КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1282/2025 Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001371, внесеного до ЄРДР 29 квітня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційною прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 5 лютого 2024 року,яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Знам`янка Кіровоградської області, громадянин України, одружений, з середньою освітою, зареєстрований в АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 28 квітня 2023 року приблизно о 10 год. обвинувачений, перебуваючи біля ломбарду по вул. Братиславській, 34, в м. Києві, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_12 , у результаті розвитку якого ОСОБА_7 , діючи необережно та не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс правою рукою, зібраною в кулак, ОСОБА_12 один удар в область нижньої щелепи, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав з вертикального положення на асфальтобетонну площину з контактом потиличної ділянки голови, отримавши тяжке тілесне ушкодження, яке утворилось за імпресійно-інерційним механізмом, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, а саме: рани у ділянці справа (із крововиливами у тканини); субдуральний крововилив над лівою лобно-скроневою ділянкою, який обумовив зміщення серединних структур вправо; дрібні геморагічні вогнища в лівій лобній частці; субарахноїдальний крововилив.

Дії ОСОБА_7 , судом кваліфіковані за ст. 128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Також вироком вирішено питання процесуальних витрат, цивільного позову та доля речових доказів у провадженні.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі

В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції безпідставно перекваліфікував злочині дії ОСОБА_7 , які були кваліфіковані за обвинувальним актом з ч. 1 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження) на ст. 128 КК України (необережне тяжке тілесне ушкодження), вважає вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального процесуального закону, не надав належної оцінки доказам у кримінальному провадженні та, як наслідок, дійшов хибних висновків про відсутність умислу на спричинення тілесного ушкодження.

Прокурор зазначає, що наявними у справі доказами доведено, що обвинувачений ОСОБА_7 спровокував конфлікт з потерпілим ОСОБА_12 , в ході якого погрожував останньому «вдарити так, що той складеться вдвоє», реалізував свої погрози та рукою, зведеною в кулак, наніс цілеспрямований удар потерпілому в область нижньої щелепи, від чого потерпілий впав з вертикального положення на асфальтобетонну площину з контактом потиличної ділянки голови, в результаті чого потерпілому спричинено тілесне ушкодження, яке утворилось за імпресійно-інерційним механізмом у вигляді закритої черепно-мозкової травми, а саме: рани у ділянці справа (із крововиливами у тканини); субдуральний крововилив над лівою лобно-скроневою ділянкою, який обумовив зміщення серединних структур вправо; дрібні геморагічні вогнища в лівій лобній частці; субарахноїдальний крововилив, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Апелянт зазначає, що у ході досудового розслідування та безпосередньо під час судового розгляду допитувався свідок ОСОБА_13 , який показав суду, що 28 квітня 2023 року він був зі своїм знайомим ОСОБА_12 за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 34, біля ломбарду на ринку «Юність». ОСОБА_12 пішов до ломбарду та хвилин через 5 вийшов з раніше незнайомим йому чоловіком на вулицю. Далі свідок зазначив, що почув як раніше незнайомий йому чоловік почав погрожувати ОСОБА_12 , що нанесе йому тілесне ушкодження та сказав, що «зараз його вдарить і той складеться навпіл» після чого обвинувачений здійснив спробу вдарити ОСОБА_12 в обличчя, однак потерпілий ухилився від удару. Далі потерпілий спробував нанести удар у відповідь, також не влучив, та після обвинувачений наніс удар в нижню щелепу потерпілому від чого останній в секунді відлетів та впав на землю, після чого свідок побачив, що з голови потерпілого потекла кров. Потерпілий до тями так і не прийшов та його було госпіталізовано до лікарні ШМД. Разом з тим, свідок показав суду, що скоріш за все обвинувачений займався боксом або схожим видом спорту, оскільки удар було нанесено дуже майстерно.

Окрім того, прокурор вказує про те, що судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_14 про те, що 28 квітня 2023 року був на роботі в ломбарді за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 34. До ломбарду зайшов чоловік років 50 худорлявої статури, недалеко від ломбарду знаходився чоловік років 40 плотної статури, дещо згодом свідок почув з вулиці шум та сварку, а також почув слова «я тебя сейчас вирублю», коли вийшов на двір то побачив на землі хлопця худорлявої статури, у якого з голови текла кров, поруч нього стояв хлопець плотної статури, який потім просто зник. Особисто свідок не бачив конфлікту, однак по голосу впізнав, чоловіка плотної статури, який незадовго до цього говорив комусь, «тебе дать в голову», тому свідок припустив, що вказаний чоловік реалізував сказане.

