Провадження № 1-кп/466/470/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя ОСОБА_1

секретар с/з ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000866 від 27.08.2024 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка Сокирянського району Чернівецької області, громадянина України, українця, неодруженого, непрацюючого, із середньою-спеціальною освітою, солдата резерву 309 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений із встановленням іспитового строку 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_4 засуджений 25.01.2024 року за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений із встановленням іспитового строку 3 роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №35 від 03.02.2024 ОСОБА_4 призначений на посаду солдата резерву НОМЕР_2 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Будучи військовослужбовцем за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Обвинувачений, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, бажаючи проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, 03.04.2024 близько 16 год. 30 хв. самовільно залишив тривалістю понад три доби територію військової частини НОМЕР_1 та без поважних причин перебував поза межами території місця дислокації військової частини НОМЕР_1 з місцем дислокації у населеному пункті АДРЕСА_4 , та до моменту затримання 09.12.2024 був відсутній на службі без поважних причин і не виконував свої службові обов`язки в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю, надав покази про вчинення ним кримінального правопорушення, якими повністю підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, усвідомив протиправність своїх дій. У вчиненому розкаявся, просив суд суворо не карати. Просив врахувати те, що він бажає і надалі служити в Збройних Силах України та призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.5 ст.407 КК України.

Суд знаходить, що факт вчинення кримінально-протиправних дій та вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому злочину повністю і об`єктивно стверджується зібраними по справі доказами.

Фактичні обставини справи, які підтверджуються цими доказами не оспорювались в судовому засіданні ні обвинуваченим, ні іншими учасниками судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із чим судом, після роз`яснення сторонам кримінального провадження наслідків визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень, згідно ч. 2 ст. 394 КПК України, ухвалено обмежитись допитом обвинуваченого та дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, які долучені до матеріалів кримінального провадження.

Оцінюючи встановлені та дослідженні судовим розглядом обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, так як він вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому - не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинення злочину під час іспитового строку за попереднім вироком, на обліку у лікаря медичної служби Збройних Сил України, в психіатричному та психонаркологічному диспансерах не перебуває, позитивну характеристику з місця служби, наявні у обвинуваченого нагороди від командування, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкції частини статті, за яким кваліфіковано скоєне ним кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігатиме вчиненню ним нових злочинів у майбутньому, так як обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення під час іспитового строку за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року, який засуджений за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений із встановленням іспитового строку 3 роки.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України під час іспитового строку за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити з врахуванням вимог ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за сукупністю вироків.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 слід залишити без змін до вступи вироку у законну силу. У строк відбування покарання врахувати строк перебування під вартою з моменту його фактичного затримання.

Речові докази у справі відсутні.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2024 року, та визначити остаточне покарання ОСОБА_4 позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 - залишити без змін до вступу вироку у законну силу.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 09 грудня 2024 року з моменту його фактичного затримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1