Справа № 740/511/25
Провадження № 1-кп/740/226/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення),

захисника, адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ніжина кримінальне провадження, внесене 06.03.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Перше Травня Гребінківського району Полтавської області, з професійно-технічною освітою, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

13.06.2022 ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 2, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту для громадян, призваних на строкову військову службу.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 з 13.06.2022 почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації та набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України, отже є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2023 № 11 робітника підсобного інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби, з 02.03.2023 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, а також визначено, що посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами частин 1, 3, 9 статті 1, частин 1-4, 6, 13 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його, окрім іншого, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

У свою чергу, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, в порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, пунктів 1, 2 статті 1, пункту 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, а саме близько 08 години 00 хвилин 22.10.2023 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася в АДРЕСА_2 , мала чіткі межі (периметр, огорожу, КПП), та до 22.12.2024 включно перебував за адресою свого місця проживання, де обов`язки військової служби не виконував, проводив час на свій власний розсуд, до органів державної влади, військового управління або медичних закладів не звертався.

Позиція сторони захисту

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав у повному обсязі та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати. Захисник просив призначити мінімальне покарання в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Оцінка суду

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження письмових доказів. Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Аналізуючи в сукупності надані прокурором та перевірені в судовому засіданні матеріали, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що слід кваліфікувати, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначення покарання

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжкого злочину, умисний винний протиправний характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію вчиненого, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують обвинуваченому покарання.

Зокрема, судом враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наглядом лікаря психіатра не перебуває, на обліку лікаря-нарколога не перебуває. За місцем служби характеризується посередньо.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до правил призначення покарання, закріплених ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути необхідним та достатнім для такого виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Так, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст. 69 КК України, чи застосування ст. 75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини в їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить.

Застосування інституту умовного звільнення (ст. 75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, неможливе без його реального відбування. Отже, суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід ОСОБА_4 , визначений ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2025 року (до 17 квітня 2025 року), до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Витрати на залучення експерта та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня його фактичного затримання з 23.12.2024.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги на нього через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_6