Справа №: 398/2259/17
провадження №: 1-кп/398/19/24
ВИРОК

Іменем України

"18" грудня 2024 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 13.11.2009 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. ст. 76, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- 05.10.2010 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого 31.12.2013 року по відбуттю строку покарання;

- 27.10.2014 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, звільненого по відбуттю строку покарання 02.03.2015 року;

- 03.11.2017 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 11.05.2019 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого 08.05.2020 року по відбуттю строку покарання;

- 09.10.2020 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, покарання не відбуте,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин:

ОСОБА_6 14 листопада 2014 року, близько 03 год 00 хв, ОСОБА_4 прибув на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_7 . Перебуваючи за вищевказаною адресою, у ОСОБА_4 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла особи, а саме: в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 . Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла особи, ОСОБА_4 діючи умисно, всупереч волі власника, маючи умисел на порушення конституційного права на недоторканість житла ОСОБА_7 , передбаченого статтею 30 Конституції України, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, а саме: протиправно, без згоди власника, проник до подвір`я, де через двері, які були закриті, але не зачинені на замикаючий пристрій, зайшов до коридору житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив недоторканність володіння ОСОБА_7 , як власниці домоволодіння.

Перебуваючи в коридорі зазначеного житлового будинку, ОСОБА_4 заволодів велосипедом марки «Аіст», червоного кольору, який належить ОСОБА_8 , вартість якого з урахуванням зносу відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 277 від 12 грудня 2014 року складає 711,00 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись велосипедом на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до житла особи, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.

Епізод 2. 17 березня 2016 року близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_4 , з метою викрадення предметів, що знаходяться в місці поховання прибув на територію цвинтаря, що розташований на території селища Олександрійське (стара назва Димитрово) міста Олександрія Кіровоградської області, де діючи умисно, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи настання наслідків, підійшов до місця поховання ОСОБА_9 1921-1997 років життя та ОСОБА_10 1947-1996 років життя, з корисливих мотивів, шляхом витягання з під плити металевих брусів заволодів металевими брусами, загальною вагою 110 кілограмів на суму 308 гривень 00 копійок. Після чого разом з викраденим майном покинув територію цвинтаря та розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив незаконне заволодіння предметами, що знаходяться в місці поховання, з корисливих мотивів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 297 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав в повному обсязі, фактичних обставин, викладених в обвинувальних актах, не оспорював, оскільки в них все викладено вірно, і пояснив, що він дійсно вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення у спосіб, в час та за обставин, зазначених в обвинувальних актах. Додатково пояснив, що з чоловіком ОСОБА_8 та з нею особисто мав дружні стосунки та 14.11.2014 року близько 03 год ночі прийшов до них на подвір`я, щоб попросити велосипед та поїхати додому, однак на його оклик ніхто не відповів та не вийшов до нього. Оскільки він знав, що при в ході в будинок, в коридорі, стоять велосипеди господарів, то застосувавши фізичну силу, штовхнув двері, які були не замкнені на замок, та зайшовши до коридору, де взяв один із трьох велосипедів. На наступний день до нього приїхали працівники поліції та виявили велосипед. Розуміє, що йому не надавали дозволу на вхід до житла інших осіб та він не поцікавився чи був хтось в той час вдома. Він усвідомлює що проникнення до житла було незаконне. Щодо незаконного заволодіння предметами, що знаходяться в місці поховання зазначив, що не пам`ятає обставин, однак визнає що даний факт був. Він на цвинтарі витяг з-під пам`ятників металеві бруси, на яких стояли пам`ятники. Ці бруси були важкі, однак вагу він не знає. Вийнявши їх з-під пам`ятників здав на металобрухт та отримав за них гроші. Зазначив, що у скоєному щиро розкаюється.

Суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів по ІІ епізоду щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. Учасники судового провадження проти цього не заперечували. Суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позиції. Суд роз`яснив учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За І епізодом, крім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується дослідженими і перевіреними судом доказами, що містяться в наступних джерелах:

- протоколі огляду місця події від 11 грудня 2014 року з фототаблицею, відповідно до якого оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_1 . В ході огляду в коморі для зерна, виявлено та вилучено велосипед червоного кольору марки «Аіст», з корзиною на передньому колесі. (т. 2 а. с. 16 17);

- протоколі огляду місця події від 11 грудня 2014 року з фототаблицею, відповідно до якого оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_1 , з приміщення коридору якого було викрадено велосипед червоного кольору марки «Аіст», з корзиною на передньому колесі. (т. 2 а. с. 20 21);

- висновку судово-товарознавчої експертизи №277 від 12 грудня 2014 року, відповідно до якого ринкова вартість велосипеда марки «Аіст» червоного кольору, придбаного в 2012 році, з урахуванням зносу станом на 14.11.2014 року складає 711,00 грн. (т. 2 а. с. 28 32).

