Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/48/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286-1 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000438 від 27.12.2022 року стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в загальній сумі 3799 грн. 62 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. з позбавленням ОСОБА_7 права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає про те, що не оспорює фактичні обставини цієї справи, разом з цим вважає, що суд при призначенні ОСОБА_7 основного покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, в порушення вимог ст. 50 та 65 КК України, не врахував цілий ряд пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, а також позитивні характеризуючи дані, а саме те, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, вчинив злочин з необережності, свою вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, давав правдиві свідчення, тим самим активно сприяв слідству у розкритті злочину, добровільно відшкодував завдані збитки.

Крім того суд, на думку захисника не врахував позитивні характеристики ОСОБА_7 за місцем проживання, те, що він працює, надаючи допомогу по господарству людям похилого віку, проживає разом зі своєю матір`ю, яка хворіє на тяжкі хронічні захворювання, під час повномасштабного вторгнення російською федерацією в Україну його рідний брат ОСОБА_10 зник безвісти, втратив батька.

Також захисник стверджує, що суд не врахував думку потерпілої ОСОБА_9 , яка примирилася з обвинуваченим ОСОБА_10 та немає будь-яких матеріальних претензій, оскільки шкода повністю відшкодована.

Вважає, що наведені обставини потребували належної та об`єктивної оцінки, а не дотримання основних принципів призначення покарань, на думку сторони захисту призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначення обвинуваченому ОСОБА_7 надто суворого та несправедливого покарання.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 , 26.12.2022 року близько 23 год. 00 хв. в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (п. 2.9. Водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно з медичним висновком №30 від 27.12.2022 - 1,4 проміле) здійснював 26.12.2022 експлуатацію і керування автомобілем ВАЗ 21093 з реєстраційним номер НОМЕР_1 та в порушення вимог п. 2.3 (а) Правил дорожнього руху України, згідно з яким водій для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан транспортного засобу, не забезпечив належну перевірку та технічну справність вказаного автомобіля.

При наявності технічних несправностей автомобіль ВАЗ 21093 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , а саме цілеспрямовано змінив конструкцію робочої гальмівної системи (відключення гумового трубопроводу розрідження від вакуумного підсилювача гальм), що не відповідає вимогам підприємства-виробника, та є порушенням вимог п.п.31.1; 31.4.1 «а, в» ПДР України відповідно до вимог яких, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств виробників та іншої нормативно-технічної документації, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності вимогам гальмової системи.

Однак ОСОБА_7 порушуючи правила дорожнього руху та правила експлуатації транспорту недотримався вимог п. 2.9 (а), п. 31.1 та п. 31.4. l (а,в) ПДР України, які забороняли керування та експлуатацію автомобіля, 26.12.2022 здійснював керування автомобіля ВАЗ 21093 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , а саме цілеспрямовано відключив та заглушив трубопровід розрідження від вакуумного підсилювача задовго до вказаного моменту, при цьому здійснював перевезення двох пасажирів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Керуючи технічно не справним автомобілем марки «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись в темну пору доби по проїзній частині вул.. Покровська, зі сторони вул.Центральна в напрямку вул.Покровська с. Глодоси, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, під час руху грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а), 21.l ПДР України, здійснював перевезення двох пасажирів на передньому пасажирському сидінні, що не обладнане місцями для сидіння двох осіб та непередбачено конструкцією даного транспортного засобу. При цьому, ОСОБА_7 рухаючись автомобілем по вищевказаній ділянці автомобільної дороги, діючи з протиправною недбалістю, не контролюючи свої дії, через стан алкогольного сп`яніння та відсутність достатніх навичок водіння, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, щоб не наражати на небезпеку себе та інших учасників дорожнього руху. Тому ОСОБА_7 близько 23 годині 00 хвилин здійснював рух автомобілем та маючи об`єктивну можливість завчасно виявити на проїзній частині нерухому перешкоду у вигляді бетонної споруди, яка знаходилася ліворуч щодо напрямку його руху, грубо порушуючи вимоги п.12.3 ПДР України, діючи протиправно та недбало, не вжив заходів для об`їзду перешкоди або зупинки автомобіля, в результаті чого на відстані 7 м., від електроопори без номеру, по проїзній частині вулиці Покровська с. Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області, водій допустив наїзд на бетонний блок.

