Справа № 541/762/25
Провадження № 1-кп/541/168/2025
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2025 рокум. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Миргород обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000328 від 28.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1, ч. 2 ст. 182, ч. 1, ч. 2 ст. 200, ч. 2, ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2025 з Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1, ч. 2 ст. 182, ч. 1, ч. 2 ст. 200, ч. 2, ч. 3 ст. 190 КК України, для розгляду по суті.

В провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження за №0000424 від 20.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про об`єднання в одне провадження зазначених кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_5 з метою процесуальної економії часу та всебічного судового розгляду, просила призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, вважала, що обвинувальний акт у кримінальному провадження №0000328 від 28.05.2024 складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України. Крім того, подала письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 27 лютого 2025 року, а ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України не зменшились, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Захисник не заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду та об`єднання кримінальних проваджень в одне провадження. Проте заперечувала проти задоволення клопотання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважала, що вина у вчиненні кримінальних правопорушень та ризики, зазначені прокурором не доведені, просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений підтримав думку захисника, також просив замінити йому обраний запобіжний захід на особисте зобов`язання, щоб він мав можливість повернутися до військової служби, посилаючись на положення ч.ч. 1, 2 ст. 616 КПК України.

Потерпілі в підготовче засідання не з`явилися, подали заяви про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.

Кримінальне провадження підсудне Миргородському міськрайонному суду Полтавської області. Підстав для повернення обвинувального акту прокурору або закриття провадження не встановлено.

Таким чином, кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Щодо вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 грудня 2024 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 27 лютого 2025 року включно, без застосування застави.

Під час досудового розслідування слідчим суддею встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може здійснити спроби переховуватися від слідства та суду, впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі обґрунтованість підозри, суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України, які суд вважає доведеними, виходячи з обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Враховуючи особу обвинуваченого та доведення, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України, зокрема, ризики переховуватися від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень та можливого впливу на свідків, які існували на час обрання запобіжного заходу, не відпали і продовжують існувати на час розгляду вказаного кримінального провадження судом, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кількох кримінальних правопорушень, в тому числі тяжкого, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, ніде не працює, не має постійного доходу, тому відчуваючи незворотність покарання у разі визнання його вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. За таких обставин суд вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного запобігання настанню вказаних ризиків, отже необхідно клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити, оскільки, в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Щодо наміру обвинуваченого ОСОБА_5 повернутись на військову службу, суд роз`яснює йому положення ч. 1, 2 ст. 616 КПК України, що останній має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу. За результатами розгляду клопотання прокурор має право звернутися до суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Стосовно клопотання про об`єднання кримінальних проваджень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами ст. 217 КПК України. У відповідності до ч.1 ст.217 КПК України у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).

Враховуючи той факт, що в провадженні суду є ще одне кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , їх слід об`єднати в одне провадження та присвоїти єдиний первісний номер.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 314-317, 334, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження №0000328 від 28.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1, ч. 2 ст. 182, ч. 1, ч. 2 ст. 200, ч. 2, ч. 3 ст. 190 КК України, об`єднати в одне провадження з кримінальними провадженнями №0000424 від 20.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, та присвоїти об`єднаній судовій справі первісний номер 541/1188/24, номер провадження 1-кп/361/52/2025.

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1, ч. 2 ст. 182, ч. 1, ч. 2 ст. 200, ч. 2, ч. 3 ст. 190, ч. 1 КК України, в приміщенні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області на 11 год. 00 хв. 05 березня 2025 року.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 25 квітня 2025 року включно, без застосування застави.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1