ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000433 за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 , на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білозірка, Миколаївський район Миколаївської області, громадянина України, із вищою освітою, пенсіонера, який зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги з доповненнями.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення

покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст заперечення на апеляційну скаргу з доповненнями.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого просить відмовити в її задоволенні.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Призначенои ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 51 000,00 грн. (п`ятдесят одна тисяча грн. 00 коп.) без позбавлення права керувати транспортними засобами. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 7 572,88 грн. (сім тисяч п`ятсот сімдесят дві грн. 88 коп.). Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги з доповненнями.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає зазначений вирок суду в частині призначення покарання незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість.

Зауважує, що Законом України № 2617-VІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набув чинності 01.07.2020, внесено зміни, відповідно до яких у санкції ч. 1 ст. 286 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, натомість суд першої інстанції не вважав за обхідне призначити ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, пославшись на індивідуальні особливості обвинуваченого, а саме його стан здоров`я, вік, сімейний стан, спосіб життя його ставлення до вчиненого.

Вважає, що суд, не застосовуючи ч. 2 ст. 69 КК України, безпідставно та необґрунтовано не призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, яке санкцією ч. 1 ст. 286 КК України визначене як обов`язкове, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через м`якість.

Узагальнені доводи заперечення на апеляційну скаргу з доповненнями

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку не позбавляти права керувати транспортними засобами обвинуваченого, з огляду на його стан здоров`я, а саме те, що ОСОБА_6 хворіє на хворобу нижніх кінцівок, яка унеможливлює його пересування без автотранспорту, характеристику обвинуваченого, відшкодування завданої шкоди та відсутність майнових претензій з боку потерпілого. Сторона захисту просить не призначити додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом,а в разі його призначення, призначити менше ніж 1 рік позбавлення права керування транспортним засобом.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_6 , 09.04.2024 близько о 12:25 керував технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Laсettі» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був у працездатному стані, рухався у світлий час доби, в похмуру погоду, без опадів, по сухій, чистій, асфальтованій ділянці проїзної частини на вул. Потьомкінська в м. Миколаєві зі сторони вул. Інженерна у напрямку вул. 1 Слобідська. У цей час, пішохід ОСОБА_9 стояв на узбіччі проїзної частини перед дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України. Водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Laсettі» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався в обраному напрямку та при наближенні до дорожньої розмітки 1.14.1 ПДР України, грубо порушив вимоги п. 2.3 «б», 12.3, 18.1 ПДР України. У результаті злочинних порушень вказаних правил дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій автомобіля «Chevrolet Laсettі», ОСОБА_6 , в районі перехрестя вул. Потьомкінська та вул. Садова в м. Миколаєві, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який переходив проїжджу частину по дорожній розмітці 1.14.1 ПДР України, справа наліво по відношенню до руху водія автомобіля «Chevrolet Laсettі» реєстраційний номер НОМЕР_1 . За наслідками дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому верхньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, внутрішньосуглобового перелому великогомілкової кістки, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги з доповненнями, заперечення обвинуваченого та його захисника, які вважали апеляційну скаргу необґрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України, є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 65, 66, 67 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий; є особою пенсійного віку; стан здоров`я обвинуваченого, який відповідно до консультаційного висновку судинного хірурга від 18.07.2024 хворіє на варикозну хворобу нижніх кінцівок; у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває; за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно; крім того, суд урахував, що обвинувачений вживав заходи для відшкодування заподіяної шкоди потерпілому та перерахував на ім`я потерпілого грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. у рахунок відшкодування заподіяної шкоди (квитанція АТ "Укрпошта" від 13.06.2024 № 0162), щиро розкаявся, обставин, що обтяжують покарання відповідно ст. 67 КК України, судом не встановлено, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, яке за своїм видом і мірою відповідає меті покарання, у розумінні ст. 50 КК України.

Отже, обираючи вид та міру основного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, у повній мірі, дотримався загальних засад призначення покарання.

Разом з тим, викладені прокурором доводи щодо безпідставного незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, є обґрунтованими.

Так, статтею 55 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчинені злочинів, є позбавлення права керувати транспортними засобами.

Частиною 1 статті 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

В цьому випадку, як слушно зазначає прокурор, позбавлення права керувати транспортними засобами є обов`язковим додатковим видом покарання.

Звільнення від додаткового покарання є можливим виключно на підставі ч.2 ст.69 КК України, за підстав, визначених ч.1 ст.69 КК України. Разом з цим, у відповідності до оскаржуваного рішення та матеріалів провадження, судом першої інстанції таких підстав для звільнення від призначення додаткового покарання не встановлено. Не встановлено таких підстав і судом апеляційної інстанції.

Згідно вимог п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування судом закону, який підлягає застосуванню, тягне за собою скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і в порядку ст.420 КПК України ухвалює свій, у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України,

у х в а л и в:

апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 , - задовольнити.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2024 року, стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді