Номер провадження: 11-сс/813/457/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна АТ «Укрзалізниця» - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001051 від 28.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001051 від 28.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України та накладено арешт на майно вилучене в ході проведення 19.12.2024 року огляду земельної ділянки :02:017:0308 та усіх будівель, споруд та інших об`єктів нерухомості розташованих на ній, та яке перелічене в резолютивній частині ухвали.

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, посилаючись на наступне.

Поза увагою слідчого судді залишилось те, що без наявності відповідного судового рішення Спеціальний дозвіл на користування надрами №5613 від 25.07.2012 року є безумовно чинним, оскільки Постановою Верховного Суду України від 25.01.2023 року Державній службі геології та надр в анулюванні Спеціального дозволу на користування надрами №5613 відмовлено.

Представник АТ «Укрзалізниця» наголошує, що підстав чи розумних підозр вважати, що майно та документи вилучені під час оглядів 19.12.2024 року є доказом кримінального правопорушення не існує, усі дозволи на видобуток води є чинними, що підтверджується судовими рішеннями, перевірок АТ «Укрзалізниця» Державною службою геології та надр не проводилось, а відтак не може йти мова про неусунення будь-яких виявлених порушень, що, в свою чергу, обумовлює відсутність необхідних критеріїв, визначених ст.170 КПК України для застосування арешту.

Крім того зазначає, що клопотання прокурора до суду було направлено поза межами строків, визначених КПК України.

На підставі цього просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити, натомість, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001051 від 28.08.2024 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України

Досудове розслідування проводиться за фактом того, що службові особи Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (, юридична адреса: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська 19) здійснюють незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме видобування підземних питних та технічних вод з Подільського родовища у Одеській області за кваліфікуючими ознаками ст. 240 КК України, якою передбачена кримінальна відповідальність за незаконне видобування корисних копалин, яке полягає у видобуванні копалин без відповідного спеціального дозволу.

Згідно інформації Державної служби геології та надр України від 21.10.2024 року №6661/03-4/2-24, відповідно до відомостей, що введені до електронної бази даних ДНВП «Геоінформ України» Регіональна філія «Одеська залізниця» Акціонерного Товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» () станом на 18.10.2024 року спеціальним дозволом на користування надрами не володіє.

Разом з тим, відповідно до відомостей, що введені до електронної бази даних ДНВП «Геоінформ України» вбачається, що Державне підприємство «Одеська залізниця» (код ЄДРПОУ 1071315) видано 25.07.2012 спеціальний дозвіл № 5613 на користування надрами з метою видобування питних підземних вод строком на 20 років.

Однак установлено, що за даними ЄДРПОУ Державне підприємство «Одеська залізниця» (Одеська залізниця) () перебуває в стані припинення з 16.07.2014 року.

Крім того, за результатами проведеної Державною службою геології та надр України планової перевірки діяльності ДП «Одеська залізниця» (код ЄДРПОУ 1071315) відповідно до спеціального дозволу на користування надрами № 5613 від 25.07.2012 року, встановлено порушення законодавства у сфері використання надр про що складено акт № 13/5613 від 09.03.2016 року та надано припис з вимогою про усунення порушень до 09.03.2016 року.

У зв`язку із не усуненням вищезазначених порушень наказом Державної служби геології та надр України № 317 від 20.09.2016 року дію спеціального дозволу № 5613 виданого 25.07.2012 року ДП «Одеська залізниця» (код ЄДРПОУ 1071315) зупинено із наданням 30 календарних днів на усунення порушень.

Надалі, за результатами проведеної Державною службою геології та надр України планової перевірки діяльності ДП «Одеська залізниця» (код ЄДРПОУ 1071315) відповідно до спеціального дозволу на користування надрами № 5613 від 25.07.2012 року, встановлено порушення законодавства у сфері використання надр про що складено акт № 52/5613 від 21.10.2019 року та надано припис з вимогою про усунення порушень до 04.11.2019 року.

У зв`язку із не усуненням вищезазначених порушень наказом Державної служби геології та надр України № 85 від 10.03.2020 року внесено зміни до п. 7 додатку 1 наказу від 20.09.2016 року № 317 в частині доповнення підстав зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 5613 від 25.07.2012 року.

Про відновлення дії спеціального дозволу на користування надрами (видобуток підземних вод) № 5613 від 25.07.2012 року Держгеонадра листом від 21.10.2024 року № 6661/03-4/2-24 не повідомило.

