Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2248/23
Провадження № 1-в/553/404/2024
У Х В А Л А

Іменем України

26.12.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючої судді Крючко Н. І.,

при секретарі Литвин А. С.,

за участі:

прокурора Погорєлова М. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання провідного інспектора Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області про приведення у відповідність вироку суду до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відносно засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Ленінського районного суду м. Полтави надійшло подання провідного інспектора Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2024 року.

В обґрунтування подання зазначено, що з 01 березня 2024 року на обліку Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області перебуває ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2024 року визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_1 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, згідно ст. 76 КК України, а саме: 1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженими органами з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Так, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-IX від 18 липня 2024 року, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, згідно яких особа піддається адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі чого, інспектор Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області порушує питання про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2024 року відносно засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор проти задоволення подання не заперечував, вважав за можливе, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_1 від покарання у виді 5 років позбавлення волі, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2024 року за ч. 4 ст. 185 KK України, у зв`язку з усуненням Законом №3886-IX від 18 липня 2024 року караності діяння, за яке особа засуджена.

Дослідивши подання та матеріали, що до нього додані, суд приходить до таких висновків.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 ст. 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК Українираніше як злочини і скоєні після в тратицією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК Українизакон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод«Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола протии Італії).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Судом встановлено, що 08 січня 2024 року вироком Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_1 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, згідно ст. 76 КК України, а саме: 1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженими органами з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

За цим вироком ОСОБА_1 засуджений за таємне викрадення чужого майна, що було вчинене25 квітня 2023 року близько 18 год 00 хв, чим спричинено майнової шкоди вартістю 2500,00 грн (ч. 4 ст. 185 КК України).

Так, на час скоєння злочину засудженим ОСОБА_1 два неоподаткованих мінімумів доходів громадян для кваліфікації адміністративного чи кримінального правопорушення станом на 01 січня 2023 року становили 2684 грн.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, кримінальне правопорушення, що передбачене ч. 4 ст. 185 КК України (25 квітня 2023 року), за вчинення якого ОСОБА_1 був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2024 року, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_1 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання за ч. 4 ст. 185 КК України за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2024 року.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання провідного інспектора Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області про приведення у відповідність вироку суду до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відносно засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання у виді 5 років позбавлення волі за ч. 4 ст. 185 KK України, що призначене вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2024 року, у зв`язку з усуненням Законом №3886-IX від 18 липня 2024 року караності діяння, за які особа засуджена.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м. Полтави протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко