Справа № 466/1441/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/789/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Львова, апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2025 року на постанову про закриття кримінального провадження №000061 ,-

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурор ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просив скасувати постанову про закриття кримінального провадження №0000861.

Скаргу мотивував тим, що 14 червня 2024 року відомості про вчинення кримінального правопорушення за його заявою внесено до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження №0000861.

В даному кримінальному провадженні він є потерпілим.

31 січня 2025 року ним отримана відповідь з Головного управління національної поліції у Львівській області про те, що вдруге за місяць, 22 січня 2025 року слідчим СВ ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області винесено постанову про закриття кримінального провадження. З даною постановою він не погоджувався, оскільки його в межах провадження допитано як свідка, а не як потерпілого, жодне з його клопотань не розглянуто.

Він просив скасувати постанову про закриття кримінального провадження та зобов`язати службових осіб ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області належно та повно провести досудове розслідування на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2025 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову від 22 січня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000861.

На дану ухвалу ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить, скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову про закриття кримінального провадження, окрім того просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2025 року, оскільки копію ухвали йому було надіслано 3 березня 2025 року.

Вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, такою що не відповідає вимогам КПК України.

Наголошує, що слідчий суддя дійшов до помилкового висновку, що було проведено всі необхідні слідчі дії.

Повідомляє, що в даному кримінальному провадженні він неодноразово звертався з клопотанням про проведення процесуальних дій та долучення доказів, проте не отримував жодної відповіді на такі клопотання, пізніше йому стало відомо, що його клопотання не розглянуто слідчим.

У повідомленні про кримінальне правопорушення він зазначав, що його намагаються позбавити прав на газопровід.

У судове засідання, призначене на 20 березня 2025 року ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим не прибув, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, в тексті апеляційної скарги просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Статтею 406 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням ч. 4 ст. 405, 406 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що неявка апелянта не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги у його відсутності.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_5 участі в розгляді справи не приймав, про результат розгляду справи дізнався 3 березня 2025 року, а виготовлення апеляційної скарги потребує значного часу, колегія суддів апеляційного суду вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді слід поновити.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який заперечив аргументи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи та кримінального провадження №0000861 від 14 червня 2024 року, колегія суддів вважає, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановленні відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що закриття кримінального провадження є закінченням досудового розслідування та одним із способів його остаточного вирішення, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

В силу завдань кримінального провадження слідчий повинен вчинити всі необхідні дії при проведенні досудового розслідування, які спрямовані на збирання, перевірку та оцінку доказів, версій у їх сукупності.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, 14 червня 2024 року до ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області надійшла ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/4614/24 провадження №1-кс/466/1517/24 від 01 травня 2024 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_5 про зобов`язання внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. ІКС ІПНП: 12735.

Згідно матеріалів кримінального провадження № 0000861 від 14 червня 2024 року, під час досудового розслідування, допитано, ОСОБА_5 , який повідомив, що він разом із ОСОБА_8 є співвласниками газопроводу, що знаходиться у місті Львові по вул. Пилипа Орлика Урочище Голоско ОК «СТ «Будівельник-1», середній тиск L=1.900 км. Товщина газопроводу не ДУ-200 мм. Точкою приєднання цього газопроводу, відповідно до Технічних умов на приєднання до газорозподільної системи №33/477 від 03 квітня 2018 року є газопровід ДУ-200 мм. Товщина даного газопроводу різна, але не товстіше 110. Даний газопровід по Договору №06790-5350-19 від 28 лютого 2019 року був переданий ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», в експлуатацію. Цей договір укладено як з власниками газопроводу. Окрім того він повідомляв, що відносно даного газопроводу із ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , як власниками газопроводу, було укладено ряд договорів технічного обслуговування систем газопостачання та газового обладнання, зокрема, договір від 25 листопада 2020 року, договір від 23 січня 2020 року. Таким чином, факт нашого права власності на вищезазначений газопровід підтверджується усіма вищезазначеними договорами, адже стороною даних договорів є ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , як власники. Окрім цого, ОСОБА_5 повідомляв, що відповідно до договору №06790-5350-19 від 28 лютого 2019 року із ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», відповідно до п. 2 розділу 4 даного договору останнім було надано Львівгазу усі документи, що підтверджували право власності на даний газопровід.

