Справа № 629/392/25
Провадження № 1-кс/629/118/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в залі судових засідань в приміщенні суду клопотання прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000085 від 17.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :

Прокурор Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме на автомобіль Renault Duster д.н.з. « НОМЕР_1 », шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження, користування з метою збереження речового доказу по кримінальному провадженню № 0000085 від 17.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що 16.01.2025 до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що 16.01.2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем Renault Duster д.н.з. « НОМЕР_1 » між с. Веселе та Смирнівка Лозівського р-ну Харківської області, не впоравшись із керуванням, допустив з`їзд з проїзної частини дороги з подальшим перекиданням, внаслідок чого водій даного автомобіля ОСОБА_4 та пасажир ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до КНП Лозівське ТМО.

За даним фактом слідчим СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000085 від «17» січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В ході проведення досудового розслідування 16.01.2025 під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної дороги на автодорозі «Садове- Катеринівка» Лозівського р-ну Харківської області було виявлено автомобіль Renault Duster д.н.з. « НОМЕР_1 » з механічними пошкодженнями, який було передано на відповідальне зберігання директору ТОВ Компанія «Ботік» ОСОБА_6 .

17.01.2025 року постановою cлідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 вищевказаний транспортний засіб визнано речовим доказом.

Прокурор у судове засіданні не з`явився, надав заяву, у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, проте надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що власником автомобіля Renault Duster є ТОВ Компанія «Ботік», даний автомобіль було передано на відповідальне зберігання керівнику товариства ОСОБА_6 . На даний час авто зберігається на належним чином облаштованій, закритій та охоронюваній території, на його технічний стан не впливають зовнішні фактори, доступ до нього сторонніх осіб відсутній. Враховуючи вищевказане, представник просить залишити авто Renault Duster на відповідальне зберігання ОСОБА_6 без права на відчуження, розпорядження та користування та визначити місце збереження авто за адресою: вул. Центральна, буд.1, с. Веселе, Лозівський район, Харківська область, 64653.

Дослідивши матеріали клопотання та письмові пояснення, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість

або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрат по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи автомобіль Renault Duster д.н.з. « НОМЕР_1 », на який прокурор просить накласти арешт, 16.01.2025 року передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 , про що свідчить копія зберігальної розписки.

Відповідно до положень ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

В даному випадку завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення. Метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

В ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України.

У відповідності до п.1 та п.2 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

Представник власника майна у своїх письмових поясненнях просила визначити місце збереження авто за адресою: вул. Центральна, буд.1, с. Веселе, Лозівський район, Харківська область, 64653.

Відповідно до частини 5 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Отже, нормами КПК України не передбачено повноважень слідчого судді визначати місце зберігання речових доказів.

Згідно з частиною 2 статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104, не передбачено визначення під час досудового розслідування місця зберігання речового доказу рішенням слідчого судді.

Із зазначеного можна зробити висновок, що під час досудового розслідування зберігання речових доказів, наданих стороні кримінального провадження, покладається на зазначену сторону.

Слідчий суддя звертає увагу, що положення КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104, саме на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази, покладено під час досудового розслідування обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність.

Виходячи з наведеного, вирішення питання про визначення місця зберігання речових доказів не входить до компетенції слідчого судді, всі питання щодо зберігання речових доказів під час досудового розслідування мають прийматися стороною обвинувачення з урахуванням норм законодавства.

Беручи до уваги вищевказане, письмові пояснення представника власника майна, враховуючи що клопотання прокурора подане з передбачених законом підстав та у встановленому законом порядку, за формою і змістом відповідає чинному КПК України, беручи до уваги проаналізовані обставини та те, що прокурором наведено та надано докази «поза розумним сумнівом» щодо наявності підстав для накладення арешту на майно в порядку, передбаченому главою 17 КПК України, зокрема, на автомобіль, з метою збереження речового доказу, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000085 від 17.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на автомобіль Renault Duster д.н.з. « НОМЕР_1 », шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження, з метою збереження речового доказу по кримінальному провадженню № 0000085 від 17.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В іншій частині клопотання прокурора відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити положення ст. 174 КПК України, а саме: підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1