Справа № 359/2103/25
Провадження № 1-в/359/158/2025
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника колонії ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» та ВКЗ, клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 16.10.2018 року за ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням ч.5 ст. 72 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років,

про зарахуванням судом строку перебування на нічному домашньому арешті в термін покарання, -

в с т а н о в и в:

21.02.2025 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про зарахування судом строку тримання останнього під час досудового розслідування в кримінальному провадженні на цілодобовому домашньому арешті до терміну призначеного покарання у відповідності до ч. 7 ст. 72 КК України, оскільки раніше це питання не вирішувалось. З урахуванням наведеного захисник просив зарахувати в порядку ч.7 ст. 72 КК України термін перебування засудженого на нічному домашньому арешті в період з 21.12.2015 року по 26.07.2016 року з розрахунку що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Захисник та засуджений в судовому засіданні клопотання підтримали та просили задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала з приводу задоволення клопотання адвоката в частині, що відповідає вимогам ч.7 ст. 72 КК У країни.

Представник колонії в судовому засіданні підтримав позицію прокурора.

Суд, заслухавши сторони судового процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого та матеріали клопотання захисника, вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 16.10.2018 року за ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням ч.5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років. Початок строку відбування покарання суд першої інстанції вирішив обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 .

В порядку ч.5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано час його перебування під вартою в період з 24.10.2015 року по 21.12.2015 року та з 26.07.2016 року по 17.05.2017 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Згідно поданих суду копій судових рішень про обрання та зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 в період з 21.12.2015 року по 26.07.2016 року, встановлено наступне.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.12.2015 року в справі №751/12305/15-к ОСОБА_6 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання строком до 21.02.2016 року.

Надалі, згідно ухвали слідчого судді цього ж суду від 17.02.2016 року в справі №751/1616/16-к, ОСОБА_6 цілодобовий домашній арешт змінено на домашній арешт з забороною залишати житло в період часу з 17.00 год. до 08.00 ранку наступного дня. Термін дії такого запобіжного заходу становив до 24.03.2016 року.

Згідно ухвали слідчого судді від 23.03.2016 року в справі №751/2694/16-к, відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з терміном дії до 24.04.2016 року.

Зазначена ухвала скасована Чернігівським апеляційним судом згідно ухвали від 30.03.2016 року а відносно засудженого продовжено дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в період часу з 17.00 год. до 08.00 ранку наступного дня. Термін дії такого запобіжного заходу становив до 24.04.2016 року.

Під час судового розгляду кримінального провадження №0001805, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2015 року, відносно ОСОБА_6 , згідно ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.06.2016 року в справі №742/1216/16-к, діяв запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло в період часу з 17.00 год. до 08.00 ранку наступного дня. Термін дії такого запобіжного заходу становив до 21.08.2016 року.

Таким чином, при розгляді клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 , суд зазначає, що період з 22.02.2016 року по 26.07.2016 року не може відноситись до цілодобового домашнього арешту, зважаючи на те, що заборона залишення житла застосовувалась в певний час доби і становила 15 годин з 24.

Згідно частини сьомої статті 72 КК України, домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Зазначена редакція статті 72 КК України набрала чинності 23.08.2024 року.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Водночас за постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року в справі № 663/537/17, провадження №13-31кс18, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

При цьому Європейський суд з прав людини вважає, що стаття 7 Конвенції є важливою складовою принципу верховенства права. ЄСПП також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі "Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03).

Під час вирішення питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання при його призначенні, а також під час приведення судових рішень у відповідність до положень цього Закону суди зобов`язані забезпечувати точне й неухильне дотримання законодавства, своєчасний та якісний розгляд відповідних клопотань, керуватися Конституцією України, Кримінальним кодексом України (КК), Кримінальним процесуальним кодексом України (КПК), законами України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та «Про попередні ув`язнення», міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Також, починаючи з 23.08.2024 року до такого переліку законодавцем віднесено і цілодобовий домашній арешт у відповідних випадках.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Так, суд зобов`язаний застосувати до осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності та відбувають покарання, положення закону що покращує їх становище.

Таким чином, судом встановлено можливість застосування даної норми закону і до осіб, які були засуджені до набрання новою редакцією вказаного Закону положень ч.7 ст. 72 КК України.

Згідно до п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 16.10.2018 року підлягає зарахуванню термін його перебування на цілодобовому домашньому арешті в період з 21.12.2015 року по 21.02.2016 року.

В той же час, законних підстав для зарахування засудженому в строку відбування покарання іншої частини домашнього арешту, який не визначався, як цілодобовий, судом не встановлено. В цій частині клопотання захисника не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 , 5, 7 ст. 72 КК України, ст. 374, 536-539 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.

Зарахувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому за вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 16.10.2018 року за ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням ч.5 ст. 72 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років, - у строк відбування покарання під час судового розгляду кримінального провадження №0001805, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.10.2015 року, термін його перебування на цілодобовому домашньому арешті, починаючи з 21.12.2015 року по 21.02.2016 року, з розрахунку що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 06.03.2025 року.

Суддя ОСОБА_1