Номер провадження: 11-кп/813/735/25
Справа № 495/2816/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001426 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2024 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Білгород-Дністровського, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утримані має неповнолітніх дітей 2009 та 2014 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Також даним вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат, цивільного позову.

Згідно оскаржуваного вироку:

14 грудня 2022 року, приблизно о 17 годині 40 хвилин, у вечірній час доби, без опадів, при сухому дорожньому покритті, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Golf» з номером кузова НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Ізмаїльська, 140 в місті Білгород-Дністровський Одеської області, не переконавшись, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, та при виявленні пішоходів, слід було належним чином оцінити дорожню обстановку як небезпечну й зменшити швидкість руху аж до повної зупинку, порушуючи вимоги пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортної пригоди, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий переходив проїзну частину по пішохідному переходу, з ліва на право по ходу руху автомобілю. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого багатоскалкового перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків. Допущені обвинуваченим ОСОБА_7 , порушення вимог п.18.1 Правил Дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікацію дій зазначає, що вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що призначене покарання є занадто суворим для обвинуваченого, оскільки з моменту події обвинувачений всіляко підтримував потерпілого, знаходився поряд, забезпечив його безпеку до приїзду бригади швидкої допомоги, забезпечував всі вимоги лікування під час госпіталізації та після на весь період непрацездатності та після виписки з лікарні з 14.12.2022 року по 30.06.2023 року.

Також зазначає, що потерпілому відшкодовано матеріальну та моральну допомогу на загальну суму 44697 гривень.

При цьому, потерпілим ОСОБА_8 цивільний позов не заявлявся, а навпаки, ним було подано заяву про примирення з обвинуваченим в порядку ст.46 КК України, яку судом першої інстанції розглянуто не було.

За результатами розгляду апеляційної скарги просить вирок суду змінити та закрити кримінальне провадження на підставі заяви потерпілого ОСОБА_8 від 26.10.2023 року у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, на підставі ст.46 КК України, п.1 ч.2 ст.284 КПК України із стягненням на користь держави судових витрат. В задоволенні цивільного позову прокурора - відмовити.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду:обвинувачений ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, натомість, прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, на підставі чого колегія суддів вирішила проводити апеляційний розгляд за її відсутності. Необхідно звернути увагу, що вирок суду першої інстанції потерпілий не оскаржував, отже погодився з ним.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення в повніймірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Як вбачається з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами захисту та обвинувачення, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом 1-ої інстанції за ч. 1 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується та кваліфікація його дій ніким не заперечується та в апеляційному порядку не оскаржується, отже не перевіряються під час апеляційного розгляду.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що судом порушено норми КПК України, оскільки не розглянуто заяву потерпілого ОСОБА_8 про примирення з обвинуваченим в порядку ст.46 КК України, апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно матеріалів судової справи, 26.10.2023 року (а.с. 47) потерпілим ОСОБА_8 до суду першої інстанції було подано заяву про примирення з обвинуваченим в порядку ст.46 КК України, на підставі чого він просив звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Разом з тим, згідно журналів судового засідання від 30.10.2023 року, 10.11.2023 року, 23.05.2023 року (а.с.48, 105-106, 115), потерпілий в судові засідання не з`являвся, заяву не підтримав, отже підстав для її розгляду судом за відсутності потерпілого, не було.

Також, апеляційний суд враховує, що ч. 1 ст. 286 КК України відноситься до справ публічного обвинувачення, а це означає, що прокурор має право заперечувати проти закриття справи, навіть якщо потерпілий примирився з обвинуваченим.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно суворості призначеного покарання, оскільки з моменту події обвинувачений всіляко підтримував потерпілого, знаходився поряд, забезпечив його безпеку до приїзду бригади швидкої допомоги, відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду на загальну суму 44697 гривень, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, задовільну характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, його каяття в скоєному.

Враховуючи викладене та те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що він щиро розкаявся у скоєному, має постійне місце проживання на території м. Білгород-Дністровський Одеської області, а також враховуючи письмову заяву від потерпілого, в якій він пояснив, що будь-яких претензій до обвинуваченого він не має та просить покарати його не суворо, суд вважав недоцільним відбування покарання обвинуваченим у вигляді обмеження волі та прийшов до переконання про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст.ст. 75, 76 КК України.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим. Всі доводи, викладені ним в апеляційній скарзі у якості обставин, що пом`якшують покарання були враховані судом 1-ої інстанції при постановленні вироку.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд 1-ої інстанції, безпідставно позбавив обвинуваченого права керування транспортними засобами, оскільки на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, хвора мати, яка потребує догляду та доставлення її до місць лікування, адже всі обставини вчинення злочину та дані про особу обвинуваченого були перевірені під час судового розгляду та ним надана відповідна оцінка, в тому числі щодо необхідності призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке апеляційний суд визнає повністю обгрунтованим, оскільки враховує, що злочин був вчинений внаслідок грубого порушення п.п. 18.1 Правил дорожнього руху України.

Колегія суддів приходить до переконання, що саме таке покарання для обвинуваченого відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також, обвинувачений просив в задоволенні цивільного позову прокурора відмовити.

Разом з тим, апеляційний суд, з урахуванням не надання прокурором письмових доказів в обґрунтування позовних вимог, погоджується із позицією суду 1-ої інстанції про необхідність залишення цивільного позову прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_9 в інтересах держави в особі КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради без розгляду, з правом звернення з позовом у порядку цивільного судочинства.

Отже, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання, є законним і справедливим, а покарання правильно призначено за правилами ст. 65 КК України, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку суду першої інстанції, - немає.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 406, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2024 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4