Однак у подальшому, Державна служба геології та надр України звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до ДП «Одеська залізниця» про припинення права користування надрами на підставі спеціального дозволу № 5613 від 25.07.2012 року.

Ухвалою від 18.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 420/10510/20.

Надалі ухвалами Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року у справі № 420/10510/20 замінено відповідача на АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» та скеровано справу за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

На даний час, на виконання Закону України № 2825-ІХ від 13.12.2022 року «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та створення Київського окружного адміністративного суду», справа № 420/10510/20 прийнята до провадження Київським окружним адміністративним судом, суддею ОСОБА_8 , розгляд справи триває, остаточне рішення судом не прийнято.

Водночас не зважаючи на вищевказане, службові особи регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», продовжили здійснювати видобуток підземних вод на ділянці надр, визначеній спеціальним дозволом № 5613 від 25.07.2012 року.

Так, підприємством видобування підземних вод здійснюється з Котовського родовища на ділянках Заліничної КЕЧ, які розташовані на земельних ділянках із кадастровими номерами: :01:004:0002, :01:004:0003, :01:004:0004, :01:004:0012, :02:017:0308, які перебувають у постійному користуванні АТ «Українська залізниця», належать до державної форми власності, категорії земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування будівель та споруд водопостачання Котовського БМЕУ №2 Одеської залізниці.

Кодексом України про надра, встановлено, що користування надрами у вигляді видобутку корисних копалин здійснюється на підставі спеціального дозволу.

Згідно із ст. 57 Кодексу України про надра право користування надрами може бути тимчасово заборонено (зупинено) внаслідок невиконання надрокористувачем у встановлений строк приписів щодо усунення порушення вимог законодавства, відповідної угоди про умови користування надрами та передбаченої нею програми робіт, виданих за результатами проведення заходів державного геологічного контролю центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або недопущення посадових осіб такого органу до здійснення заходів державного геологічного контролю, за умови дотримання ними встановленого порядку здійснення державного нагляду (контролю).

Протягом 20 календарних днів після зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами надрокористувач зобов`язаний зупинити проведення робіт, передбачених відповідним спеціальним дозволом на користування надрами, на наданій йому в користування ділянці надр.

У відповідності до пункту 22 Порядку здійснення державного геологічного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2011 року № 1294, дія дозволу може бути зупинена органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням органів державного гірничого та санітарно-епідеміологічного нагляду, державного геологічного і екологічного контролю, органів місцевого самоврядування, органів державної податкової служби. Після зупинення дії дозволу надрокористувач зобов`язаний зупинити проведення на наданій йому в користування ділянці надр роботи, передбачені дозволом.

Аналогічно обов`язок надрокористувача зупинити проведення робіт на наданій йому в користування ділянці надр, передбаченій дозволом, після зупинення його дії, закріплено приписами пункту 21 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011 року.

Відповідно до ст. 65 Кодексу України про надра відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні у самовільному користуванні надрами.

Так, 19.12.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 02.12.2024 року органом досудового розслідування проведено санкціонований огляд земельної ділянки :02:017:0308 та усіх будівель, споруд та інших об`єктів нерухомості розташованих на ній, в ході якого виявлено та вилучено речі, документи, а також 2 пляшки з газованою водою об?ємом 0,5 літри з наліпкою «Birzuls`ka»; 2 пляшки з газованою водою об?ємом 0,5 літри з наліпкою «Birzuls`ka», 2 пляшки газованої води «Birzuls`ka» об?ємом 1,5 л., 1 пляшка негазованої води «Birzuls`ka» об?ємом 1,5 л., 1 пляшка негазованої води «Birzuls`ka» об?ємом 1,5 л., відбір проб води №1 упаковано до пластмасової пляшки об?ємом 2 л., відбір проб води №1 упаковано до пластмасової пляшки об?ємом 2 л., пляшки об`ємом 1,5 літри з газованою водою та наліпкою «Birzuls`ka» кількості 24598 шт.; пляшки об?ємом 1,5 літри з водою без газу та наліпкою «Birzuls`ka» у кількості 766 шт.; пляшка об?ємом 0,5 літри з газованою водою та наліпкою «Birzuls`ka» у кількості 1012 шт.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області від 20.12.2024 року вищевказані речі та документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0001051.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що вилучені документи, речі, а також пляшки із водою можуть містити відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, в зв`язку з чим таке майно відповідає категорії речових доказів, що в тому числі підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 20.12.2024 року, а отже, воно потребує збереження, в цілях їх подальшого дослідження та проведення відповідних експертних досліджень.

