Провадження №: 1-кс/755/911/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2024 року за № 0000007, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України, встановив:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Старший слідчий СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернулися до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного з огляду на наявність передумов, передбачених ст. 177, 178, п. 1-3 ч. 1 ст. 194, 199 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

ІІ. Встановлені органом досудового розслідування обставини та наведені відомості щодо доцільності застосування заходу забезпечення кримінального провадження

СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, день та місці, ОСОБА_7 вирішивши вчинити викрадення та незаконне позбавлення волі з корисливих мотивів, катування, розбійний напад та вимагання з метою збагачення, обравши раніше знайомого йому громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як жертву злочинного посягання, розробив злочинний план, до реалізації якого залучив раніше засуджених за вчинення майнових злочинів осіб, серед кола своїх знайомих.

Узгодивши план злочинних дій із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, щодо місця, часу та способу вчинення нападу на потерпілого, останні обрали в якості засобу вчинення злочину, а саме для перевезення потерпілого та нападників, транспортний засіб «Volkswagen Multivan» чорного кольору, який належить третій особі ( ОСОБА_11 ), та яким користується ОСОБА_10 , а також визначили місце утримання заручника в гаражному приміщенні № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Перемога», що розташований за адресою: місто Київ, вулиця Миколи Шпака, 3, який також перебуває в користуванні у ОСОБА_10 .

Відповідно до розробленого плану, ОСОБА_10 відповідав за перевезення громадянина Туреччини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та подальше утримання в приміщенні гаражу, а ОСОБА_9 спільно з двома невстановленими досудовими розслідування особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, користуючись фізичною перевагою, повинні здійснити викрадення неподалік місця проживання громадянина Туреччини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та подальше незаконне заволодіння грошовими коштами та майном потерпілого насильницьким способом.

Крім цього, ОСОБА_10 , згідно розподілених ролей, звітував ОСОБА_7 в месенджері «WhatsApp», при цьому, конспіруючи термінологію щодо анкетних даних потерпілого (громадянина Туреччини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), використовуючи для цього псевдонім « ОСОБА_12 ».

З метою реалізації зазначеного вище злочинного плану ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та двома невстановленими в ході досудового розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, 20.09.2024 близько 10 години 00 хвилин приїхали на транспортному засобі «Volkswagen Multivan» чорного кольору, який належить третій особі ( ОСОБА_11 ), за адресою: АДРЕСА_1 неподалік житлового комплексу « Manhattan City », припаркували транспортний засіб та почали очікувати громадянина Туреччини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня, приблизно о 10 годині 10 хвилин, ОСОБА_14 вийшов з місця свого проживання та, прямуючи по своїх особистих справах, направився до автомобіля, який перебував у його користуванні, та був припаркований біля вказаного житлового комплексу «Manhattan City», де в той час в салоні транспортного засобу «Volkswagen Multivan» чорного кольору, який був припаркований на проїжджій частині, вже чекали ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та дві невстановлені досудовим розслідуванням особи, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, з корисливих мотивів, скориставшись перевагою у чисельності осіб та фізичній силі, забезпечуючи демонстрацію подолання волі до опору та своєю присутністю забезпечуючи чисельну перевагу над потерпілим, з метою безумовного підкорення особи, на яку здійснюються напад, при цьому представляючись працівниками Служби Безпеки України, невстановлені досудовим розслідуванням особи, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, які діяли узгоджено та за попередньо розробленим планом з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , які були обізнані про наміри один одного збагатитися за рахунок заволодіння майном ОСОБА_12 , проти волі останнього, з застосуванням сили, затягнули ОСОБА_12 до салону транспортного засобу «Volkswagen Multivan» чорного кольору, де на передньому пасажирському сидінні вищевказаного автомобіля вже перебував ОСОБА_9 , а за кермом даного автомобіля знаходився ОСОБА_10 .

В той час, коли ОСОБА_14 знаходився в положенні лежачі на підлозі обличчям донизу в салоні вищевказаного автомобіля, двоє невстановлених в ході досудового розслідування осіб, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, наділи поліетиленовий пакет на голову ОСОБА_12 та зв`язали руки останнього ганчірками, тим самим позбавили останнього можливості вільно дихати, рухатися та пересуватися.

Після чого, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, діючи узгоджено за попередньою домовленістю між собою, почали рух транспортним засобом «Volkswagen Multivan» чорного кольору, районами міста Києва та Київської області, заблокувавши зсередини двері автомобіля, тим самим позбавили волі ОСОБА_12 .

При цьому, діючи згідно раніше розробленого плану, рухаючись на вищевказаному автомобілі, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, здійснювали зупинки у невстановлених досудовим розслідуванням місцях у місті Києві та Київській області з метою зміни державних номерних знаків транспортного засобу «Volkswagen Multivan» чорного кольору, які завчасно приготували для приховування та реалізації своєї протиправної діяльності.

Далі, цього ж дня у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділене в окреме провадження, утримуючи ОСОБА_12 в салоні вищевказаного автомобіля та погрожуючи останньому, перевезли ОСОБА_12 на територію цвинтаря, який розташований в селі Петропавлівська Борщагівка Бучанського району Київської області, де продовжували утримувати ОСОБА_12 в транспортному засобі протягом тривалого часу.

При цьому, цього ж дня, ОСОБА_10 неодноразово звітував та телефонував ОСОБА_7 , надсилаючи останньому смс - повідомлення, в тому числі з геолокацією їх місцезнаходження на території цвинтаря, який розташований в селі Петропавлівська Борщагівка Бучанського району Київської області, з метою повідомлення про успішне викрадення ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_7 , отримавши повідомлення з геолокацією, прибув до місця утримання потерпілого на територію цвинтаря.

Того ж дня, 20.09.2024, у невстановлений досудовим розслідування час, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, з метою реалізації раніше обумовленої домовленості, направленої на викрадення, розбійний напад, катування, незаконне позбавлення волі ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, використовуючи вищевказаний транспортний засіб «Volkswagen Multivan» чорного кольору, вивезли останнього до гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Перемога», що розташований за адресою: місто Київ, вулиця Миколи Шпака, 3, який перебуває у користуванні ОСОБА_10 , куди пізніше також приїхав ОСОБА_7 .

В подальшому, 21.09.2024, до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та двох невстановлених досудовим розслідуванням осіб, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, приєднався ОСОБА_5 , які після цього спільно продовжили утримувати потерпілого ОСОБА_12 проти його волі у вказаному гаражі з метою вимагання грошових коштів.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні незаконного позбавлення волі з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Крім того, того ж дня, 20.09.2024 у невстановлений досудовим розслідування час, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, з метою реалізації раніше обумовленої домовленості, направленої на викрадення, незаконне позбавлення волі, вимагання грошових коштів у ОСОБА_12 та катування останнього, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою групою осіб, використовуючи транспортний засіб «Volkswagen Multivan» чорного кольору, вивезли потерпілого до гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Перемога», що розташований за адресою: місто Київ, вулиця Миколи Шпака, 3, який перебуває у користуванні ОСОБА_10 , куди пізніше приїхав ОСОБА_7 та спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами продовжили утримувати та вимагати у потерпілого ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, що становило на момент вчинення злочину, згідно курсу НБУ, 4 144 450 гривень.

В подальшому, 21.09.2024, до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та двох невстановлених досудовим розслідуванням осіб, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, приєднався ОСОБА_5 , які після цього спільно продовжили утримувати потерпілого ОСОБА_12 у приміщенні гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Перемога», що розташований за адресою: місто Київ, вулиця Миколи Шпака, 3, не надаючи можливості останньому залишити вказане приміщення, та при цьому ОСОБА_14 залишився з поліетиленовим пакетом на голові, зі зв`язаними за спиною руками, заподіюючи потерпілому страждання шляхом тривалого позбавлення їжі, пиття, тепла, залишивши його у шкідливих для здоров`я умовах та позбавивши потерпілого ОСОБА_12 можливості справляти природні потреби з метою примушування вчинити дії, а саме передати грошові кошти, що суперечать волі потерпілого, застосовуючи при цьому різні предмети, серед яких були спеціальні засоби у вигляді кайданок.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні катування, тобто умисному діянні, спрямованому на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчинене з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

Крім того, в подальшому, 21.09.2024, до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та двох невстановлених досудовим розслідуванням осіб, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, приєднався ОСОБА_5 , який в той час, коли перебував безпосередньо з потерпілим ОСОБА_12 в приміщенні гаражу № НОМЕР_1 та, утримуючи там останнього проти волі потерпілого, висловив вимогу потерпілому про необхідність перерахування грошових коштів на особисту банківську картку ОСОБА_5 , написавши при цьому номер банківської картки на фрагменті аркуша паперу, який передав потерпілому.

Діями вищевказаних осіб, потерпілому ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були спричинені наступні тілесні ушкодження, а саме: а) закрита травма носа: перелом кісток носу без зміщення уламків, синець на повіках лівого ока з переходом в підчно-виличну ділянку, лівий скат носа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я); б) синці на передній поверхні лівої вушної раковини в проекції верхньої третини завитка, на зовнішній поверхні лівого плечового суглобу, садна в лівій скроневій ділянці, на заднє-зовнішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, на передній поверхні правого передпліччя в нижній третині, на переднє-внутрішній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу, на тильній його поверхні, на передній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, на тильно-зовнішній його поверхні, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні вимагання, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи вибухові речовини, які почав зберігати при собі у порушення вимог п. 1, 2 ст. 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, п 12,1., 12.2 розділу 12, п. 14.1 розділу 14, п. 15. Розділу 15 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998.

В подальшому, 22.09.2024 в період часу з 01 години 43 хвилин по 02 годину 44 хвилини слідчим Дніпровського УП ГУНП у місті Києві під час проведення огляду місця події за адресою: місто Київ, вулиця Миколи Шпака, 3, в присутності двох понятих, на земельній ділянці поруч з ОСОБА_5 виявлено та вилучено: один промислово виготовлений корпус ручної осколкової оборонної гранати Ф-1, який є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини та відноситься до категорії вибухових речовин.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне придбання, носіння, зберігання, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

У зв`язку з чим, 22.09.2024 о 05.20 год. ОСОБА_5 затримано (час фактичного затримання 21.09.2024 о 21.03 год.), в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

22.09.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 189 КК України.

23.09.2024 ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, а саме до 19.11.2024 включно.

27.09.2024 ОСОБА_5 повідомлено про зміну підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України.

14.11.2024 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, а саме до 21.12.2024 включно.

18.12.2024 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, а саме до 16.02.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2024 продовжено строк досудового розслідування до шести місяців, а саме до 22.03.2025.

10.02.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 127, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України.

11.02.2025 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави до 22.03.2025 включно.

25.02.2025 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 127, ч.4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України.

06.03.2025 визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, у відповідності до вимог ст. 290 КПК України, потерпілому, представнику потерпілого, підозрюваним у кримінальному провадженні (в умовах слідчого ізолятору) та їх захисникам повідомлено про завершення досудового розслідування, відкриття матеріалів та надано (забезпечено) до них доступ.

Станом на цей час ознайомлення у межах кримінального провадження здійснює підозрюваний ОСОБА_9 .

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України сторона обвинувачення прийшла до висновку, що наявні докази вчинення ОСОБА_5 , в тому числі, особливо тяжкого кримінального правопорушення, є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку, у разі визнання судом винуватим, підозрюваному загрожує покарання до 12 років позбавлення волі.

Оцінюючи особу підозрюваного ОСОБА_5 та інкриміновані йому злочини, сторона обвинувачення приходить до переконання в наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків невиконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а саме:

- підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та уникнення засудження, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, за найтяжчий з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна;

- підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними показів в суді або створення собі алібі у даному кримінальному провадженні, може чинити щодо останніх психічний вплив чи застосувати фізичний вплив для примушування останніх до зміни показів, наданих ними під час досудового розслідування.

Також, в ході досудового розслідування, за клопотанням сторони обвинувачення, за участі підозрюваних та захисників, було допитано потерпілого громадянина Туреччини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку ст. 225 КПК України у слідчого судді. В ході допиту потерпілий повідомив суду, що в подальшому планує виїхати за межі міста Києва на постійне мешкання до своєї родини, а також, повідомив, що в майбутньому може виїхати на деякий час до Туреччини за сімейними обставинами. Водночас, потерпілий не повідомив точної дати можливого виїзду за кордон та строку його перебування поза межами України. Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про місце проживання потерпілого з матеріалів кримінального провадження, може здійснити психологічний та/або фізичний вплив на потерпілого та/або його родину, з метою зміни ОСОБА_12 показів в суді, оскільки, ст. 225 КПК України передбачає підстави для повторного допиту потерпілого в судовому засіданні, якщо суд визнає це за доцільне.

- підозрюваний ОСОБА_5 , враховуючи наявну не зняту і непогашену у передбаченому Законом порядку судимість, а також, будучи обвинуваченим ще в іншому кримінальному провадженні, судовий розгляд якого триває в Деснянському районному суді м. Києва, може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність, враховуючи те, що схильний до протиправної поведінки, ніде офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових, корисливих злочинів.

Тому, враховуючи вказане, сторона обвинувачення вважає слушним, продовжити відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, без визначення застави, оскільки кримінальне правопорушення вчинене із застосуванням насильства на 60 діб.

ІІІ. Позиції сторін

У судовому засіданні прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, вказаних у його мотивувальній частині.

Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання, вважає, що відсутні підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що слідчий у клопотанні не довів обставин визначених п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК.

