношенню до матері, яка є особою похилого віку.

Звертає увагу, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з позбавленням волі, не розглянув питання про застосування до останнього обмежувальних заходів, у тому числі направлення для проходження програми для кривдників, що виступає додатковим механізмом захисту потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством. На думку прокурора, застосування відповідно до п. 5 ч.1 ст. 91-1 КК України обмежувального заходу у виді покладення на ОСОБА_6 обов`язку проходження програми для кривдників строком на 3 місяці, сприятиме зміні його насильницької поведінки, засвоєнню моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння, взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_6 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, протягом тривалого часу умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, продовжує систематично вчиняти домашнє насильство щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, а саме щодо своєї матері ОСОБА_8 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Так, 29.09.2024 близько о 16:00 год, ОСОБА_6 перебував за адресою свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 . В цей же час, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства щодо своєї матері ОСОБА_8 , усвідомлюючи свою фізичну перевагу та суспільно небезпечні наслідки своїх дій, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив конфлікт з останньою, в ході якого перебуваючи в положенні сидячи здійснив удар правою ногою в область правої ноги ОСОБА_8 , в грубій формі словесно ображав, принижував, а також незважаючи на те, що своїми протиправними діями може залякати її, викликати душевні переживання та спричинити психологічну травму. В ході словесної сварки ОСОБА_6 викликав у своєї матері ОСОБА_8 емоційну невпевненість, нездатність себе захистити та відчуття загрози своєму здоров`ю, що виявилося у формі втоми, фізичного дискомфорту, негативних переживань. Умисні, систематичні та протиправні дії ОСОБА_6 , направлені на вчинення домашнього насильства відносно особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, викликали у ОСОБА_8 емоційну невпевненість через нездатність захистити себе, а також відчуття загрози своєму здоров`ю.

Дії обвинуваченого, ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.126-1 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом першої інстанції не дотримано в повній мірі зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 , що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступені тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

У вироку суду першої інстанції відсутній обґрунтований та підтверджений належними доказами висновок про обраний вид та розмір покарання, вирок суду не містить належного мотивування прийнятого рішення.

Суд першої інстанції належним чином не мотивував підстави прийнятого рішення, не навів переконливих та достатніх доказів призначеного покарання у виді апробаційного нагляду строком на 1 рік.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 65, 66, 67 КК України врахував, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, позицію прокурора та потерпілої, прийшов до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, та вважав за необхідне призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

Проте, поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується негативно, постійно зловживає алкогольними напоями, під час яких вчиняє насильницькі дії фізичного та психологічного характеру по відношенню до матері, яка є особою похилого віку, а також відносно останнього надходили скарги від мешканців мікрорайону. Потерпіла під час судового засідання, суду першої інстанції також пояснила, що обвинувачений зловживає спиртними напоями, у зв`язку із чим вчиняє сварки.

Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки і тривалості вчинення обвинуваченим домашнього насильства щодо потерпілої, яке продовжувалось протягом більш як 5 років ( з липня 2019 року по вересень 2024 року) і мало свій вираз як у психологічному, так і фізичному насильстві над нею, незважаючи на неодноразові випадки притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності, що підтверджує його небажання стати на шлях виправлення.

Суд апеляційної інстанції вважає посилання прокурора на те, що відсутня обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , а саме щире каяття, слушним.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Однак, зроблений Первомайським міськрайонним судом висновок про наявність обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , у виді щирого каяття, повністю суперечить моделі поведінки обвинуваченого при вчиненні інкримінованого йому злочину, яка виражалась у зухвалих повторюваних незаконних діях по відношенню до матері, яка є особою похилого віку, попри існування обставин неодноразового застосування до ОСОБА_6 заходів державного примусу. За таких обставин не вбачається такого важливого елемента щирого каяття, як критичної оцінки своїй протиправній поведінці, а відтак й відповідної обставини, що пом`якшує покарання.

Крім того, є слушними доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з вироку суду ОСОБА_6 визнаний винуватим за вчинення домашнього насильства щодо своєї матері ОСОБА_8 .

В той же час, судом одночасно визнано обставиною, яка обтяжує покарання, визначену у п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у родинних відносинах.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Враховуючи, що вчинення кримінального правопорушення (щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах) вже є кваліфікуючою ознакою диспозиції ст. 126-1 КК України, та такий факт визнаний судом доведеним, то в даному випадку визнання його обставиною, яка обтяжує покарання є неприпустимим, а тому зазначена обставина підлягає виключенню із мотивувальної частини вироку суду.

Колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання таким, що хоча і не виходить за межі вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, проте за своїм видом та розміром з огляду на особу обвинуваченого, форму вини й мотиви вчинення кримінального правопорушення, явно несправедливим через м якість.

Обираючи вид та розмір покарання, суд апеляційної інстанції враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за ст. 126-1 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, передбаченого ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, а також відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, апеляційний суд вважає можливим призначити ОСОБА_6 покарання за ст.126-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з позбавленням волі, не розглянув питання про застосування до останнього обмежувальних заходів, у тому числі направлення для проходження програми для кривдників, що виступає додатковим механізмом захисту потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Положеннями ч.ч.1,3,4 ст.91-1 КК України передбачено,що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.

Вироком суду доведено, що обвинувачений ОСОБА_6 систематично вчиняв психологічне насильство щодо особи, з якою винний перебуває у родинних відносинах, а саме відносно своєї матері ОСОБА_8 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи та погіршення якості її життя. Окрім того, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, згідно характеристики за місцем проживання характеризується негативно.

Отже колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що з метою необхідності зміни насильницької поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 у майбутньому та формування у нього неагресивної моделі поведінки у стосунках, як з потерпілою, так і з оточуючими, до обвинуваченого слід застосувати обмежувальні заходи у вигляді направлення ОСОБА_6 для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

Суд апеляційної інстанції вважає, що такі обмежувальні заходи із покладенням обов`язку будуть сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів.

У відповідності до п.4 ч.1 та ч.2 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п.2 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема, є - незастосування закону, який підлягає застосуванню.

За змістом статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції, підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Керуючись ст.376, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

ухвалив :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_5 , - задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 грудня 2024 року, стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 за ст.126-1 КК України призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

Відповідно до ч.2 ст.59-1 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_6 обмежувальний захід - покласти обов`язок проходження програми для кривдників строком на три місяці.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді