24 грудня 2024 року м. Запоріжжя
Відомості про дану подію, 20.12.204 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, на підставі заяви ОСОБА_4 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 пояснив, що він є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 та обіймає посаду водія, та наразі він перебуває у відпустці.
Так, 19.12.2024, близько 19:00, він прийшов до кафе «Рандеву», яке розташоване по вул. Перемоги у м. Запоріжжі. У приміщенні кафе, за розпиванням алкоголю, він познайомився з двома хлопцями, імена яких наразі не пам`ятає, із якими продовжив вживання горілки та вжив приблизно 300 гр.
Під час спілкування із вищевказаними малознайомими хлопцями, йому стало відомо, що за адресою: АДРЕСА_1 , працю зал із ігровими автоматами та один із хлопців, запропонував поїхати та пограти в автомати, на що ОСОБА_4 погодився. Приїхавши на таксі до зали із ігровими автоматами, один із хлопців зателефонував зі свого мобільного телефону і їм відкрили вхідні двері.
У ігровому залі їх зустріла раніше не відома дівчина, яка запропонувала їм каву та алкоголь, при цьому інших відвідувачів у закладі на той момент не було. Далі, ОСОБА_4 сів за стіл із стаціонарним комп`ютером на якому було відображено меню із азартними іграми за принципом стимуляторів гральних автоматів та він поставив 5000 грн., окрім цього він також зробив ставку вищевказаним хлопцям по 500 грн. кожному. Ставку ОСОБА_4 робив шляхом переказу грошових коштів зі своєї банківської картки «Приват» на дві банківські картки, номери яких йому диктувала адміністратор грального закладу, яка їх зустріла. Перекази грошових коштів, він робив за допомогою мобільного додатку «приват 24», який встановлений у його мобільному телефоні «Інфінікс Ноут 40 Про», в якому були дві карти мобільних операторів «Водафон» НОМЕР_2 та «Київстар» 067-922-39 -59.
В ході досудового розслідування встановлено, що гральний заклад на який вказує потерпілий розташований у нежитловому приміщенні №3 у буд. АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 виданий 18.03.1997 Хортицьким РВ УМВС України в Запорізькій області).
Слідчий підтримав подане клопотання, надавши відповідну письмову заяву.
У судове засідання представник володільця вилученого майна не з`явився.
У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання слідчого проведено без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання, виходячи з такого.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його чинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Згідно із ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 діючого КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому діючим КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у діючим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положенням ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 діючого КПК України.
Згідно з положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, вилучене під час санкціонованого обшуку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 21, приміщення 3, оскільки вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, та метою такого арешту є збереження речових доказів, а також слідчим надано на даній стадії кримінального провадження фактичні дані вважати, що вилучені речі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
При цьому, слідчий суддя, звертає увагу на те, що втручання в обмеження майнових прав, відповідно до ч.1 ст.170 КПК України має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого судового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є доказом злочину.
На підставі викладеного та керуючись ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1