IV. Право, яким керувалася слідчий суддя

Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК, яка в свою чергу регламентує таке:

- заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості провадження (ч. 1 ст. 131 КПК);

- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК);

- підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК);

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини (ч. 1 ст. 178 КПК);

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК);

- при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ст. 199 КПК).

V. Мотиви слідчого судді

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к) та з порушеного питання регламентує, що застосування запобіжного заходу здійснюється у конкретному кримінальному провадженні та вимагає досить детального аналізу не тільки фактичних обставин вчинення правопорушення, але й врахування особи, яка є ймовірним суб`єктом його вчинення.

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу суд вирішуючи питання, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу.

В цій ситуації відносно підозрюваного встановлено такі відомості, як-то:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець міста Києва, громадянин України, з середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

- раніше судимий, а саме: за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14.12.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України засуджений до покарання у виді 1 року позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік, поставлений на облік 06.02.2024;

- повідомлення про підозру у межах інших кримінальних проваджень - 10.02.2025 до Деснянського районного суду міста Києва направлено обвинувальний акт в рамках кримінального провадження №0000272 від 16.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 309 КК України;

- за своїм віком, має задовільні соціальні зв`язки, для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію;

- у цьому провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України за обставин описаних у п. ІІ ухвали.

В розрізі наведеного, вирішуючи по суті поставлене питання, слідчий суддя має з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказують слідчий та прокурор:

(і) обґрунтованість підозри (наявність «розумної» підозри)

Винятково законами України визначаються діяння, які є кримінальними правопорушеннями (п. 22 ст. 92 Конституції України), зокрема ним (злочином) є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК України).

Таким чином, застосуванню запобіжного заходу має передувати підозра у вчиненні кримінального правопорушення, тобто діяння, яке підпадає під ознаки діянь, передбачених Особливою частиною КК, оскільки Верховний Суд України у пункті 10 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 зауважив, що розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину обґрунтованою, тобто чи є встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

При цьому, саме поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, п. 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30 серпня 1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57721) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_683#Text).

Тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, § 32). Під поняттям «обґрунтованої підозри» у скоєнні кримінального правопорушення розуміється «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин» («Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», заява № 15172/13, від 29 травня 2019 року, § 88, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-193543).

Вирішення питання про наявність «обґрунтованої підозри» потребує встановлення: (і) фактичної складової, що включає наявність фактичних обставин, що вказують на причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення; (іі) матеріально-правової складової, що включає наявність у діянні особи складу певного правопорушення за національним кримінальним законом.

Для дотримання фактичної складової підозри щодо причетності особи до вчинення кримінального правопорушення необхідна наявність певних об`єктивних підстав (фактів або інформації), на основі яких можна небезпідставно стверджувати, що відповідна особа могла вчинити злочин. Наявність таких «об`єктивних підстав» має підтверджуватися певними відомостями чи доказами, які повинні відповідати вимогам належності та допустимості, при цьому бути достатніми для висновку про причетність певної особи до вчинення конкретного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя виходить з того, що:

(1) докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16), у той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України),

(2) слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу з урахуванням того, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи для навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (див. рішення «Murray v. the United Kingdom», заява № 18731/91, від 08 лютого 1996 року, §55, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57980; «K.-F. v. GERMANY», заяви № 144/1996/765/962, від 27 листопада 1997 року, § 57, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58119).

Згідно повідомлення про підозру в цій справі підозрювану особу повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України за обставин описаних у п. ІІ ухвали.

Відповідно проаналізувавши долучені до клопотання документи за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, слідчий суддя вважає, що наявні у провадженні фактичні дані, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (протоколи слідчих дій, висновки експертів та інші документи) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, у якому йому повідомлено про таку підозру, оскільки в своїй сукупності вказують на існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити такі правопорушення.

У зв`язку з чим, вважати підозру явно неприйнятною неможливо, оскільки стороною обвинувачення надано важливі відомості (протоколи слідчих дій, інші документи), які вказують на те, що причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною.

В той час, як сама обґрунтована підозра, згадана в статті 5 § 1(c) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії (йдеться про стадію вирішення питання щодо того чи іншого запобіжного заходу). Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру тих злочинів, в якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування.

