Справа № 751/3114/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/282/25
Категорія - ч. 2 ст. 111 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000426 від 29 грудня 2023 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2024 року,

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, останнє відоме місце роботи начальник відділення зв`язку та інформаційних систем ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 408, ч. 4 ст. 410 КК України,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Цим вироком ОСОБА_8 засуджений:

- за ч. 2 ст. 111 КК України до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 4 ст. 408 КК України до дванадцяти років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 410 КК України до чотирнадцяти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, залишений без зміни до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 22 053 грн. 82 коп.

Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан, який продовжує діяти і на даний час.

Згідно з вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України №855-ОС від 20.08.2021 року майора ОСОБА_8 призначено на посаду начальника відділення зв`язку та інформаційних систем ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 479-ОС від 06.09.2021 майор ОСОБА_8 приступив до виконання службових обов`язків за посадою начальника відділення зв`язку та інформаційних систем ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України майор ОСОБА_8 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги Статутів Збройних Сил України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків, виконуючи службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

1) Разом з цим, начальник відділення зв`язку та інформаційних систем ІНФОРМАЦІЯ_3 майор ОСОБА_8 , будучи громадянином України, військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, достовірно знаючи вимоги Конституції і законів України, Військової присяги, нехтуючи ними, достовірно знаючи про незаконність дій з переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, умисно вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, а саме, в умовах воєнного стану, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту та надав іноземній державі допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, майор ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, не пізніше 29.12.2023, діючи умисно, з метою вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, без дозволу командирів та начальників, невстановленим маршрутом, протиправно прибув на територію Російської Федерації, тобто перейшов на територію ворожої держави чим вчинив перехід на бік ворога.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 29.12.2023, майор ОСОБА_8 здійснив публічний виступ у засобах масової інформації російської федерації, з необмеженою аудиторією розповсюдження, під час якого повідомив, що являється військовослужбовцем Державної прикордонної служби України та прийняв рішення про перехід на бік російської федерації.

Крім того, використовуючи статус військовослужбовця Державної прикордонної служби України, назвав дії посадових осіб, які очолюють вищі органи державної влади України, щодо реалізації заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації терористичними, чим надав безпосередню допомогу представникам російської федерації у створенні умов для виправдування збройної агресії російської федерації проти України та у реалізації інформаційно-психологічних заходів спрямованих на продовження гібридної війни з метою знищення України як суверенної та незалежної держави, повалення законно обраної української влади, загарбання або встановлення контролю над її територією, надавши тим самим допомогу російській федерації в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

2) 20.10.2023 під час проходження військової служби майор ОСОБА_8 звернувся з рапортом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання йому частини щорічної основної відпустки терміном 15 діб, починаючи з 04.12.2023, з дозволом на виїзд за межі території України до Федеративної Республіки Німеччини у м. Гамбург.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 390-ВВ від 17.11.2023 майору ОСОБА_8 надано частину щорічної основної відпустки за 2023 рік, з дозволом на виїзд до Федеративної Республіки Німеччина у м. Гамбург, у період часу з 04.12.2023 по 21.12.2023 включно.

Зазначеним наказом на майора ОСОБА_8 був покладений обов`язок прибути 22.12.2023 до місця служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та приступити до виконання обов`язків військової служби.

Отримавши таким чином дозвіл на виїзд за межі території України, майор ОСОБА_8 04.12.2023 перетнув державний кордон в пункті пропуску через державний кордон «Шегині», розташованого у с. Шегині Яворівського району Львівської області, та виїхав за межі України.

У подальшому, майор ОСОБА_8 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, в порушення вимог п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вирішив припинити виконання обов`язків військової служби та достовірно знаючи про те, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 , маючи реальну можливість для цього, діючи з прямим умислом, з метою ухилення від військової служби взагалі, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, близько 08 год. 00 хв. 22.12.2023 не прибув на службу до ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому майор ОСОБА_8 самовільно без дозволу відповідних командирів та начальників, прибув на територію російської федерації та публічно повідомив, що не бажає продовжувати проходження військової служби.

Переховуючись від органів досудового розслідування майор ОСОБА_8 не вжив жодних заходів щодо з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 для подальшого проходження військової служби за наявності можливості для цього та не заявив про себе до правоохоронних органів України, ухиляючись від продовження служби.

