Справа №9/9/2004 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1150/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненнями засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2024 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 квітня 2004 року про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2024 року, у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 квітня 2004 року щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - було відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням засуджений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати, звільнити його з-під варти, у зв`язку з відсутністю судових рішень у справі №1-17/2004 та закрити кримінальне провадження №9-9/2004.

У доповненнях до апеляційної скарги засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а справу направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтовування своїх вимог, засуджений ОСОБА_7 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, а висновки, викладі у вказаному рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Апелянт вказує, що подана ним первинна заява, доповнення до неї та низка беззаперечних доказів підтверджують незаконність та необґрунтованість судових рішень у кримінальній справі №1-17/2004, порушення його права на захист впродовж усього періоду досудового розслідування, що, безумовно, вказує на неналежність та недопустимість зібраних доказів та свавільне тримання його під вартою, всупереч імперативній вимозі ч. 4 ст. 148 КПК України 2004 року без пред`явлення йому обвинувачення. Фактична відсутність судового контролю період досудового розслідування та не з`ясування його даних щодо попередніх судимостей, загалом, унеможливлювали обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак, не дивлячись на це, під вартою його тримали. Однак, оскаржуваною ухвалою суд відмовляється визнавати ці обставини нововиявленими, при тому, що ним були надані належним чином завірені копії матеріалів як кримінального провадження №591/1741/20, так і іншого, які були оскаржені в апеляційному порядку та набрали законної сили. Як слідчі судді, так і апеляційний суд встановили та визнали те, що факти зловживань, службового підроблення та інші недоліки судового контролю на досудовому слідстві не є зловживанням суду, але є судовою помилкою. Це узгоджується з п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України - інші обставини, в поєднанні з тими обставинами, що раніше були відомі суду, та, відповідно до ч. 4 ст. 466 КПК України, були досліджені в судовому засіданні. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України, суд може не тільки переглянути рішення, що набрали законної сили та зобов`язаний встановити не лише наявність або відсутність нововиявлених обставин, а й наявність або відсутність судового рішення, про перегляд якого йдеться.

Апелянт вказує, що ним було заявлене письмова клопотання про витребування та дослідження матеріалів кримінальної справи №1-17/2004, дослідження 1-го тому особової справи з посиланням на певні аркуші та виклик для допиту в суді начальників СІЗО№25 м. Суми та спецвідділу цієї установи. При цьому, судом було досліджено матеріали особової справи та встановлено факт того, що начальник СІЗО№25 залишив вимогу про повернення ухвали ВСУ від 15 лютого 2005 року без виконання, та виконують цю ухвалу, а нову ухвалу ВСУ, надіслану в додатку на 12 арк. приховують, але саме цей примірник ухвали є технічно правильним і саме він має виконуватись. Крім того, судом було встановлено факто того, що у кримінальній справі має бути 2 оригінали ухвали ВСУ, як від 15 лютого 2005 року, так і від 25 лютого 2005 року. Однак, суд відмовився витребувати і досліджувати кримінальну справи та викликати для допиту вищезазначених осіб, при тому, що судом було встановлено безліч істотних порушень його права у вироку, що є безумовною підставою для його скасування, та вказує на нікчемність ухвали ВСУ від 25 лютого 2005 року, яка підлягає поверненню без виконання, однак, в порушення ч. 1 ст. 124 Конституції України, виконується.

Фактично, як вважає апелянт, вирок, ухвалений відносно нього, був скасований і його звільнено з-під варти, а інші судові рішення втратили чинність, про що він і заявляв суду, при цьому, встановлення факту відсутності кінцевої ухвали ВСУ від 25 лютого 2005 року зобов`язує суд, відповідно до ст. 206 КПК України, звільнити його з-під варти, як такого, що незаконно утримується в неволі без судового рішення.

Апелянт зазначає, що у 2005 році адміністрація СІЗО №25 не виконала обов`язок, покладений ч. 2 ст. 400-3 КПК України, а на даний час, не виконує рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року по справі №480/1589/22, що є злочином, на що суд уваги не звернув та не забезпечив йому, як людині та громадянину, судовий захист.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора, яка вважала оскаржувану ухвалу законною, обґрунтованою та просила залишити її без зміни, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Глава 34 КПК України визначає підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами, строки звернення й вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Частиною 1 ст.467 КПК України встановлено, що суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Перелік підстав для перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили, передбачених ст.459 КПК України, є вичерпним.

Під нововиявленими обставинами розуміють встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам, суду, самому засудженому, що в матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування.

Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у закону силу.