Як наслідок є дійсними обставини, визначені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(іі) щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

Достовірність ризиків може бути встановлена шляхом перевірки відомостей про: 1) наявність документів, які дають змогу виїхати за межі країни; 2) майновий стан особи, який дає змогу існувати в умовах переховування, у тому числі за межами країни; 3) наявність громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; 4) наявність членів родини, які проживають на території іншої країни та можуть надати тимчасовий чи постійний притулок підозрюваному; 5) наявність можливості (службове становище, безпосереднє знайомство, родинні зв`язки, матеріальний вплив тощо) впливу на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; 6) інші обставини, які вказують на достовірність ризиків, - та повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

З його урахуванням слідчий суддя погоджується з доводами клопотання про наявність ризиків переховування та впливу, про котрі вказується у клопотанні та які наведені у п. ІІ ухвали. Дійсність вказаних ризиків слідчим суддею оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи підозрюваного, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема:

(а) щодо ризику переховування, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou v. Turkey» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53, https://hudoc.echr.coe. int/rus?i=001-62566), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Слідчий суддя враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку слідчого судді, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» (від 26 червня 2001 року, § 80, заява № 33977/96, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59613), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» (від 25 квітня 2000 року, § 76, заява № 31315/96, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58785), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути підозрюваний. Саме тому, на думку слідчого судді, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розслідування.

Небезпеку переховування від правосуддя, на думку слідчого судді, не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, суд враховує, що (1) підозрюваний підозрюється у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є у т.ч. особливо тяжкими злочинами, за які може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що в поєднанні (2) з даними про його особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти;

(b) щодо ризику впливу, то оцінюючи його наявність у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрюваний, не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, іншим підозрюваним, яким відомі обставини вчинення злочину, у яких останній підозрюється, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тобто, наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом;

(c) ризик перешкоджання кримінальному провадженню є дійсним з огляду на обставини вказані прокурор у клопотанні, котрі є ґрунтовним та в ключі того, що ці діяння учиненні за попередньою змовою групою осіб. Тим паче, що йдеться про діяння вчинені, за даними підозри, групою осіб. Згідно ч. 2 ст. 28 КК кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення. Фактор домовленостей заздалегідь вказує, що учасники таких домовленостей можуть мати змогу координувати дії для приховування злочинної діяльності, чим власне, додатково, засвідчується, як можливість знищення, так і перешкоджання;

(d) ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є дійсним з огляду на характер даної підозри, котра стосується 5 окремих (самостійних) склади злочинів, у силу ст. 2, 11 КК України; відомостей про попередню судимість та повідомлення про підозру у провадженні №0000272.

Тому, є доведеними обставини, визначені п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(ііі) щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Відповідно до ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, слідчий суддя ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені заявником по відношення до кожного з обвинувачених не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Відповідно Суд сприймає критично з даного питання доводи сторони захисту щодо відсутності обставин визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, тим паче в ключі того, що відповідно до ст. 199 КПК слідчий суддя насамперед зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Отже, обставини визначені ст. 199 КПК є дійсними, адже в т.ч. завершити розгляд справи до закінчення строку дії даного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим та ця неможливість прямо слідує з фактору виконання вимог ст. 290 КПК.

VІ. Висновок

Встановлено, що обраний запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваній особі.

Стан здоров`я підозрюваного не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Наявні наведені ризики, які є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення.

Тобто, застосований запобіжний захід кореспондується відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу. Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу - взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваного, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.

За таких умов, слідчий суддя вважає за доцільне за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання підозрюваного під вартою до спливу строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за відповідним клопотанням сторони обвинувачення, продовжити його дію на строк, що не може перевищувати строк досудового розслідуванням, тобто до 07 квітня 2025 року, тим самим задовольнивши частково клопотання вказане у п. І ухвали. Позаяк, визначення запобіжного заходу поза межами строку досудового розслідування прямо не кореспондується з положеннями п. 2-3 ч. 3 ст. 132 КПК.

Строк до 07 квітня 2025 року слідує з того, що повідомлення про завершення розслідування стосується 06 березня 2025 року, тобто до 22 березня 2025 року залишалось 16 днів. Нині, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, згідно ухвали від 11 лютого 2025 року, визначено до 22 березня 2025 року, а тому у межах наявних 16 днів строку розслідування власне визначається строк діє запобіжного заходу, тобто до 07 квітня 2025 року (22.03 (без урахування) + 16 днів).

Щодо застави, то слідчий суддя не знаходить підстав для її визначення, оскільки згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК слідчий суддя має право не визначати розмір застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131-132, 176-178, 183, 184, 193, 194, 199, 309, 372-376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 07 квітня 2025 року.

В іншій частині клопотання відмовити у його задоволенні.

Ухвала слідчого судді щодо запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, з урахуванням того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК Українипостановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17:40 год. 19 березня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_17