Також прокурор зазначає, що за протоколом слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 останній показав, що 28 квітня 2023 року він побачив ОСОБА_12 за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 34, в ломбарді на ринку «Юність». Між ними виник конфлікт, вони вийшли на двір розібратись у вказаному конфлікті, будучи вже на вулиці обвинувачений та потерпілий почали один одному погрожувати, при цьому ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_7 в груди. Обвинувачений сказав, що зараз як дасть йому, при цьому під час слідчого експерименту обвинувачений зазначив, що певний час займався боксом (та знав куди бити), ОСОБА_7 спробував нанести удар в область обличчя потерпілого, той ухилився та спробував нанести удар у відповідь, після чого ОСОБА_7 наніс удар в нижню щелепу потерпілого та той впав на землю.

Згідно з висновком СМЕ № 042-1051-2023 від 2 жовтня 2023 року у потерпілого ОСОБА_12 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Характер та локалізація складових закритої черепно-мозкової травми утворилися за імпресійно-інерційним механізмом (ударно-протиударним). Причинно-наслідковий ланцюжок виглядає так - травматична дія верхньої кінцівки - падіння - утворення забійної рани потилиці. Вказане тілесне ушкодження могло виникнути за обставин вказаних у слідчому експерименті за участю свідка та обвинуваченого.

Разом з тим, як наголошує прокурор, судом у вироку вказано, що обвинувачений ОСОБА_7 умислу на спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень не мав, що повністю на думку суду підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду кримінального провадження.

Прокурор зазначає, що з вказаними твердженнями суду не можливо погодитись, оскільки, виходячи з фактичних обставин справи, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 мав спортивні навички, тобто, мав навички завдання сильного удару, адже сам зазначив, що протягом певного часу займався боксом. Обвинувачений має міцну статуру, високого зросту, тобто, мав явну перевагу у вазі та у фізичній силі перед потерпілим. Як показав свідок ОСОБА_13 - ОСОБА_7 наніс потерпілому кулаком правої руки цілеспрямований удар з великою силою у життєво важливий орган - голову (щелепу), тобто, тим самим з урахуванням своїх фізичних даних, розраховуючи на особливу силу удару розумів, що здоров`ю потерпілого буде спричинена тяжка шкода, тобто усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачав наслідки. Від вказаного удару потерпілий не просто втратив рівновагу, а в секунді рухнув на землю, що не виключає втрати свідомості потерпілого вже після нанесеного удару в щелепу, про що зазначив судово-медичний експерт під час його допиту в судовому засіданні. Окрім того, як показали свідки, на початку конфлікту обвинувачений говорив потерпілому «я тебя сейчас вирублю» і «зараз як вдарю то складешся навпіл». Намагався нанести удар до цього, однак не зміг цього зробити, оскільки потерпілий увернувся. Діючи з такою силою обвинувачений достеменно усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої поведінки буде заподіяно тяжку шкоду здоров`ю потерпілого. Водночас, цілеспрямовано наносячи удар в щелепу (адже це був саме удар, а не поштовх), розумів, значення своїх дій, тобто усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно-небезпечні наслідки та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Отже, прокурор вважає, що ОСОБА_7 наносив умисно удар в область обличчя потерпілому, що не спростовується самим обвинуваченим та підтверджується показаннями свідків, які говорять, що нанесенню удару в область челюсті передував конфлікт, погрози на заподіяння тілесного ушкодження та попередня невдала спроба нанести удар, то слід говорити про наявність умислу саме на спричинення тілесних ушкоджень та про доведеність вини обвинуваченого саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. За таких обставин, суд помилково змінив кваліфікацію дій обвинуваченого, а ОСОБА_7 , із врахуванням всіх доводів, діяв із прямим умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 .

Потерпілий, повідомлений у встановленому законом порядку про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився за станом здоров`я.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, те, що інтереси потерпілого представлені його представником, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та представника потерпілого на підтримку доводів апеляційної скарги прокурора; захисника та обвинуваченого, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та за клопотанням прокурора повторно докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом ст.. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу

Згідно ст.. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Так за змістом показань обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду 15 січня 2024 року в суді першої інстанції 28 квітня 2023 року приблизно о 09.30 год. по дорозі на роботу на вул. Братиславській у м. Києві він зустрів товариша на ім`я ОСОБА_15 , з яким розмовляв. Під час спілкування з товаришем він побачив раніше незнайомих потерпілого і свідка ОСОБА_16 , які декілька разів заходили і виходили з ломбарду. Він їх покликав, оскільки хотів їм повідомити, що поруч є ще ломбард, але потерпілий ОСОБА_12 відреагував неадекватно, розвернувся і вдарив його правою рукою в ліву частину грудної клітки. Потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння, висловлювався нецензурно. Він побачив, що ОСОБА_12 , який вище його за зростом, ще замахується кулаком в його бік, а тому відійшов назад і з замахом хотів вдарити потерпілого в обличчя, але останній трохи відійшов назад, і удар ОСОБА_12 прийшовся у щелепу. Коли він побачив, що потерпілий замахнувся на нього, він сказав потерпілому, що зараз вдарить його, що той складеться «в гармошку». Він ( ОСОБА_7 ) менше зростом, у нього коротше руки, він боявся підійти ближче до потерпілого. Це не був цілеспрямований удар, цей удар відбувся мимохіть, пройшовся по підборіддю, оскільки потерпілий відхилився. Алкоголь він не вживав, бо їхав на роботу. Від удару потерпілий зробив декілька кроків та впав, але він був у свідомості, самотужки хотів піднятися. Він думав, що потерпілий впав тому, що п`яний. Він ( ОСОБА_7 ) зайшов до ломбарду, працівник якого був в середині приміщення та не бачив, що трапилось, та повідомив, що сталося та що потрібно викликати швидку, запитав, яка адреса. Потім цей працівник виклика «швидку допомогу». Коли цей працівник повідомив, що «швидка» виїхала, то він після цього поїхав на роботу. Наступного дня був затриманий працівниками поліції, і тільки на ранок йому повідомили, що з потерпілим. Він потерпілому не хамив і не грубив. Боксом він займався у сім років. На змаганнях він не виступав, жодного розряду у нього немає. Під час слідчого експерименту адвокат, який був під час досудового розслідування, порадив йому сказати про це, і він сказав. Перший наніс удар потерпілий йому. Потерпілий знову замахнувся в його бік. Він просив потерпілого не підходити до нього. Він не очікував таких наслідків і не хотів їх. Він нікуди не тікав, навпаки, звернувся до працівника ломбарду, щоб викликати «швидку». Слідча йому сказала, що примирення за такою статтею неможливе. Цивільний позов потерпілого про стягнення матеріальної шкоди в сумі 62969,02 грн. - витрат на лікування - визнає повністю, в частині стягнення моральної шкоди в сумі 700000 грн. не визнає.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, з дотриманням положень ст. 337 КПК України, заслухавши показання обвинуваченого, свідків, експерта, забезпечивши сторонам усі можливості для реалізації їхніх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, дослідив надані сторонами докази, повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, детально навів досліджені докази у вироку,дав їм належну оцінку та, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.

Відповідно до даних протоколу про прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення та заяви про злочин ОСОБА_12 29 квітня 2023 року повідомила Деснянське УП ГУ НП в м. Києві, що 28 квітня 2023 року невідома особа заподіяла тілесні ушкодження її брату ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 34 . На даний час ОСОБА_12 перебуває в лікарні (ас. 165 т.1).

З показань свідка ОСОБА_12 в суді першої інстанції встановлено, що потерпілий - ОСОБА_12 - її рідний брат. 28 квітня 2023 року приблизно об 11 год. їй зателефонував знайомий та повідомив, що брат у лікарні без свідомості, що його привезла «швидка». Що трапилось, їй не пояснили. Вона приїхала до лікарні, надала згоду на оперування брата, який після операції 19 днів не приходив до тями, був підключений до апаратів забезпечення життєдіяльності. 49 днів брат перебував у лікарні, після чого був виписаний у стані недієздатності. На даний час брат говорить нерозбірливо, права рука у нього не працює, він потребує ще операції, його стан погіршується. Коли їй сказали, де і що трапилось, вона пішла на те місце, де дізналась від працівника ломбарду, що сталось. Працівник ломбарду пояснив, що обвинувачений спочатку чіплявся до сімейної пари, а потім почав чіплятись до її брата, після чого вдарив брата. Брат впав, і обвинувачений продовжив його бити ногами. Коли обвинувачений побачив наслідки, то втік. Від свідків їй стало відомо, що брат отримав тілесне ушкодження внаслідок побиття.