Крім того, судом досліджено витяги з ЄРДР за всіма епізодами, повідомлення про підозру та зміну раніше повідомленої підозри. Також судом досліджені відомості, що мають значення для вирішення долі речових доказів та характеризуючі дані відносно обвинуваченого.

Зазначені вище докази суд визнає належними, допустимими, достовірними, так як отримані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані які б свідчили, що ці докази здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09 серпня 2024 року, внесено зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Дрібне викрадення чужого майна», згідно яких частиною 1 передбачена адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а також згідно частини 2 за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17,00 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 01 січня звітного податкового року.

З 01 січня 2014 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2014 року в сумі 1218,00 грн. Так, податкова соціальна пільга у 2014 році складала 609,00 грн. (1218,00 грн. х 50%).

Отже, згідно з новою редакцією ст. 51 КУпАП, відповідальність за ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість викраденого майна шляхом крадіжки на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що складає 609,00 грн. Відповідальність за ч. 2 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає від 609,00 грн. до 1218,00 грн.

Тобто, з 09 серпня 2024 року таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна шляхом крадіжки на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2014 році становить 1 218,00 грн.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло та кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому вартість майна, яким заволодів обвинувачений складає 711,00 грн.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до цього діяння має застосовуватись ст. 5 КК України.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК України).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від дій, кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 162 КК України, суд виходить із фактичних обставин, встановлених в ході судового розгляду.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, зокрема, у незаконному проникненні до житла особи. Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 усвідомлював, що житловий будинок, до якого він протиправно проник з метою крадіжки чужого майна, перебуває у володінні інших осіб.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_4 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21.

Таким чином, оцінюючи у сукупності всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що зібраними по справі доказами повністю підтверджується вина обвинуваченого і його дії слід кваліфікувати:

- за першим епізодом за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла особи;

- за другим епізодом за ч. 3 ст. 297 КК України як незаконне заволодіння предметами, що знаходяться в місці поховання, з корисливих мотивів.

Згідно із ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України належать до кримінального проступку та тяжкого злочину, є умисними кримінальними правопорушеннями.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого встановлено, що він не одружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, не працює. За місцем проживання скарг та заяв щодо нього не надходило. На обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Підстав для застосування ст. 69 КК України до обвинуваченого судом не встановлено.

З урахуванням тяжкості скоєного обвинуваченим, відношення обвинуваченого до скоєного, даних про його особу, наявністю обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутністю обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі, оскільки саме таке покарання на думку суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також відповідатиме цілям покарання.

Суд враховує, що вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні 02 серпня 2020 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 28 січня 2021 року.

Отже, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 162 та ч. 3 ст. 297 КК України, спочатку призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, після чого на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Потім, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2020 року, призначити обвинуваченому остаточне покарання.

При цьому, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_4 в строк покарання за цим вироком необхідно зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2020 року.

Для забезпечення виконання вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, яке слід відбувати в місцях позбавлення волі, та з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, пов`язаних з виконанням вироку, суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до часу вступу вироку в законну силу.

Суд вирішує питання про долю речових доказів у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі;

- ч. 3 ст. 297 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим за вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточно призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахувати з 18 грудня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк покарання за цим вироком строк переднього ув`язнення з 18 грудня 2024 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк покарання за цим вироком частково відбуте покарання за вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2020 року з 14 серпня 2020 року до 17 грудня 2024 року включно.

Речові докази:

- велосипед червоного кольору марки «Аіст», який переданий під зберігальну розписку власнику ОСОБА_8 залишити останній;

- велосипед синього кольору, який вилучений в ході огляду місця події 12.05.2016 року та переданий під зберігальну розписку власнику ОСОБА_4 залишити останньому;

- три металеві бруси, які вилучені 18.05.2016 року та передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в 30-денний строк з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд після складання та підписання повного тексту вироку обмежився проголошенням його резолютивної частини. Копія повного тексту вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня.

Суддя ОСОБА_1