КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 року ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 травня 2024 року включно.

Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років з конфіскацією майна, під загрозою покарання, яке йому може бути призначено у разі доведеності його вини, ОСОБА_6 зможе переховуватись від суду з метою уникнення покарання, окрім цього не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність соціальних зв`язків, може знищити, сховати або спотворити докази, що мають істотне значення для встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки на даний момент в ході досудового розслідування не встановлено місцезнаходження викрадених під час вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_7 грошових коштів та сумки, належних останній, може незаконно впливати на потерпілу, свідків які надавали викривальні покази щодо ОСОБА_6 , оскільки йому відомомісця проживання, роботи, перебуваючи на свободі матиме можливість незаконно впливати на них, таким чином перешкоджати повному та об`єктивному проведенню розслідування.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 року, ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід, у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відсутні конкретні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, за наявності яких по відношенню до ОСОБА_6 може продовжуватися міра запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою. На його переконання ОСОБА_6 , перебуваючи протягом тривалого часу у Державній установі «Київський СІЗО», фактично втратив суспільну небезпечність і не є суспільно небезпечним для оточуючих. Обвинувачений має незадовільний стан здоров`я, переніс хірургічну операцію ортопедо-травматологічному центрі Київської обласній клінічній лікарні: Артроскопія лівого колінного суглобу. Парціальна резекція медіального меніску, аутотендопластика ПХЗ фрагментами сухожилків з фіксацією та біорезорбуючим гвинтом, коабляція, дебрідмент, лаваж і на даний час він потребує проведення хірургічної операції по видаленню фіксуючого біорезорбуючого гвинта. Його мати ОСОБА_8 перенесла складні хірургічні операції у зв`язку із онкологічним захворюванням і є інвалідом 3-ї групи, має незадовільний стан здоров`я, а на її утриманні знаходиться малолітня дитина - його рідна сестра, яка на даний час потребує від нього фізичної та матеріальної допомоги. Крім того, апелянт посилається на відсутність доказів його причетності до скоєння кримінального правопорушення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав наведених в ній.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , вивчивши надані матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи обставини вчинення злочинів обвинуваченим, які інкримінуються стороною обвинувачення, суспільний інтерес наразі у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 травня 2024 включно.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду вказаного питання.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є неспроможними. Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані конкретні обставин справи, зокрема висунення ОСОБА_6 обвинувачення у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, фактичні обставини за яких йому інкримінується вчинення цього правопорушення та наслідки його вчинення, міра покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, у сукупності з даними про особу обвинуваченого, а тому є достатні підстави вважати, що існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання, незаконно впливати на осіб, які можуть бути допитані як свідки, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що жодних нових доказів проте, що ризики відпали, зменшилися і є неактуальними, сторона захисту не надала.

Всі інші доводи захисника, зокрема, щодо захворювання матері обвинуваченого ОСОБА_8 ніяким чином не може впливати на неможливість перебування обвинуваченого під вартою. Доказів про те, що вона потребує догляду сторонньої особи без чого її життєве існування було б під загрозою, надано не було.

Крім того, щодо доводів ОСОБА_6 про те, що він має на утриманні малолітню сестру не є підставою для зміни запобіжного заходу. Оскільки стороною захисту не надано жодних доказів про не можливість її життєвого існування за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

Зокрема посилання апелянта на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 не є підставами для зміни запобіжного заходу, оскільки суду не надано доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_6 унеможливлює його перебування під вартою. Щодо доводів апелянта про відсутність доказів його причетності до кримінального правопорушення - слід вказати, що такі обставини перевіряються судом під час розгляду справи по суті, шляхом дослідження доказів та надання відповідної оцінки у передбаченому законом порядку.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Баришівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 року та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 як необґрунтована задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/3514/2024

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1