За змістом показань свідка ОСОБА_13 15 січня 2024 року в суді першої інстанції обвинуваченого бачив один раз під час події, з потерпілим - вони друзі з дитинства. В один з днів, біля 9 год., до нього додому зайшов друг ОСОБА_12 , якому треба було зайти в ломбард з приводу телефону. Разом з ОСОБА_17 , а також ще з одним товаришем ОСОБА_18 , який проживав у нього, вони вийшли на вулицю, зайшли у заклад, де вжили по 50 г горілки, після чого ОСОБА_19 направився на роботу, а вони з ОСОБА_12 - додому. По дорозі на вул. Братиславській, 34, в м. Києві ОСОБА_12 зайшов до ломбарду, щоб щось запитати з приводу телефону, але у нього телефону не прийняли, була якась проблема з телефоном. Він ОСОБА_20 очікував на вулиці. З ломбарду ОСОБА_12 вийшов з обвинуваченим. Що там сталось, йому ( ОСОБА_13 ) невідомо, але ОСОБА_21 сказав обвинуваченому, щоб останній прибрав від нього руки. ОСОБА_21 йшов перший, а обвинувачений за ним. Обвинувачений сказав потерпілому, що дасть йому у бороду, і він складеться. ОСОБА_21 сказав: «А ну давай». При цьому ОСОБА_7 замахнувся рукою на ОСОБА_12 , який вищий за зростом та який від удару ухилився. Потім ОСОБА_12 , який стояв до нього ( ОСОБА_13 ) спиною, хотів вдарити кулаком лівої руки обвинуваченого, але останній від цього удару ухилився, «піднирнув» під руку потерпілого і вдарив його цілеспрямовано у голову, скоріш за все, у щелепу, від чого ОСОБА_12 впав на спину, вдарився потилицею та почав хрипіти. Був тільки один удар. ОСОБА_21 падав на нього ( ОСОБА_13 ), але він не встиг підхопити ОСОБА_22 . Викликали «швидку». ОСОБА_21 - високий, худий, жилістий. Удар, який наніс ОСОБА_23 обвинувачений, він не бачив, бо ОСОБА_21 стояв до нього спиною. Вважає, що обвинувачений наніс цілеспрямований удар. Обвинувачений після цього пішов хвилин через 5. ОСОБА_21 - не конфліктний, хоча раніше в бійках приймав участь. Він ( ОСОБА_13 ) боксом не займався. ОСОБА_21 випив тоді 50 гр. горілки та трохи з вечора було, але не був п`яний.

Відповідаючи на запитання, свідок вказав, що він не бачив, щоб обвинувачений намагався вдарити ОСОБА_20 по кишенях чи пограбувати, та не бачив, щоб ОСОБА_21 замахувався чи вдарив обвинуваченого. Що відбувалось у ломбарді, він не знає.

Згідно з даними протоколу проведення слідчого експерименту та відеозапису, що здійснювався під час зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_13 розказав та показав на місці події обставини, які відбувались 28 квітня 2023 року. При цьому свідок вказав, що ОСОБА_21 хотів закласти телефон в ломбард. Телефон не прийняли. Він сказав ОСОБА_12 , що у нього ( ОСОБА_24 ) є копійка, щоб вони пішли до нього ( ОСОБА_24 ) додому, де він ОСОБА_12 «похмелить». Зайшли, випили по 250 на ринку «Юність». ОСОБА_12 хотів перезакласти речі та пішов до ломбарду, де перебував хвилин 5. Він ( ОСОБА_24 ) стояв біля ломбарду, курив, чекав ОСОБА_20 ОСОБА_21 вийшов, а за ним біг незнайомець років за 30. ОСОБА_21 відштовхнув цього незнайомця зі словами, щоб той забрав від нього руки. Біля ломбарду по вул. Братиславській, 34, в м. Києві між ОСОБА_12 і незнайомим чоловіком виник конфлікт, спочатку словесний, під час якого незнайомець погрожував ОСОБА_12 ударом, що останній «складеться», потім вони намагались нанести один одному удари, але не влучили один в одного. Він просив ОСОБА_12 йти додому, говорив, що випили трохи, треба йти додому. Він не розумів, що між ОСОБА_12 та незнайомцем відбулось, але ОСОБА_21 не відреагував на його прохання. ОСОБА_21 вище за того чоловіка.

На відео зафіксовано, що при з`ясуванні слідчим зросту ОСОБА_20 ще один чоловік говорить, що ОСОБА_21 під два метри. Слідча робить цьому чоловіку зауваження.

ОСОБА_13 продовжує розказувати та показувати, що, коли незнайомець, який коренастої статури, сказав, що вдарить ОСОБА_12 , останній відповів: «Спробуй». Він ( ОСОБА_24 ) намагався забрати ОСОБА_20 та був трохи відвернутий від них, а коли повернувся, то ОСОБА_21 трохи відхилив голову назад. Відповідаючи на запитання слідчого, чи від удару так ОСОБА_21 зробив, ОСОБА_25 відповів, що незнайомець намагався ударити ОСОБА_20 , але не дістав, бо ОСОБА_21 високий. Після цього ОСОБА_21 сам намагався вдарити незнайомця рукою згори вниз, але, промахнувся, і, як він ( ОСОБА_24 ) зрозумів, незнайомець «піднирнув» і, як йому здається, з лівої руки вдарив ОСОБА_20 , від чого ОСОБА_21 впав на асфальт та вдарився головою об асфальт. Удару він не бачив. Він ( ОСОБА_24 ) не встиг впіймати ОСОБА_22 . Від падіння у ОСОБА_12 на голові з`явилася кров. Він притримував голову потерпілого руками до приїзду «швидкої допомоги», яку на його прохання викликали оточуючі (ас. 176-181 т.1).

Відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка 28 квітня 2023 року, перебуваючи біля ломбарду по вул. Братиславській, 34, в м. Києві, нанесла удар у підборіддя ОСОБА_12 (ас.173-175 т.1).

Згідно з показаннями в судовому засіданні 5 лютого 2024 року свідка ОСОБА_14 він знайомий з обвинуваченим, як з клієнтом ломбарду, стосунків ніяких не має. Він нічого не бачив, чув, що сталась якась бійка, погрози, як чоловік якийсь сказав, що зараз вдарить. Вийшов, побачив чоловіка у крові, викликав «швидку».

Відповідаючи на запитання, свідок вказав, що в один з днів весною 2023 року приблизно о 09.30-10 год. до ломбарду по вул. Братиславській, 34, в м. Києві, де він працює оцінщиком, зайшов наглядно знайомий обвинувачений, який викупив колонку. Обвинувачений був в алкогольному сп`янінні, бо бачив, як він чіплявся до перехожих. Це він чув, перебуваючи у приміщенні ломбарду. Обвинувачений щось запитував у людей, тому він ( ОСОБА_14 ) зробив висновок, що обвинувачений чіпляється до людей. Потім до ломбарду зайшов наглядно знайомий потерпілий, який щось спитав та вийшов. Потерпілий, як він ( ОСОБА_14 ) думає, не був у стані сп`яніння. У приміщенні ломбарду обвинуваченого та потерпілого разом не бачив. Чув з вулиці біля ломбарду якісь крики, потім почув, що обвинувачений, якого він впізнав за голосом, казав: «Я зараз тебе вдарю». Чи відбувались якісь події перед цим, він не знає, думає, що щось сталося. 100% сказати, що обвинувачений був у стані сп`яніння, не може. Вийшовши на вулицю, він побачив потерпілого, який лежав на землі, та викликав швидку допомогу. Чи був обвинувачений у цей момент, не пам`ятає. З моменту, коли вийшов потерпілий з ломбарду, до моменту, коли він почув шум з вулиці, пройшло приблизно хвилин 10. Свідком подій він не був, але, перебуваючи у приміщенні ломбарду, чув шум якийсь біля ломбарду. Він не пам`ятає, щоб обвинувачений звертався до нього про виклик «швидкої».

Згідно з даними протоколу огляду від 28 квітня 2023 року проведеним оглядом встановлено, що на асфальтованій доріжці навпроти житлового будинку № 34 по вул. Братиславській в м. Києві, неподалік якого знаходиться ломбард «Royal Credit» та магазин «Продукти», виявлено слід (пляма) бурого кольору розмірами 25х35 см, з якого вилучено змиви (ас. 168-171 т.1).

Відповідно до даних висновку імунологічної експертизи № 081-277-2023, у наданих на експертизу змивах речовини бурого кольору, вилучених під час огляду місця події, виявлена кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_12 не виключається (ас. 128-192 т.1).

