ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2552/23 Номер провадження 11-сс/814/107/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Полтава від 19 січня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.

Приймаючи вказане рішення слідчий суддя вказав, що зміст заяви ОСОБА_8 не містить конкретних фактичних даних щодо дій, які б свідчили про вчинення вказаними у скарзі особами кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу слідчого судді скасувати та внести відомості до ЄРДР на колишнього прокурора Волинської області ОСОБА_9 .

Разом з цим просить поновити строк на апеляційне оскарження, обгрунтовуючи подане клопотання тим, що не вручення ухвали є підставою для відновлення строку, а відмітка пошти не є доказом за відсутності підписів.

Про дату судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомлялись належним чином, в тому числі і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України", однак в судове засідання не з`явились, про поважність причини неявки суду не повідомляли, клопотання про відкладення судового розгляду на адресу суду не надходили, що в свою чергу повністю узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданого клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 399 КПК України, особа має право порушувати питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав поважності його пропуску, а суддя-доповідач, за наявності для того підстав, має право поновити строк. Як правило, обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження може бути викладено як у апеляційній скарзі, так і в окремій заяві (клопотанні).

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 19 січня 2024 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.

Судове засідання 19.01.2024 було проведено за відсутності скаржників, які були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду (а.с.104-109) та просили про розгляд без їх участі (а.с.110).

На вказане рішення, 10.12.2024 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, з пропуском строку, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України.

У відповідності до ст. 116 КПК України закон вимагає додержання процесуальних строків, зазначені положення є визначальними і в практиці Європейського Суду з прав людини, якою передбачено вимоги про юридичну визначеність судових рішень, складовою якої є обов`язковість судових рішень, які вступили в законну силу і дотримання учасниками судового провадження процесуальних строків.

Лише наявність поважних причин, які повинна довести особа, яка заявила клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, у відповідності до ст. 117 КПК України є підставою для поновлення пропущеного строку.

Як вбачається з поданої апеляційної скарги скаржники посилаються на те, що не вручення ухвали є підставою для відновлення строку, а відмітка пошти не є доказом за відсутності підписів осіб.

Разом з тим з матеріалів провадження вбачається, що копія оскаржуваної ухвали була надіслана скаржникам 24.02.2024, і згідно повідомлення про вручення поштового відправлення копія оскаржувної ухвали була вручена : ОСОБА_7 01.02.2024, ОСОБА_6 07.02.2024 та ОСОБА_8 07.02.2024 року, що підтверджується наявними підписами на повідомленнях.

На думку колегії суддів, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знали про наявність оскаржуваного судового рішення та мали об`єктивну можливість в межах строку апеляційного оскарження подати апеляційну скаргу.

Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні ЕСПЛ у справі «Пономарев проти України» Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необгрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обгрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

В свою чергу необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України (наприклад, Постанова ВСУ від 13.07.2016 року по справі № 3-774гс16 (№ в ЄДРСРУ 58986625) так і судова практика Європейського суду з прав людини.

В той же час, строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що законні підстави для поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді від 19 січня 2024 року відсутні, тому апеляційна скарга, відповідно до ст. 399 КПК України, підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 395, 398 399, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 19 січня 2024 року відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 19 січня 2024 року - повернути апелянтам.

Копію ухвали та оригінал апеляційної скарги, разом з додатками, невідкладно надіслати особам, які подали апеляційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4