Справа № 502/2179/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2024 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кілія, кримінальне провадження, відомості про яке 29.10.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001020, за звинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Десантне, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянина України, освіта середня технічна, одруженого, працюючого машиністом насосних установок, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

29.10.2022 року приблизно о 13 годині 30 хвилин (більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим), водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ГАЗ 3110» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », рухався у денний час доби по асфальтованому, чистому та сухому дорожньому покриттю проїжджої частини вул. Різдвяна в м. Вилкове з боку вул. Запорізької на якій організований двосторонній, однорядний у кожному напрямку рух, в напрямку пров. Сонячний. Наближаючись до будівлі станції технічного обслуговування за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Вилкове, пров. Сонячний, 1, керуючи автомобілем «ГАЗ 3110» з реєстраційним номером «ВН7570AI», ОСОБА_7 , в порушення вимог п/п 2.3 «Правил дорожнього руху» України (введено в дію 01.01.2002 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року) (далі Правила), якими передбачено: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» та п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», керуючи вищевказаним автомобілем, виконуючи маневр повороту ліворуч, діючи необережно, грубо порушуючи вимоги п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п. 10.4 « Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїжджій частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою» Правил, не переконавшись перед зміною напрямку руху, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не зайнявши відповідне крайнє положення на проїжджій частині, не надавши дорогу зустрічному транспортному засобу при виконанні повороту ліворуч поза перехрестям, допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером « НОМЕР_2 », який рухався у зустрічному напрямку по проїжджій частині вул. Різдвяна в м. Вилкове, Ізмаїльського району, Одеської області. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажирці автомобіля марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером «ВНЗ956PM» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено наступні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки в області променево-зап`ястного суглобу, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. п. 2.2.1 та 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 винив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, визнав у повному обсязі та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства. У вчиненому розкаявся та не заперечує проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, повністю доведена, а його дії кваліфіковані органом досудового слідства за ст. 286 ч. 1 КК України - вірно.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд враховує:

- наявність обставин, які, у відповідності до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину;

- відсутність обставин, які, у відповідності до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання.

Крім того, суд враховує ступінь тяжкості та громадську небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, данні, що характеризують особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, наявність у нього постійного місця проживання та роботи, відсутність судимостей, що у своїй сукупності суттєво знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та значно пом`якшує покарання і, призначаючи ОСОБА_7 покарання у вигляді обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами, у межах санкції інкримінованої статті, вважає можливим його виправлення без відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, у відповідності до ст. ст. 75-76 КК України.

Іспитовий строк обвинуваченому підлягає обчисленню з дня проголошення вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому на час постановлення вироку не обрано.

Судові витрати пов`язанні з залученням експертів та проведенням експертиз, у відповідності до положень ч. 2 ст. 122 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження подала цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу, ухвалюючи рішення по цивільному позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи», вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз`яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 звернулася до обвинуваченого ОСОБА_7 з цивільним позовом, за яким просить стягнути на її користь матеріальну шкоду в розмірі 195000,00 гривень та 400000,00 гривень моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

На обґрунтування спричинених матеріальних збитків потерпілою зазначено, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 , неправомірних дій, їй завдано матеріальну шкоду у вигляді реальних збитки та упущеної вигоди. А саме, у зв`язку з втратою працездатності на протязі 21 доби потерпіла знаходилась на стаціонарному лікуванні, а її співмешканцем за цей період було витрачено свій час для забезпечення її лікування, значна сума коштів на придбання ліків та інших медичних аксесуарів для проведення медичних операцій та після операційної реабілітації.

Також, у зв`язку з тим, що потерпіла раніше працювала за місцем мешкання по найму нянею та отримувала заробітну плату у розмірі 500 гривень на день, а також підробляла господаркою (різноробочою) у сусідів та отримувала заробітну плату у розмірі - 400 гривень за один день, однак після отримання тілесних ушкоджень вона не змогла взагалі працювати, то вказані обставини потягли наслідки матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди, а саме в розмірі 30000 гривень, тобто не отримання заробітної плати за 5 місяців.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 29.10.2022 року потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки в області променево - зап`ястного суглобу, що спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день. 29.10.2022 року потерпіла звернулась до травматологічного пункту КНП «Вилківська міська лікарня» ВМР, де була оглянута лікарем та отримала медичну допомогу у вигляді гіпсової іммобілізації на ліве передпліччя. У період з 29.10.2022 року по 30.11.2022 року потерпіла перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря хірурга консультативно-діагностичного поліклінічного відділення та 30.11.2022 року гіпсову іммобілізацію було знято. За період лікування ОСОБА_4 отримувала знеболюючі, а також їй було призначено ЛФК, масаж, (а.с.115,119).

З досліджених товарних та фіксальних чеків, які були надані потерпілою на обгрунтування витрат на лікування вбачається, що у період з 29.10.2022 року по 10.12.2024 року були придбані ліки, а саме:

-29.10.2022 року згідно фіксального чеку №S7pm_vmBHX8 на загальну суму 228 гривень 92 копійки, (а.с.97);

-29.10.2022 року згідно фіксального чеку №sy9ORgQQ1T8 на загальну суму 121 гривня 20 копійок, (а.с.97);

-29.10.2022 року згідно фіксального чеку на загальну суму 511 гривень 00 копійок, (а.с.97);

-29.10.2022 року згідно фіксального чеку на загальну суму 311 гривень 40 копійок, (а.с.97);

-29.10.2022 року згідно розрахункової квитанції серії БВАГ №064444 на загальну суму 1015 гривень 50 копійок, (а.с.97);

-29.10.2022 року згідно товарного чека №41-24927 на загальну суму 1754 гривні 62 копійки, (а.с.95);

-30.10.2022 року згідно товарного чека №41-25045 на загальну суму 531 гривня 00 копійок, (а.с.95);

-01.11.2022 року згідно товарного чека №41-25169 на загальну суму 1331 гривня 27 копійок, (а.с.96);

-01.11.2022 року згідно товарного чека №41-25250 на загальну суму 255 гривень 10 копійок, (а.с.96);

-20.11.2022 року згідно чека №85503 на загальну суму 1130 гривень 00 копійок, (а.с.94);

-20.11.2022 року згідно чека №23815 на загальну суму 439 гривень 30 копійок, (а.с.94);

-21.11.2022 року згідно чека №85553 на загальну суму 397 гривень 30 копійок, (а.с.93);

-21.11.2022 року згідно чека №85561 на загальну суму 357гривень 00 копійок, (а.с.93);

-22.11.2022 року згідно чека №23954 на загальну суму 369 гривень 70 копійок, (а.с.92);

-27.11.2022 року згідно чека №85745 на загальну суму 1520 гривень 00 копійок, (а.с.92);

-30.11.2022 року згідно чека №24373 на загальну суму 3050 гривень 00 копійок, (а.с.91);

-02.12.2022 року згідно чека №24498 на загальну суму 1003 гривні 90 копійок, (а.с.91);

-05.12.2022 року згідно чека №24673 на загальну суму 500 гривень 00 копійок, (а.с.90);

-07.12.2022 року згідно чека №86227 на загальну суму 266 гривень 70 копійок, (а.с.90);

-07.12.2022 року згідно чека №24753 на загальну суму 600 гривень 00 копійок, (а.с.89);

-08.12.2022 року згідно чека №24788 на загальну суму 934 гривні 40 копійок, (а.с.89);

-08.12.2022 року згідно чека №24790 на загальну суму 390 гривень 00 копійок, (а.с.88);

-09.12.2022 року згідно чека №86335 на загальну суму 500 гривень 00 копійок, (а.с.88);

-09.12.2022 року згідно чека №86365 на загальну суму 1900 гривень 00 копійок, (а.с.87);

-10.12.2022 року згідно чека №86402 на загальну суму 1208 гривень 30 копійок, (а.с.87);

Усього на загальну суму 20626 гривень 09 копійок.

З огляду на зазначене, судом, з наданих довідок з медичних установ достовірно встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 у період з 29.10.2022 року по 30.11.2022 року на стаціонарному лікуванні не перебувала, а проходила лікування амбулаторно, що суперечить її доводам зазначеним в цивільному позові, щодо перебування 21 день на стаціонарному лікуванні у медичній установі. Разом з тим, згідно отриманої медичної допомоги, потерпілій було зроблено гіпсову іммобілізацію.

Щодо фіксальних та товарних чеків на купівлю медичних препаратів, то суд не може прийняти вказані квитанції, як належний доказ понесених потерпілою витрат на лікування, оскільки призначення потерпілій препаратів, зазначених у чеках, не підтверджено медичною документацією, щодо їх дійсного призначення лікарем, а тому немає підтвердження їх зв`язку із лікуванням через заподіяння тілесних ушкоджень, а розрахункова квитанція серії БВАГ №064444 на загальну суму 1015 гривень 50 копійок, взагалі не містить відомостей про те, які саме ліки або препарати, були куплені на зазначену суму.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дослідивши витрати на медичні препарати приходить до висновку, що відшкодуванню підлягають лише витрати, понесені на накладення гіпсу, що підтверджені фіксальними чеками від 29.10.2022 року №S7pm_vmBHX8 на суму 228,92 гривень та №sy9ORgQQ1T8 на суму 121,20 гривень, разом на загальну суму 350 гривень 10 копійок.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками, що були завдані внаслідок упущеної вигоди, є такі збитки, які могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Системне тлумачення вказаної норми цивільного законодавства свідчить про те, що позивач має право на відшкодування упущеної вигоди, однак зобов`язаний надати суду докази, які підтверджують той факт, що він міг і повинен був отримати відповідні доходи і лише неправомірні дії відповідача стали підставою, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, такі докази можуть бути письмовими, речовими і електронними.