Також ОСОБА_5 посилаючись на ст. 331 Цивільного кодексу України, повідомляв, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виготовляли (створювали) газопровід, а тому і є його власниками, а також те, що останні були замовниками робочого проекту газифікації шістнадцяти котеджів за адресою: м. Львів, Урочище Голоско ОК «СТ «Будівельник-1», оплачували за цей робочий проект, за роботи по будівництву даного газопроводу, за технічне обслуговування даного газопроводу тощо.

Окрім цього, ОСОБА_9 повідомляв про те, що постановою від 31 серпня 2023 року №1595 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «ЛЬВІВГАЗ», зупинено АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ОПЕРАТОР ГАЗРОЗПОДІЛЬНО СИСТЕМИ «ЛЬВІВГАЗ» () дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 29 червня 2017 року №850, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію. Внаслідок цього, «Львівгаз» позбавлений можливості виконувати зобов`язання по багатьох наших договорах, у зв`язку з цим, ОСОБА_9 вважав, що Львівгаз повинен був повідомити ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про факт припинення дії ліцензії та неможливості виконувати взяті на себе зобов`язання по укладених договорах.

При цьому, «Львівгазом» не наданого доказів припинення дії договорів та згідно наявних договорів - вони діють, а саме відповідно до п. 1 розділу 6 Договору №06790-5350-19 від 28 лютого 2019 року, даний договір є чинним по сьогодні.

Також, в ході досудового розслідування допитано начальника УЕГГ Львівської філії газорозподільчі мережі України ОСОБА_10 ,, який повідомив, що газопровід, що знаходиться у м. Львові по вул. П.Орлика/Урочище Голоско ОК «СТ «Будівельник-1» середнього тиску, L=1,900 км, є складовою газорозподільної системи, яка збудована та введена в експлуатацію АТ «Львівгаз» в 2020 році. Приєднання даних новозбудованих газових мереж здійснено від місця забезпечення потужності діючого розподільчого газопроводу середнього тиску ДУ-200 мм., згідно технічних умов на приєднання від 03 квітня 2018 року №33/477. Будівництво вищевказаного газопроводу було здійснено Оператором газорозподільних мереж «Львівгаз» на умовах договору приєднання до газорозподільної системи, укладеним між АТ «Львівгаз» та ОСОБА_5 . Порядок приєднання до газорозподільних мереж визначений Кодексом газорозподільних систем, який затверджений постановою

Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - КРЕКП) від 30 вересня 2015 №2494, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1379/27824.

Згідно абзацу 5 пункту 14 глави 2 розділу V Кодексу газорозподільних систем право власності на газові мережі зовнішнього газопостачання, у тому числі на вузол обліку, який встановлено Оператором газорозподільних мереж за рахунок плати за приєднання, набувається Оператором газорозподільних мереж відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України.

Відповідно після будівництва зовнішніх розподільних газових мереж даного об`єкту, право власності на дані мережі набуло АТ «Львівгаз» як Оператор ГРМ. Створення нової речі як у промислових масштабах, так і в одиночному екземплярі, незалежно від форми власності, характеризує процес розширеного відтворення.

Відповідно після будівництва зовнішніх розподільних газових мереж даного об`єкту, право власності на дані мережі набуло АТ «Львівгаз», як оператор ГРМ.

Власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Згідно технічної документації зазначено, що виконання будівельно монтажних робіт зовнішнього газопостачання, виконання будівельно монтажних робіт внутрішнього газопостачання забезпечує оператор ГРМ, тобто АТ «Львівгаз».