Згідно з даними протоколу проведення слідчого експерименту та відеозапису, що здійснювався під час зазначеної слідчої дії, ОСОБА_7 розказав та показав як біля ломбарду і магазину по вул. Братиславській, 34, в м. Києві, на асфальтованій ділянці, між ним і потерпілим виник конфлікт, під час якого останній наніс йому один удар в область грудної клітки та хотів нанести другий удар в область обличчя, але він на упередження кулаком правої руки з замахом збоку наніс потерпілому удар в ділянку нижньої частини щелепи-підборіддя зліва, після чого потерпілий, зробивши крок назад, не втримав рівновагу, впав на землю горілиць на спину та вдарився головою об землю. Все відбулось дуже швидко. Він не знав, що потерпілий впаде та вдариться так головою об асфальт (ас. 182-187 т.1).

Даними висновку судово-медичної експертизи № 042-1051-2023 підтверджується, що у ОСОБА_12 було виявлено тяжке тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: рани (визначена клінічними лікарями як забійна, без опису морфології) у ділянці потилиці справа (із крововиливами у тканини, що підлягають); субдуральний крововилив над лівою лобно-скроневою ділянкою (мінімально відомий об`єм 100 кубічних сантиметрів), який обумовив зміщення серединних структур вправо; дрібні геморагічні вогнища у лівій лобній частці (з перифокальним набряком, у тому числі, у ділянці лівої ніжки мозку); субарахноїдальний крововилив.

Характер та локалізація складових закритої черепно-мозкової травми дозволяють стверджувати про те, що дана черепно-мозкова травма утворилася за імпресійно-інерційним (ударно-протиударним) механізмом:

- спочатку травматична дія верхньої кінцівки нападника у ділянку обличчя потерпілого та призвела до втрати рівноваги тіла потерпілого;

- в подальшому, внаслідок втрати рівноваги тіла, відбулося падіння потерпілого із вертикального положення на площину з контактом потиличною ділянкою, що призвело до утворення всіх інших складових черепно-мозкової травми (ас. 197-207 т.1).

Допитаний під час судового розгляду 15 січня 2024 року судово-медичний експерт ОСОБА_26 повністю підтвердив висновок судово-медичної експертизи та показав, що внаслідок удару обвинуваченим потерпілого у щелепу в останнього утворився комплекс ушкоджень - забій в ділянці обличчя - місце прикладення удару та забійна рана у потиличній ділянці від контакту об землю. Якщо б потерпілий не впав від удару у щелепу, у нього не було б такого ушкодження. Від удару у щелепу може бути короткочасне запаморочення або схожий стан. Фізична підготовка особи, яка наносила удар, при нанесенні такого удару не має жодного значення. Лікарями зазначено про забій у ділянці обличчя, що є місцем прикладення удару, який відбувся, і це було констатовано при наданні первинної медичної допомоги і у подальшому в умовах стаціонару. У лобно-скроневій ділянці ушкодження виникають безпосередньо в момент контакту з площиною приземлення, утворюється забійна рана і одночасно, у ту ж саму мить, утворюється на протилежній стороні від співударяння, тобто, є контакт ділянки в потилиці, за рахунок того, що речовина головного мозку є відносно рухомою, на протиударній симетричній частині, тобто, в лобних відділах, утворюється крововилив в речовину головного мозку.

Згідно з даними висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 на період інкримінованого діяння стійким хронічним психічним розладом не страждав, виявляв ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок введення наркотичної речовини групи опіатів зі змінами особистості, стан утримання (F 11.24), міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За своїм психічним станом ОСОБА_7 не потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру, а потребує спостереження у лікаря-нарколога на загальних підставах. За своїм психічним станом ОСОБА_7 у теперішній час не представляє соціальну небезпеку для самого себе чи оточуючих осіб (ас. 213-216 т. 1).

Оцінивши та проаналізувавши досліджені під час судового розгляду докази, суд першої інстанції дійшов такого висновку.

Згідно з висунутим досудовим розслідуванням ОСОБА_7 обвинуваченням, він 28 квітня 2023 року приблизно о 10 год., перебуваючи біля ломбарду по вул. Братиславській, 34, в м. Києві, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_12 , у результаті розвитку якого у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Реалізуючи протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто, діючи з прямим умислом, ОСОБА_7 наніс правою рукою, зібраною в кулак, ОСОБА_12 один удар в область нижньої щелепи, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав з вертикального положення на асфальтобетонну площину з контактом потиличної ділянки голови. У результаті протиправних дій ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_12 тілесне ушкодження, яке утворилось за імпресійно-інерційним механізмом, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, а саме: рани у ділянці потилиці справа (із крововиливами у тканини); субдуральний крововилив над лівою лобно-скроневою ділянкою, який обумовив зміщення серединних структур вправо; дрібні геморагічні вогнища в лівій лобній частці; субарахноїдальний крововилив, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