В результаті допущених порушень вимог п.п 2.9 (а), 31.1; 31.4.1 (а,в); 12.3 ПДР України, дії водія ОСОБА_7 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою шо сталася, внаслідок якої, пасажирка автомобіля ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: втисненого внутрішньо-суглобового перелому лівої променевої кістки в типовому місці, ран в ділянці носа та підборіддя, які відносяться до категорії середнього ступення тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, в дебатах захисника-адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , як і на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 286-1 КК України.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 , а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, в апеляційній скарзі захисником не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Разом з цим, колегія суддів визнає слушними доводи захисника ОСОБА_8 , викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, виходячи з наступного.

У роз`ясненнях, викладених у п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рекомендовано судам при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В цій справі, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, в оскаржуваному вироку зазначив, про те, що відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування потерпілій збитків на лікування.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_7 покарання, судом не встановлені.

Підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд не знайшов і дійшов до висновку про те, що лише позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами буде сприяти виправленню та перевихованню ОСОБА_7 , а також запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

З таким доводами та висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, з урахуванням наступного.

Так, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Отже, для застосування положень ст. 69 КК України, необхідно встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання та обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення при цьому підлягає врахуванню і особа обвинуваченого. В іншому випадку застосування таких положень неможливе.

Правова конструкція ч.1 ст. 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих покарання обставин не може автоматично тягнути застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Позицію щодо необхідності правильності застосування положень ст. 69 КК України Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах, зокрема у справах №724/1535/19 від 30.06.2020, №712/4384/20 від 27.04.2021, №629/2739/18 від 03.02.2021, №505/2096/19 від 13.04.2021 та ін.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , сприяння слідству та відшкодування збитків.

При цьому, з наявних у справі та представлених стороною захисту додаткових матеріалів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, згідно наданої довідки працює надаючи допомогу по господарству людям похилого віку.

Сільський голова ОСОБА_13 та секретар Глодоської сільської ради ОСОБА_14 характеризують ОСОБА_7 як працьовитого, добросовісного, ввічливого та дружелюбного мешканця селища, який завжди готовий прийти на допомогу.

Крім того у характеристиці зазначають, що ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю, яка згідно наданих виписок страждає на тяжкі хронічні хвороби, у зв`язку з чим потребує постійної допомоги. (а.п.74-79).

Також згідно наданого витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, рідний брат обвинуваченого ОСОБА_7 з 20 грудня 2023 року вважається безвісти зниклим під час бойового зіткнення на території бойових дій. (а.п.81-83)

Під час розгляду даного кримінального провадження у суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_11 зазначила, що будь-яких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 немає, оскільки підтвердила про відшкодування шкоди в повному обсязі та не заперечує проти обрання міри покарання не пов`язаної з позбавленням волі.

Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне додатково врахувати, як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 примирення із потерпілою, стан здоров`я його матері, надання допомоги по господарству людям похилого віку та враховує наведені обставини як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не передбаченого частиною інкримінованої статті КК.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, що пом`якшують покарання, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просить не карати обвинуваченого, повне відшкодування збитків та усунення всіх наслідків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, переконують колегію суддів, що слід призначити більш м`яке покарання.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З огляду на викладені обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, і, з урахуванням особи обвинуваченого та, виходячи із положень ст. ст. 50, 65 КК України, дають підстави прийти до висновку щодо можливості, на думку колегії суддів, застосування положень ст. 69 КК України - призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого виду покарання у виді штрафу, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України.

За переконанням колегії суддів, саме покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 й запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 408, з врахуванням ч. 2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідно до ч.4 ст. 12 КК України розмір штрафу за нетяжкі злочини не може бути меншим трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2024 року в кримінальному провадженні № 0000438 від 27.12.2022 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.286-1 КК України змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 вважати засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України до покарання, із застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В решті вказаний вирок залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4