Справа № 569/5086/24
УХВАЛА

11 березня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Рівне клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду з клопотання про скасування арешту майна звернулася адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що В ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню N? 0000370 внесеного до ЄРДР 22.12.2023 року співробітниками правоохоронних органів СУ ГУНП в Рівненській області 31.12.2024 року були проведені обшуки за місцем проживання ОСОБА_4 .

А саме, 31.12.2024 року за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою : АДРЕСА_1 на підставі ухвали Рівненського міського суду працівниками СУ ГУНП в Рівненській області був проведений обшук.

В результаті обшуку у ОСОБА_4 за місцем його проживання, було вилучено мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі 23».

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06.01.2025 року за клопотанням старшого слідчого СУ ГУНІ в Рівненській області на вищеназване мобільний телефон «Самсунг Гелексі 23» було накладений арешт.

10.01.2025 року між мною, адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була укладена угода-доручення про надання останньому правничої допомоги.

Про накладення Рівненським міським судом арешту на вищевикладене ОСОБА_4 та, як його представнику, стало відомо 17.01.2025 року і тоді ж ним був направлений запит до Рівненського міського суду про отримання ухвали про арешт мобільного телефона марки «Самсунг Гелексі 23».

Звертає увагу суду, що на розгляд клопотання про накладення арешту на вищевикладене ні він, законний представник, ні сам ОСОБА_4 запрошені не були і судовий розгляд проведений був без нашої участі.

28.01.2025 року він, як представник ОСОБА_4 через канцелярію Рівненського міського суду отримав ухвалу слідчого судді від 06.01.2025 року про накладення арешту на вищеназваний мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі» що належать ОСОБА_4 .

Ознайомившись із змістом ухвал Рівненського міського суду Рівненської області про проведення обшуку та арештом вищевикладеного вважаю рішення суду про накладення арешту не законним та передчасним, підстав для відмови в захисті законних прав та інтересів ОСОБА_4 не має.

По результатам обшуку працівниками СУ ГУНП в Рівненській області у ОСОБА_4 , в житловому приміщені, було виявлено та вилучено мобільний телефона марки «Самсунг Гелексі 23».

На даний час, слідчим підрозділом ГУНП в Рівненській області проводиться кримінальне провадження N? 0000370 за ч. 2 ст. 240-1 КК України «Незаконне видобування, збут, придбання, передача, пересилання, перевезення, переробка бурштину».

ОСОБА_4 не має жодного відношення до незаконного видобування, збуту, придбання, передачі, пересилання, перевезення, переробки бурштину, що було підтверджено при його допиті в якості свідка в СУ ГУНП в Рівненській області. в органу досудового розслідування відсутня інформація чи докази інкримінуємої йому статті кримінального кодексу України і на даний час підозри у вчиненні їм даного кримінального правопорушення ОСОБА_4 не пред?явлено.

ОСОБА_4 являється приватним підприємцем і використовував свій мобільний телефон не тільки в особистих цілях а в більшості для підприємницької діяльності. Відсутність мобільного телефона являється перешкодою у здійснені підприємницької діяльності.

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в судовому засіданні своє клопотання підтримала в повному обсязі та просила його задоволити.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слід прийти до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що в ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000370 внесеного до ЄРДР 22.12.2023 року співробітниками правоохоронних органів СУ ГУНП в Рівненській області 31.12.2024 року були проведені обшуки за місцем проживання ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 06 січня 2025 року накладено арешт, що полягає у забороні права володіння, користування, розпорядження та відчуження на речі, які було виявлено та вилучено 31.12.2024 під час проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване за ОСОБА_4 , де він фактично проживає, під час якого виявлено та вилучено наступні речі:

- мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі 23» ОСОБА_4 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_4 не має жодного відношення до незаконного видобування, збуту, придбання, передачі, пересилання, перевезення, переробки бурштину, що було підтверджено при його допиті в якості свідка в СУ ГУНП в Рівненській області. в органу досудового розслідування відсутня інформація чи докази інкримінуємої йому статті кримінального кодексу України і на даний час підозри у вчиненні їм даного кримінального правопорушення ОСОБА_4 не пред?явлено.

ОСОБА_4 являється приватним підприємцем і використовував свій мобільний телефон не тільки в особистих цілях а в більшості для підприємницької діяльності. Відсутність мобільного телефона являється перешкодою у здійснені підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі" Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому (41 L1 постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09,82, «новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Відповідно до положень статті 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має, а тому клопотання підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задоволити.

Скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 січня 2025 року про накладення арешту на мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі 23» що належать ОСОБА_4 .

Ухвала , відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_6