За результатами судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_7 під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_12 наніс останньому один удар в щелепу, від якого потерпілий впав на спину та вдарився потилицею об асфальтобетонну площину, внаслідок чого отримав тяжке тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: рани (визначена клінічними лікарями як забійна, без опису морфології) у ділянці потилиці справа (із крововиливами у тканини, що підлягають); субдуральний крововилив над лівою лобно-скроневою ділянкою (мінімально відомий об`єм 100 кубічних сантиметрів), який обумовив зміщення серединних структур вправо; дрібні геморагічні вогнища у лівій лобній частці (з перифокальним набряком, у тому числі, у ділянці лівої ніжки мозку); субарахноїдальний крововилив, яке утворилось за імпресійно-інерційним механізмом: спочатку травматична дія верхньої кінцівки нападника у ділянку обличчя потерпілого та призвела до втрати рівноваги тіла потерпілого; в подальшому, внаслідок втрати рівноваги тіла, відбулося падіння потерпілого із вертикального положення на площину з контактом потиличною ділянкою, що призвело до утворення всіх інших складових черепно-мозкової травми.

Також судом враховані показання експерта ОСОБА_26 , що внаслідок удару обвинуваченим потерпілого у щелепу в останнього утворився комплекс ушкоджень - забій в ділянці обличчя - місце прикладення удару та забійна рана в потиличній ділянці від контакту о землю в момент протиударної дії, а також якби потерпілий не впав від удару у щелепу, у нього не було б такого ушкодження.

Суд дійшов висновку, що аналіз досліджених доказів свідчить про те, що тяжкі тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_12 утворилися в результаті падіння і удару потиличною ділянкою голови об асфальтнобетонне покриття, чого ОСОБА_7 , наносячи удар кулаком у щелепу потерпілого, не передбачав, хоча повинен був і міг передбачити.

Водночас суд взяв до уваги, що аналіз наведених доказів свідчить про те, що між обвинуваченим ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_12 , які не були знайомі між собою, раптово виник конфлікт, під час якого вони обидва намагались вдарити один одного: спочатку обвинувачений замахнувся в бік потерпілого, але останній від удару ухилився, потім потерпілий вдарив обвинуваченого у груди, після чого обвинувачений наніс удар ОСОБА_12 у щелепу. Докази того, що обвинувачений ОСОБА_7 займався боксом, його удар у щелепу був професійним, і він міг передбачити наслідки свого удару у виді тяжких тілесних ушкоджень, відсутні. В судовому засіданні обвинувачений показав, що дійсно займався деякий незначний час боксом, коли йому було ще 7 років, під час проведення слідчого експерименту повідомив, що займався боксом за порадою захисника.

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду не встановлено, що, наносячи удар ОСОБА_12 у щелепу, обвинувачений ОСОБА_7 мав умисел заподіяти потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При цьому судом враховано, що за нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

У випадку, коли особа, яка заподіяла потерпілому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 128 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч.1 ст. 121 КК України) іншій людині і необережного тяжкого тілесного ушкодження (ст. 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і за суб`єктивною сторонами цих злочинів.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, зокрема, висновок судово-медичної експертизи та показання експерта під час судового розгляду, те, що і обвинувачений, і свідок події ОСОБА_13 стверджували, що під час конфлікту обвинуваченийзавдав одного удару кулаком в обличчя потерпілому, від чого той упав та вдарився головою об асфальтобетонне покриття, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені обставини свідчать про те, що тяжке тілесне ушкодження було не безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим удару в ділянку голови потерпілого, а є результатом падіння останнього й удару головою об тверду поверхню, чого обвинувачений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.

За встановлених під час судового розгляду обставин, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд вважав за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, і змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, що покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, та кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно та неупереджено всі обставини кримінального правопорушення, оцінивши у відповідності до вимог ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_7 доведена повністю у скоєнні злочину саме за встановлених судом обставин.

Колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що наявними у справі доказами доведено, що обвинувачений ОСОБА_7 спровокував конфлікт з потерпілим ОСОБА_12 , в ході якого погрожував останньому «вдарити так, що той складеться вдвоє», оскільки у частині початку конфлікту наявні показання тільки обвинуваченого, які спростовують доводи прокурора, а показання допитаних свідків є суперечливими: свідок ОСОБА_14 вказав, що потерпілий та обвинувачений не були разом у приміщенні ломбарду, що шум він почув хвилин через 10 після того, як потерпілий вийшов з ломбарду, а свідок ОСОБА_13 зазначив, що обвинувачений біг за потерпілим при виході останнього з ломбарду, в якому ОСОБА_21 перебував хвилин 5, і йому невідомо, що між ними сталося у приміщенні ломбарду.

Також є неспростованими показання обвинуваченого про те, що саме після нанесення йому удару потерпілим в грудну клітину, він дійсно говорив потерпілому, що вдарить його, що той складеться «у гармошку».

Свідок ОСОБА_14 показав, що він, перебуваючи у приміщенні ломбарду, чув слова обвинуваченого: «Я зараз тебе вдарю».

Свідок ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту вказав, що незнайомець погрожував ОСОБА_12 ударом, що останній «складеться», а в суді першої інстанції у цій частині змінив показання, вказавши, що обвинувачений погрожував ОСОБА_12 , що дасть ОСОБА_12 у бороду, і він складеться.

Встановленими обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про те, що показання свідків підтверджують вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК Украхїи.

При цьому колегія суддів враховує, що є неспростованою стороною обвинувачення позиція обвинуваченого про те, що удар, внаслідок якого впав потерпілий, пройшовся по підборіддю мимохіть, оскільки потерпілий відхилився. Колегія суддів звертає увагу на те, що за наявними у справі доказами встановлено, що потерпілий був вищий за обвинуваченого, перебував у стані алкогольного сп`яніння, що знайшло своє відображення як у показаннях свідка ОСОБА_13 , так і у наявні медичній документації щодо потерпілого. Свідок ОСОБА_13 під час слідчого експерименту та в суді першої інстанції вказав, що він не бачив, як обвинувачений наніс потерпілому удар, а тільки припустив, як це сталося. Інших свідків події, які б безпосередньо бачили обставини події, стороною обвинувачення не встановлено.

На думку колегії суддів, є непереконливими доводи прокурора про те, що під часслідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 останній показав, що певний час займався боксом, а тому знав куди бити, мав спортивні навички, тобто, мав навички завдання сильного удару, адже сам зазначив, що протягом певного часу займався боксом, оскільки, як встановлено судом і не спростовано стороною обвинувачення, обвинувачений показав, що боксом займався нетривалий час у 7 років, будь-яких досягнень у цьому виді спорту немає. Інших даних на підтвердження доводів прокурора стороною обвинувачення не надано.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що посилання прокурора про те, що обвинувачений має міцну статуру, високого зросту, тобто, мав явну перевагу у вазі та у фізичній силі перед потерпілим, ґрунтується на припущеннях, з огляду на те, що доказами у справі підтверджується, що потерпілий був вищий за обвинуваченого, а, окрім того, як показав свідок ОСОБА_13 , потерпілий брав участь у бійках, хоча неконфліктний.

За встановлених обставин, на переконання колегії суддів, у даному конкретному випадку мало місце не умисне, а необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим дії обвинуваченого правильно судом першої інстанції перекваліфіковані з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України із призначенням обвинуваченому покарання у межах санкції цього кримінального закону у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, а, відтак, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

При цьому колегія суддів враховує, що початок строку покарання ОСОБА_7 обчислюється з 18 жовтня 2023 року, та зараховано у строк відбуття покарання термін перебування під вартою з 29 квітня 2023 року по 23 червня 2023 року.

Встановлені обставини свідчать про те, що станом на час прийняття рішення судом апеляційної інстанції ОСОБА_7 перебував у попередньому ув`язненні з 29 квітня 2023 року по 23 червня 2023 року - 1 місяць 25 днів, з 18 жовтня 2023 року по 18 жовтня 2024 року - 1 рік, з 18 жовтня 2024 року по 24 лютого 2025 року - 4 місяці 6 днів, тобто, станом на 24 лютого 2025 року ОСОБА_7 , з урахуванням положень ст. 72 КК України, відповідно до положень якої 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню позбавлення волі, фактично відбув призначене йому за оскаржуваним вироком покарання, а, відтак, ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти в залі суду у зв`язку з фактичним відбуттям покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 5 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 за ст. 128 КК України - залишити без змін.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою скасувати, звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду у зв`язку з фактичним відбуттям покарання.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4