3) Відповідно до вимог ст. ст. 19, 68 Конституції України ОСОБА_8 зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також неухильно їх додержуватись.

Статтями 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, бути пильним, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

При цьому, згідно зі ст. 114 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі якщо військовослужбовець виявив факти розкрадання чи псування військового майна, незаконного витрачання коштів, зловживання у забезпеченні військовим майном, недоліки у стані озброєння та бойової техніки чи інші факти, які заподіють шкоду Збройним Силам України, він повинен доповісти про це безпосередньому командирові (начальникові), а також може надіслати письмову заяву старшому командирові (начальникові) до начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України включно або до органу військового управління, органу управління Служби правопорядку, органу, який проводить досудове слідство, та іншого державного органу.

Також, відповідно до ст.ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, встановлено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України. Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Водночас, ст.ст. 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що командир відділення в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання відділенням завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців відділення, правильне зберігання, експлуатацію і утримання в належному стані озброєння, техніки та іншого майна відділення. Командир відділення серед іншого зобов`язаний підтримувати бойову готовність особового складу, озброєння і техніку відділення; знати тактику дій відділення в різних видах бою, вміло командувати особовим складом під час виконання завдань за призначенням; досконало знати і вміло володіти всіма видами озброєння і техніки відділення; постійно працювати над удосконаленням особистого рівня професійних знань, умінь та навичок за фахом; забезпечувати виконання розпорядку дня особовим складом підрозділу, вживати заходів для запобігання вчиненню правопорушень військовослужбовцями відділення; негайно доповідати про надзвичайні події у відділенні, факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; постійно працювати над удосконаленням особистого стилю роботи, бути взірцем для особового складу відділення щодо виконання службових обов`язків; підтримувати на належному рівні морально-психологічний стан військовослужбовців відділення, сприяти формуванню в особового складу почуття взаємоповаги і взаємодовіри, відповідальності за успішні дії підрозділу; виховувати поважне ставлення особового складу відділення до військової служби та свого військового фаху, розвивати в них патріотичні почуття та моральну готовність до захисту держави; забезпечувати правильне зберігання і експлуатацію озброєння, техніки та іншого майна відділення, стежити за їх наявністю та утриманням в належному стані, за правильним припасуванням військовослужбовцями спорядження і екіпірування та його обслуговуванням, щодня проводити їх огляд, перевірку наявності та справності, виховувати в особового складу дбайливе ставлення до них; проводити підготовку особового складу, озброєння, техніки та іншого майна відділення до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням; контролювати наявність озброєння і техніки протягом занять (навчань), виконання завдань за призначенням, доповідати командирові взводу та головному сержантові взводу щодо втрат серед особового складу, втрат та пошкодження озброєння і техніки, потреби в їх евакуації та поповненні (відновленні); перевіряти наявність особового складу та наявність, стан і комплектність озброєння, техніки, боєприпасів, навчально-тренувальних, імітаційних та бойових засобів, іншого майна після закінчення занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, проводити технічне обслуговування озброєння і техніки, чищення зброї і шанцевого інструменту, організовувати поповнення боєприпасів та інших матеріально-технічних засобів; забезпечувати дотримання військовослужбовцями відділення правил безпеки під час користування зброєю і технікою, її обслуговування, заходів з безпеки на заняттях (стрільбах, навчаннях), під час ремонтних та господарських робіт, перевіряти, щоб після занять (стрільб, навчань) у підлеглих не залишалося боєприпасів, гранат, запалів, вибухових речовин.

Відповідно до посадової інструкції начальника відділення зв`язку та інформаційних систем ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній забезпечує своєчасне та якісне опрацювання плануючих та інших документів щодо забезпечення виконання завдань покладених на відділення, відповідає за організацію оперативно-технічної служби на стаціонарному та польовому вузлах зв`язку та автоматизації, проведення технічного обслуговування, будівельних, ремонтних та відновлювальних робіт на спорудах, техніці зв`язку та автоматизації, підтримання дисципліни та проведення з підлеглим персоналом занять з професійної підготовки у відповідності до організаційно-методичних вказівок.