Тобто, необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою. Це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення. Однак, суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених обставин, в тому числі шляхом переоцінки вже досліджених доказів, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.

Колегія суддів вважає, що при розгляді заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд судового рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 квітня 2004 року щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за нововиявленими обставинами, вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі .

Так, у поданій заяві, засуджений вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року за ст.ст. 115 ч. 2 п. 13, 296 ч. 3, 122 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 вказував на те, що під час розгляду даної кримінальної справи, Охтирський міськрайонний суд Сумської області своїм рішенням від 30 квітня 2004 року обрав йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Нововиявленою обставиною, як вважав засуджений, є те, що у цьому рішенні було зазначено про те, що він був не судимим, проте, у рукописному оригіналі зазначено про те, що він був «неодноразово судимий». Тобто, під час обрання йому запобіжного заходу суд був обізнаний з його попередніми не знятими і не погашеними судимостями, а невірне зазначення його статусу щодо судимості є службовим підробленням. При цьому, суддя не повернула подання для виправлення кримінально-правової кваліфікації інкримінованого йому у вину злочину із ч. 1 ст. 115 КК України на п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, не призначила йому захисника, а вказані обставини, з огляду на докази та додані ним документи могли істотно вплинути на законність і обґрунтованість вказаного рішення суду від 30 квітня 2004 року.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при розгляді поданої засудженим заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, судом першої інстанції було встановлено, що на стадії досудового слідства кримінальної справи відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, постановою Охтирського міськрайонного суду від 30 квітня 2004 року останньому було обрано запобіжний захід у виді взяття під варту. У вступній частині постанови, де зазначені анкетні дані обвинуваченого, у виготовленому рукописним текстом примірнику зазначено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, а у друкованому примірнику цього рішення зазначено, що останній раніше не судимий.

При цьому, судом було враховано, що запобіжний захід у виді тримання під вартою постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2004 року ОСОБА_7 був продовжений, і як дане рішення, так і рішення Охтирського міськрайонного суду від 30 квітня 2004 року, останній, відповідно до поданої заяви, вже просив переглянути за нововиявленими обставинами, у задоволенні якої ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2015 року йому було відмовлено. Вказана судове рішення було предметом розгляду Апеляційного суду Сумської області та ухвалою від 17 березня 2015 року залишено без зміни.

Також, судом було зазначено, що виявлений примірник рукописного тексту рішення Охтирського міськрайонного суду від 30 квітня 2004 року не можна вважати нововиявленою обставиною для його перегляду за нововиявленими обставинами.

При цьому, судом було враховано і те, що ОСОБА_7 просить переглянути за нововиявленими обставинами судове рішення, яким щодо нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке прийняте не по суті його обвинувачення за певною статтею, та не є остаточним у кримінальній справі, за яким засуджений відбуває покарання.

Саме з врахуванням вищезазначеного, суд і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_7 з посиланням на те, що усі зазначені ним обставини, у розумінні положень ст. 459 КПК України не є нововиявленими і фактично зводяться до його незгоди з судовим рішенням та переоцінки доказів, які стали підставою для його прийняття, що, відповідно до вищевказаних вимог закону, не є підставою для перегляду такого рішення за нововиявленими обставинами, з чим колегія суддів погоджується в повному обсязі, враховуючи, також, і те, що вказане рішення було предметом розгляду суду вищої інстанції.

Що стосується доводів апелянта про наявність беззаперечних доказів, які вказують на незаконність та необґрунтованість судових рішень у кримінальній справі відносно нього, порушення його права на захист впродовж усього періоду досудового розслідування, свавільне тримання його під вартою без пред`явлення йому обвинувачення, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на відсутність підтвердження тих обставин, що при перевірці, в тому числі, і законності судового рішення Охтирського міськрайонного суду від 30 квітня 2004 року, яким ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід, поза увагою апеляційного суду залишились ті питання, які могли вплинути на висновки, викладені в ньому, а також спростувати обставини, встановлені судом на той час.

Крім того, колегія суддів зауважує і на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 28 квітня 2021 року (справа № 203/1981/19 провадження № 51- 4656 км 20), з приводу того, що процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах.

У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути, проте, таких обставин у поданій до суду заяві засудженим ОСОБА_7 не наведено.

З врахуванням вищезазначеного, колегія дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції, якою ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні його заяви про перегляд вищевказаного судового рішення за нововиявленими обставинами є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування та направлення даного провадження на новий судовий розгляд не встановлено, у зв`язку з чим її слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2024 року, якою у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 квітня 2004 року, якою йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , в той же строк з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4