Номер провадження:1-кс/521/1113/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2025 року м. Одеса
Під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, встановлено ряд осіб в діях яких вбачаються перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, яким повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.332, ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 366 КК України
Встановлено, що підозрювані діючи за попередньою змовою, групою осіб, здійснювали всі необхідні дії для ухилення особами призовного віку від обов`язку проходити військову службу в Збройних силах України та інших військових формуваннях в особливий період, порушуючи встановлений законом порядок призову громадян України на військову службу шляхом звільнення від обов`язку проходити військову службу в Збройних силах України та інших військових формуваннях, внаслідок чого перешкоджали законній діяльності Збройних сил України та інших військових формувань в особливий період, тим самим знизивши бойову готовність, обороноздатність ЗСУ та створили потенційну загрозу основам національної безпеки України в особливий період.
В ході проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, оперативно розшукових заходів, показань підозрюваних, встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займає посаду завідуючого травматологічним відділенням Міської клінічної лікарні №11, свою діяльність здійснює в кабінеті на 1-му поверсі, корпусу №8 Міської клінічної лікарні, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 5. 04.03.2025 було проведено санкціонований обшук в кабінеті на 1-му поверсі, корпусу №8 Міської клінічної лікарні, за адресою: м.Одеса, вул.Академіка Воробйова 5, де здійснює свою діяльність ОСОБА_5 , в ході якого вилучено :
Системний блок у корпусі чорного кольору, моделі «Ahua tecnology», із серійним номером TZA4SY164WGYIGA, вилучено до сейф- пакету № NPU 2059423, медична картка стаціонарного хворого № 210469, на ім`я ОСОБА_6 , на 2 аркушах, блокнот із чорновими записами із наявним написом «7років лідерства», вилучено до сейф- пакету № NPU2067925.
Вказані речі мають значення для досудового розслідування, так як можуть бути як предметом іншого кримінального правопорушення так і містити інформацію про вчинені кримінальні правопорушення в межах цього кримінального провадження.
Враховуючи викладене слідчий просить накласти арешт на вилучене майно.
Постановою слідчого від 04.03.2025 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів.
Слідчий ОСОБА_3 надав до суду заяву, відповідно до змісту якої просив здійснити розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши, що власника майна було повідомлено про розгляд клопотання.
Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 , надав до суду заперечення, відповідно до змісту яких просив здійснити розгляд клопотання за відсутності його та ОСОБА_5 , зазначивши, що згідно з ухвалою слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку та тексту клопотання про арешт майна відсутні будь-які об`єктивні відомості про злочин, який розслідується. Тобто не надано чітких доказів того, що вилучені речі та документи можуть бути причетні до кримінального правопорушення. Відповідно, перевірити, чи вилучені матеріали можуть бути доказами у кримінальному провадженні, неможливо. Крім того, зазначає, що відсутність конкретизації порушує фундаментальний принцип кримінального процесу - правову визначеність та принцип презумпції невинуватості (ст.62 Конституції України). Безпосередній зв`язок між вилученим майном та предметом злочину не доведено, що робить арешт таких, речей безпідставним. Також зазначає, що серед вилучених речей міститься медична картка стаціонарного хворого №210469 на ім`я ОСОБА_6 . Вилучення та накладення арешту на медичну документацію є прямим порушенням цих норм, адже призведе до розголошення конфіденційної інформації. Окрім порушення прав пацієнта, вилучення картки створює ризики для його здоров`я, оскільки вона містить важливі дані про обстеження, аналізи та призначене листування. Відсутність доступу до цих даних може зашкодити ефективності медичної допомоги та навіть постави ти під загрозу життя пацієнта. Обшук є винятковим заходом втручання у приватне життя і має здійснюватися лише за наявності обґрунтованих підстав (ч.1 ст.233 КПК України). Отже, обшук ОСОБА_5 не відповідав критеріям законності та необхідності, а сам факт вилучення майна є необґрунтованим. З огляду на викладене, клопотання про арешт майна є необґрунтованим та таким, що порушує резумпцію невинуватості, право на захист приватного життя та збереження медичної таємниці, принцип недопустимості доказів, здобутих із порушенням процесуального законодавства. Враховуючи вищевикладене просить відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, доводі сторін, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п.п.1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст. 73 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 12.02.2025 року слідчим було проведено обшук кабінету в якому здійснює свою діяльність ОСОБА_5 , на 1-му поверсі, корпусу №8 Міської клінічної лікарні №11, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 5 в ході якого вилучені зазначені у клопотанні предмети, речі та документи. Постановою слідчого від 04.03.2025 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Вимогами ст.170 КПК України передбачені підстави для арешту майна. При цьому закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно вказане в клопотанні, враховуючи обставини злочинів, які на цей час розслідуються органом досудового розслідування.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт речового доказу, який має тимчасовий характер, з метою його збереження слідчий суддя не вбачає, адже під час судового розгляду докази оцінюються безпосередньо судом. Тому суд відхиляє заперечення особи, у якої було вилучено зазначене майно.
На підставі викладеного та враховуючи, що слідчий своєчасно звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, слідчий суддя, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, необхідності проведення судових експертиз, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно. Отже, наведеною вимогою законодавства передбачено зазначення в ухвалі слідчого судді лише заборони та обмеження щодо розпорядження або користування майном, тому слідчий суддя із врахуванням вимог клопотання слідчого про арешт майна із забороною користування, розпорядження та відчуження, приходить до висновку про зазначення в ухвалі слідчого судді заборони користування та розпорядження майном.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого задовольнити.
Накласти арешт на вилучене 04.03.2025 року майно під час проведення обшуку кабінету, в якому здійснює свою діяльність ОСОБА_5 , на 1-му поверсі, корпусу №8 Міської клінічної лікарні №11, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 5, :
- системний блок у корпусі чорного кольору, моделі «Ahua tecnology», із серійним номером TZA4SY164WGYIGA, вилучено до сейф- пакету № NPU 2059423;
- медичну картку стаціонарного хворого № 210469, на ім`я ОСОБА_6 , на 2 аркушах;
- блокнот із чорновими записами із наявним написом «7років лідерства», вилучено до сейф- пакету № NPU2067925.
Заборонити розпоряджатись та користуватись зазначеним майном до прийняття рішення по кримінальному провадженню.
Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчого та прокурору.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1