З метою виконання покладених завдань та обов`язків начальник відділення зв`язку та інформаційних систем має право віддавати розпорядження підлеглому персоналу з питань забезпечення виконання завдань із зв`язку та автоматизації, оперативно-технічної служби, технічного забезпечення, здійснювати планові та позапланові перевірки їх виконання, оголошувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення на військовослужбовців відділення, представляти за вказівкою начальника відділу зв`язку та інформаційних систем, прикордонний загін в підприємствах електрозв`язку, у операторів зв`язку, отримувати від посадових осіб структурних підрозділів управління прикордонного загону документи, довідки, розрахунки та інші матеріали які потрібні для виконання покладених завдань на відділення та своїх посадових обов`язків.

За таких обставин, відповідно до п.1 примітки до ст. 425 КК України, ОСОБА_8 у період з 06.09.2021 по 22.12.2023 був військовою службовою особою.

Згідно з вимогами ст.ст. 1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Однак, на порушення норм вищевказаного законодавства, начальник відділення зв`язку та інформаційних систем ІНФОРМАЦІЯ_3 майор ОСОБА_8 , будучи військовою службовою особою, став на злочинний шлях при наступних обставинах.

Так, 28.11.2023 майор ОСОБА_8 отримав у тимчасове користування носимий та захищений комплект супутникового зв`язку №2, заводський № НОМЕР_2 , до складу якого входить захищений планшет «roda Solid Pad LR7 10,1 HB/ВТО **», про що внесено відповідні відомості до журналу обліку матеріальних засобів групи рухомих засобів ВЗ та ІС виданих у тимчасове користування ІНФОРМАЦІЯ_3 з інвентарним №7 від 10.11.2022.

У подальшому, у начальника відділення зв`язку та інформаційних систем ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_8 виник злочинний корисливий умисел на заволодіння військовим майном шляхом зловживання службовим становищем.

У період часу з 28.11.2023 по 04.12.2023, більш точної дати і часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , будучи начальником відділення зв`язку та інформаційних систем ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив у вигляді збагачення за рахунок чужого майна, з метою заволодіння чужим майном, зловживаючи своїм службовим становищем, маючи у тимчасовому користуванні носимий та захищений комплект супутникового зв`язку №2, заводський № НОМЕР_2 , до складу якого входить захищений планшет roda Solid Pad LR7 10,1 HB/ВТО **, виніс за межі ІНФОРМАЦІЯ_3 , що дислокувався на території АДРЕСА_3 (точна адреса не підлягає розголошенню), планшет roda Solid Pad LR7 10,1 HB/ВТО ** вартістю 22 053 грн. 82 коп. та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ІНФОРМАЦІЯ_3 матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 , не оскаржуючи правильність висновків суду, викладених у судовому рішенні щодо фактичних обставин скоєння кримінальних правопорушень, доведеність вини свого підзахисного, а також правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання та призначити йому за ч. 2 ст. 111 КК України 15 років позбавлення волі без конфіскації майна за ч. 4 ст. 408 КК України 5років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 410 КК України 10 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 15 років позбавлення волі без конфіскації майна. В решті вирок суду залишити без змін.

Аргументує тим, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого через свою суворість. При цьому, вважає, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог кримінального закону та практики Європейського Суду, який у своїх рішеннях вказував на те, що захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підставам, якими керуються національні суди, мають бути відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Досудове розслідування і судовий розгляд справи здійснювався за відсутності обвинуваченого, який був позбавлений можливості надавати пояснення та подавати свої заперечення, знайомитись з матеріалами справи, брати безпосередню участь в дослідженні доказів та допиті потерпілих та свідків, заявляти клопотання тощо.

Разом з тим, на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість підсудного, захисник вважає, що суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання в мінімальних межах санкції інкримінованих статей, що було б цілком достатнім для досягнення мети призначеного покарання кара за вчинені правопорушення, виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши доповідача, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила змінити вирок суду щодо ОСОБА_8 , пом`якшити покарання, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вказував на умисність д і спланованість дій обвинуваченого, який під час війни перейшов на бік ворога та викрав майно військової частини, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Підстави для розгляду кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Критика захисником факту повідомлення ОСОБА_8 про початок досудового розслідування, проведення досудового розслідування, вручення повідомлення про підозру та призначення і проведення судового розгляду, є безпідставною, в цій частині доводи захисника суперечать наявним в матеріалах провадження матеріалам.