Крім того, слідчий суддя правильно врахував те, що санкціонований слідчим суддею огляд земельної ділянки :02:017:0308 та усіх будівель, споруд та інших об`єктів нерухомості розташованих на ній був проведений з метою виявлення та фіксації відомостей, щодо незаконного видобутку корисних копалин місцевого значення, а саме видобування підземних питних та технічних вод з Котовського родовища у Одеській області та вилучення необхідних зразків для проведення відповідних досліджень.

Посилання представника філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» адвоката ОСОБА_7 на те, що до клопотання стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що вилучені в ході огляду документи та пляшки з водою мають значення для кримінального провадження, а дозволи на видобуток води на теперішній час є чинними підлягають перевірці з боку органу досудового розслідування кримінального провадження.

Натомість, апеляційний суд вважає, що наразі існує необхідність в дослідженні вилученого майна, оскільки зафіксована в документах інформація, а також пляшки з водою можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно не відповідає ознакам речових доказів, у відповідності до вимог ст.98 КПК України.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочину, за якими здійснюється розслідування, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Натомість, в подальшому, представник філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» має право на звернення до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що поза увагою слідчого судді залишилось, що без наявності відповідного судового рішення Спеціальний дозвіл на користування надрами №5613 від 25.07.2012 року є безумовно чинним, оскільки Постановою Верховного Суду України від 25.01.2023 року Державній службі геології та надр в анулюванні Спеціального дозволу на користування надрами №5613 відмовлено, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, в межах досудового розслідування кримінального провадження №0001051 перевіряється законність видобування підземних вод за відсутності діючого спеціального дозволу, обсяги видобутих корисних копалин та період їх видобутку, а також відомості про осіб, які причетні до вчинення неправомірних дій, їх посадові обов`язки.

При цьому, станом на 18.10.2024 року відповідно до відомостей, що введені до електронної бази даних ДНВП «Геоінформ України» регіональна філія «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» не має спеціальних дозволів на користування надрами.

Водночас, на теперішній час, враховуючи наявність спору між Державною службою геології та надр України та АТ «Українська залізниця», який розглядається в порядку адміністративного судочинства, апеляційний суд не може прийняти до уваги посилання апелянта на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства у сфері користування надрами» тимчасова заборона (зупинення) права користування надрами здійснюється шляхом зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами з підстав визначених пунктом 1 частини першої статті 57,- виключно судом за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, оскільки за повідомленням ДНВП «Геоінформ України» такий дозвіл був зупинений 25.07.2012 року, тобто до набрання чинності вказаним Законом 28.03.2023 року.

Таким чином, зв`язок вилученого під час огляду майна, на яке накладений арешт, із вчиненням злочину, передбаченого ч.3 ст.240 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що прокурор із клопотанням про арешт майна звернувся поза межами процесуального строку, передбаченого для звернення із клопотанням після його повернення для усунення недоліків, апеляційний суд їх відхиляє, адже такі доводи є хибними, з огляду на наступне.

Огляд земельної ділянки :02:017:0308 було проведено 19.12.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 02.12.2024 року.

Клопотання слідчого, погоджене прокурором від 19.12.2024 року про накладення арешту на вилучене майно, ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 27.12.2024 року було повернуто прокурору для усунення недоліків зі встановленням строку в 72 години. Зазначене судове рішення стороні обвинувачення вручено 02.01.2025 року.

Надалі, 03.01.2025 року прокурором з метою усунення зазначених судом недоліків повторно скеровано клопотання про накладення арешту на вилучене майно, яке ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 17.01.2025 року було повернуто прокурору для усунення недоліків зі встановленням строку в 72 години. Судове рішення вручено стороні обвинувачення 20.01.2025 року.

В межах встановленого строку, 23.01.2025 року засобами поштового зв`язку до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси подане виправлене клопотання про арешт вилученого майна (а.с.84). Отже, порушення строків звернення до слідчого судді із клопотанням, апеляційним судом не встановлено.

Так, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що вилучені під час огляду речі та документи відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки можливо зберегли у собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, а також можуть містити в собі відомості щодо обставин їх вчинення.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Отже, оскільки вилучене майно визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що існує ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Окрім того, апеляційний суд враховує потреби досудового розслідування, а саме необхідність ґрунтовного аналізу інформації, що міститься у вилучених документах у сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, що потребує додаткового часу.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, є об`єктивні підстави вважати, що вилучені речі та документи, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що довід апеляційної скарги про те, що вилучене майно, не відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, не відповідає дійсності, до того ж, є передчасним.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001051 від 28.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4