Згідно із ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому, позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

Потерпілою на обгрунтування упущеної нею вигоди від втрати працездатності, взагалі не надано суду жодних доказів, підтверджуючих її працевлаштування та отримання доходу.

Відтак, проаналізувавши усі надані потерпілою стороною докази на підтвердження понесених нею матеріальних збитків, надавши їм оцінку, суд вважає за необхідне цивільний позов у частині стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково, а саме у частині стягнення витрат на медичні препарати, з обвинуваченого підлягає до стягнення сума в розмірі 350 гривень 10 копійок; а в частині стягнення упущеної вигоди від втрати працездатності відмовити за необгрунтованістю.

Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до стягнення на користь потерпілої ОСОБА_4 - 350 гривень 10 копійок, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

При розв`язанні вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд керується відповідними положеннями ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, і вважає, що внаслідок злочину, вчиненого обвинуваченим, потерпілій ОСОБА_4 була спричинена моральна шкода, яка полягає в моральних та душевних стражданнях, емоційному напруженні, погіршенні самопочуття, у зв`язку з чим, був порушений звичайний уклад її життя та згідно з вказаними нормами, така шкода підлягає відшкодуванню в грошовому еквіваленті з обвинуваченого.

Однак таке відшкодування слід визначити з урахуванням матеріального становища обвинуваченого, можливості ним реально здійснити таке відшкодування.

Заявлена потерпілою моральна шкода розміром 400000 гривень, не відповідає принципам розумності та справедливості, а тому підлягає зменшенню.

При цьому, суд звертає увагу, що потерпіла не виконала визначеного ЦПК України обов`язку щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та не довела перед судом заявлений нею розмір моральної шкоди в повному обсязі, саме у розмірі, заявленому у цивільному позові, а також такого матеріального стану обвинуваченого, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілої.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілої, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілій в розмірі 15000,00 гривень та на переконання суду зазначений розмір задоволених позовних вимог, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, з урахуванням його матеріального стану та даних щодо його особи, та інтересами потерпілої, з іншого.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Згідно цивільного позову, потерпіла ОСОБА_4 , окрім вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь вартість сплати витрат на професійну правничу допомоги у розмірі 20000 гривень, а також витрати, які вона понесе, згідно договору по завершенню судового розгляду по цій справі в розмірі 25000 гривень.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України , витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ордеру № 1402299 від 23.08.2024 року вбачається, що згідно Витягу з угоди №07/08/23 від 07.08.2023 року про надання правничої допомоги, потерпілій ОСОБА_4 послуги надає адвокат ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України , судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У разі ухвалення обвинувального вироку згідно ч. 1 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілою ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 , 07.08.2023 було укладено угоду про надання останній правничої допомоги, відповідно до п.4 угоди зазначено, що гонорарні відносини, компенсація витрат, пов`язаних з виконанням цієї угоди, та інші умови врегульовані додатковою угодою, (а.с.25).

Однак, потерпіла та її представник не надали суду додаткову угоду, в якій викладені гонорарні відносини, детальний опис робіт (наданих послуг) із зазначенням затраченого часу на їх виконання та вартості, які б склали суму витрат на правову допомогу, зазначену в цивільному позові, а також документ, підтверджуючий сплату вказаної суми потерпілою адвокату.

Враховуючи викладене, за відсутності належних доказів щодо понесених потерпілою витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до висновку про відмову у їх стягненні.

Керуючись ст. ст. 371, 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України і призначити йому покарання у вигляді двох років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

У відповідності до вимог ст. ст. 75-76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він на протязі одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обвинуваченому обчислювати з дня проголошення вироку з 17.12.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в розмірі 14470 гривень 92 копійок, за залучення експертів та проведення експертиз.

Цивільний позов потерпілої - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , триста п`ятдесят гривень десять копійок матеріальної та п`ятнадцять тисяч гривень моральної шкоди, заподіяної злочином. У задоволенні позову в частині решти позовних вимог відмовити.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- автомобіль «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером « НОМЕР_2 » - вважати повернутим власнику, скасувавши накладений на нього арешт;

- автомобіль «ГАЗ 3110» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 » - повернути власнику, скасувавши накладений на нього арешт.

Копію вироку негайно після проголошення вручити учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Кілійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1