Згідно з статтею 13 Закону України «Про трубопровідний транспорт» діяльність пов`язана з проектуванням, будівництвом, ремонтом та експлуатацією об`єктів трубопровідного транспорту, здійснюється на підставі спеціального дозволу (ліцензії) і підлягає обов`язковій сертифікації. Ліцензії видаються уповноваженими на те центральними органами державної виконавчої влади у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вищевикладене, підтверджує, що суб`єктом будівництва газопроводу середнього тиску, L=1,900 км, що знаходиться у м. Львові по вул. П.Орлика/Урочище Голоско ОК «СТ «Будівельник-1» є АТ «Львівгаз», оскільки останній здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії виданої відповідно постанови НКРЕКП від 29 червня 2017 року №850. Окрім цього, відповідно до договору №06B790-5350-19 на експлуатацію складових газорозподільної системи укладеним між ОСОБА_5 , ОСОБА_8 з однієї сторони та Публічне акціонерне товариство по газопостачанню на газифікації «Львівгаз» замовники, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_8 передають на експлуатацію газопровід, що знаходиться у м. Львові по вул. П.Орлика/Урочище Голоско ОК «СТ «Будівельник-1» середнього тиску, L=1,900 км АТ «Львівгаз», а також відповідно до розділу 6 пункту 1 вказаного договору якщо протягом одного місця до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не заявляє про припинення його дії, цей договір вважається укладеним на такий самий новий строк на тих самих умов, що ще раз підтверджує те, що власником газопроводу являється АТ «Львівгаз» на законних підставах, відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України.

30 грудня 2024 року ОСОБА_5 звернувся до Шевченківського районного суду міста Львова зі скаргою на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, яку ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Львова ОСОБА_11 справа №466/13186/24, провадження №1-кс/466/28/25 від 03 січня 2025 року частково задоволено та скасовано постанову про закриття кримінального провадження.

Надалі, в ході досудового розслідування допитано ОСОБА_12 - головного інженера Львівського УЕГГ Львівської філії газорозподільчих мереж України, який повідомив, що право власності на газові мережі зовнішнього газопостачання, у тому числі на вузол обліку, який встановлено Оператором газорозподільних мереж за рахунок плати за приєднання, набувається Оператором газорозподільних мереж відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України, газопровід, що знаходиться у м. Львові по вул. П.Орлика урочище Голоско ОК «СТ «Будівельник-1» середнього тиску, L=1,900 км, є складовою газорозподільної системи, яка збудована та введена в експлуатацію АТ «Львівгаз» в 2020 році, отже перебуває на балансі АТ «Львівгаз» із початку введення в експлуатацію.

Враховуючи вищевказане, згідно абзацу 5 пункту 14 глави 2 розділу V Кодексу газорозподільних систем право власності на газові мережі зовнішнього газопостачання, у тому числі на вузол обліку, який встановлено оператором газорозподільних мереж за рахунок плати за приєднання, набувається оператором газорозподільних мереж відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України. В даному випадку, після введення в експлуатацію вищевказаного газопроводу він автоматично став на баланс АТ «Львівгаз».

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні проведено ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, з яких вбачається, що у вказаному кримінальному провадженні відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення, яка полягає у підроблення посвідчення або іншого документа з метою використання його як самим підроблювачем, так і іншою особою; збут підробленого документа; виготовлення підроблених печатки, штампу або бланку; збут таких штампів, печаток, бланків (ч. 1 ст. 358 КК України); використання завідомо підробленого документа, оскільки право власності на газові мережі зовнішнього газопостачання, у тому числі на вузол обліку, який встановлено Оператором газорозподільних мереж за рахунок плати за приєднання, набувається Оператором газорозподільних мереж відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України. В даному випадку, після введення в експлуатацію вищевказаного газопроводу він автоматично став на баланс АТ «Львівгаз».

Постановою слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 від 22 січня 2025 року закрито кримінальне провадження №0000861 від 14 червня 2024 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Висновок слідчого СВ ВП №1 ДЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України ґрунтується на всебічному, повному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, належної оцінки доказів, здійсненої відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та з таким висновком слідчого погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Слідчий суддя під час розгляду скарги ОСОБА_5 перевірив дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального законодавства та дійшов правильного висновку про законність винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що у ході досудового розслідування проведені усі необхідні слідчі дії для встановлення об`єктивних обставин кримінального провадження, тому постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою.

Доводи апелянта, що слідчим суддею не було досліджено належним чином матеріалами кримінального провадження та його заяву, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Аргументи апелянта, що слідчим не розглянуто його клопотання, які він подав як потерпілий, колегія суддів розцінює критично, оскільки ОСОБА_5 не визнано потерпілим в межах даного кримінального провадження.

В апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростовували висновки слідчого судді місцевого суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною й обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2025 року на постанову про закриття кримінального провадження №000061- залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4