Так, старшим слідчим П`ятого слідчого відділу (з дислокацією в м. Чернігові) Державного бюро розслідувань повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 408 та ч. 4 ст. 410 КК України, були направлені за останнім відомим місцем його проживання, за останнім відомим місцем роботи та вручені батьку підозрюваного ОСОБА_9 , а також його захиснику ОСОБА_6 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 березня 2024 року був наданий дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 408 та ч. 4 ст. 410 КК України.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 червня 2024 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду та постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 (in absentia).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури «in absentia» припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що стаття 15 ЄКПЛ передбачає, що під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Україна повідомила про відступ у тому числі від своїх зобов`язань за ст. 6 ЄКПЛ, у тому числі з огляду на внесення змін до кримінального процесуального законодавства.

Відступ від зобов`язань в порядку ст. 15 ЄКПЛ не означає автоматичного скасування на період збройного конфлікту зобов`язань України за ЄКПЛ, а свідчить про зниження порогу гарантій щонайменше до того мінімуму, що визначений положеннями міжнародного гуманітарного права.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного/обвинуваченого у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У даному кримінальному провадженні вказаних вимог було дотримано, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, що стороною захисту не заперечується.

Таким чином, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, самостійно обрати захисника; в) бути судженим в її присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного нею захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного захисника безоплатно.

Колегія суддів переконана, що права обвинуваченого ОСОБА_8 , як на стадії досудового розслідування, так і судового розгляду, були забезпечені на рівні реального використання, що гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Мотиви Суду.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у державній зраді - умисному вчиненні громадянином України діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України у формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинених в умовах воєнного стану; нез`явленні з відпустки до військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану та у привласненні іншого військового майна, вчиненому військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем, вчиненому в умовах воєнного стану, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним та перевіреним під час судового розгляду доказам, в апеляційній скарзі захисником не оспорюються, тому колегією суддів не перевіряються.

Щодо обґрунтованості призначеного судом покарання.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався у повному обсязі, урахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини їх вчинення та наслідки, особу винного, його вік, сімейний стан, відсутність даних щодо попередніх притягнень до адміністративної та кримінальної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вказуючи про суворість та невідповідність особі винного призначеного ОСОБА_8 покарання, стороною захисту не наведено жодної обставини, не надано жодного доказу, який би свідчив про зменшення ступеня вини ОСОБА_8 настільки, щоб можна було прийти до висновку про суворість призначеного судом першої інстанції покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Так, ОСОБА_8 у період з 06 вересня 2021 року по 22 грудня 2023 року був військовою службовою особою, перебував на посаді начальника відділення зв`язку та інформаційних систем ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто чітко усвідомлював наслідки своїх дій, коли не повернувся на службу та перейшов на бік ворожої країни, якою було окуповано суверенну територію нашої Держави, громадянином якої на той час був обвинувачений та виключно в інтересах якої він мав діяти, захищаючи її територіальну цілісність та суверенітет. Саме ці обставини свідчать про суспільну небезпеку обвинуваченого та вчинених ним кримінально карних дій, адже він чітко усвідомлював, що в подальшому буде діяти проти громадян своєї країни, в тому числі із застосуванням зброї.

Більш того, всі вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими, одне з яких пов`язане із заволодінням військовим майном, а саме носимим та захищеним комплектом супутникового зв`язку №2, заводський №000002-01, до складу якого входить захищений планшет roda Solid Pad LR7 10,1 HB/ВТО **, чим завдав не лише майнової шкоди прикордонному загону, в якому проходив військову службу, а й поставив їх в становище, коли вони були позбавлені можливості повноцінно виконувати бойові завдання, при тому, що Чернігівська область та її кордони є найбільш близько розташованими до кордону з російською федерацію, а тому всі завдання щодо захисту цього кордону мають перевагу над іншими, а обвинувачений позбавив своїх колишніх побратимів можливості захистити зв`язок між підрозділами та окремими групами.

З огляду на високу суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, за відсутності відомостей, які б вказували, що він був змушений вчинити саме так, а не інакше, через збіг сімейних обставин, загрозу своєму життю або ж життю членів своєї родини, інших факторів, які б не давали обвинуваченому права вибору, колегія суддів вважає, що призначення покарання в межах, визначених санкціями частин статей, що інкримінуються винному, відповідає меті покарання, визначений у ст. 50 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

З огляду на викладене, призначене ОСОБА_8 покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, наслідкам, які наступили, особі винного та визначеній у частині другій статті 50 КК України меті, яку повинно нести в собі призначене вироком суду покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12