Справа № 182/7258/24
Провадження № 1-кп/0182/420/2025
В И Р О К

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

20.02.2025 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянув у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференцїї в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2024 за № 0000872 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - с. Карпоки Козелецького району Чернігівської області, громадянина України, без реєстрації проживає у АДРЕСА_1 , із освітою 9 класів, не навчається, не працює, не одружений, судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ст. 128 КК України

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ з власного пристрою),

законного представника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника

н/л потерпілого ОСОБА_8 ,

представника служби у справах дітей

Покровської сільської ради ОСОБА_9 ,

представника органу превенції ОСОБА_10 ,

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 02.07.2024 приблизно о 18:00 год. разом з раніше знайомими: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , прийшли до магазину-кафетерію «Калинка», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Приміське, вул. Шкільна, 1, де спільно почали проводити час.

02.07.2024 приблизно о 20:00 год., перебуваючи поблизу магазину-кафетерію «Калинка», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Приміське, вул. Шкільна, 1, вищевказані особи із застосуванням боксерських рукавичок, які вони принесли із собою, з метою покращення своїх навичок влаштували тренувальні бої між собою.

02.07.2024 приблизно о 21:00 год., перебуваючи біля магазину-кафетерію «Калинка», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Приміське, вул. Шкільна, 1, після закінчення всіх вищевказаних тренувальних боїв, ОСОБА_3 з метою покращення своїх навичок боротьби вирішив застосувати відносно ОСОБА_7 , якого він не попередив про свій намір, прийом боротьби.

02.07.2024 приблизно о 21:10 год., реалізуючи свій умисел, з метою покращення своїх навичок боротьби, ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу магазину-кафетерію «Калинка», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Приміське, вул. Шкільна, 1, не маючи наміру на спричинення тілесних ушкоджень, діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю, підбігши ззаду до ОСОБА_7 та обхопивши останнього обома руками в районі грудної клітини, застосувавши фізичну силу, підняв ОСОБА_7 над землею та кинув на землю з ґрунтовим покриттям, чим саме виконав прийом боротьби. В результаті падіння ОСОБА_7 вдарився правою ключицею об земельне покриття та отримав тілесне ушкодження, відповідно до висновку експерта № 894 від 16.10.2024 у вигляді: закритого перелому правої ключиці в середній третині, яке відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Своїми діями, які виразилися у спричиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення /злочин/, передбачений ст. 128 КК України.

Позиція сторони захисту

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав. Суду показав, що потерпілого ОСОБА_7 знає давно, зі школи, з 5 класу. Відносини у них дружні, сварок ніколи не було. Колись давно він випадково зламав йому палець. Літом 2024 року він зустрівся з друзями: ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Погуляли. Потім зустрілися з ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ОСОБА_14 запропонував провести спаринг (тренувальний поєдинок), сказав, що у нього є для цього боксерські рукавиці. Вони пішли до ОСОБА_14 додому, взяли 2 пари боксерських рукавиць, а потім ОСОБА_11 приніс ще і свою пару рукавиць. Вони всі разом пішли до кафе «Калинка», бо там є галявина з травичкою. Десь біля 20:00 год. почали проводити спаринг, під час якого мінялися. Потім він стояв з ОСОБА_13 , ОСОБА_13 запропонував, він погодився і вони вирішили приєднатися до спарингу хлопців - ОСОБА_7 і ОСОБА_11 . Він вирішив застосувати прийом, який він знає, але не думав, що це може спричинити тілесні ушкодження. Що він буде відпрацьовувати прийом, він нікому не говорив, не викрикував нічого. Він підбіг ззаду до ОСОБА_7 , обхопив його обома руками в районі грудної клітини. Підняв його і кинув на землю - на траву. Коли зробив той прийом, тоді не думав, що це так все серйозно може бути. Потім побачив, що ОСОБА_7 не піднімається. Підбіг до нього і запитав, що сталося. ОСОБА_7 сказав, що у нього болить рука. Вони підняли ОСОБА_7 і той пішов до своєї тітки зі своїм другом. А вони пішли далі гуляти.

Вибачення у потерпілого він не просив.. З потерпіли він не спілкується. Вчитися хоче піти після закінчення даної справи. Він вдома мамі допомагає. Мама завжди знає куди він пішов, знає коло його друзів. Про те, що сталося він розповів мамі у той же день.

У скоєному щиро кається. Заявлений цивільний позов він визнає.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 пояснила, що син прийшов додому і сказав, що вони спарингували і він кинув ОСОБА_7 на землю. Ранком у них уже була поліція. Вони до потерпілого не ходили, бо у нього неадекватна мама. Вона, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, лізла до неї битися через паркан, потім приходила з якимось чоловіком і вона не стала до них ходити. Вона не хоче з ними спілкуватися.

Вона не проти заявленого цивільного позову, згодна віддати потерпілому гроші. Вважає, що її син винний. Вона з сином спілкувалася і він зрозумів, що так робити не можна. Вони живуть удвох з сином. Житло у них орендоване. Син знаходиться на її утриманні. Хоче, щоб син поступив навчатися на лікаря. Вирішили, що так буде краще. Батько з сином не спілкується, аліменти не платить.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 , не оспорюючи вину та правильність кваліфікації дій його підзахисного, просить врахувати при призначенні покарання, його вік, він є неповнолітнім, вину повністю визнав та покаявся у скоєному. Просив призначити покарання з іспитовим строком.

Позиція потерпілого та його представника

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що ОСОБА_3 знає, відносини з ним були дружні. 02.07.2024 він йшов до хрещеної з мамою, потім пішов гуляти з ОСОБА_11 . Пішли до кафе «Калинка», там зустріли ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та інших. Спілкувалися. ОСОБА_14 запропонував взяти боксерські рукавиці, щоб спарингувати. Пішли до нього взяли 2 пари рукавиць. Спочатку спарингували біля дамби, потім пішли на галявину, що знаходиться біля кафе «Калинка». Потім ОСОБА_11 приніс ще і свої боксерські рукавиці. Запропонував просто побити по рукавицях. Вони з ОСОБА_11 поспарингувалися. Потім він зняв рукавиці і відійшов і просто стояв. Пробачив, що до нього біжать ОСОБА_3 з ОСОБА_13 чи ОСОБА_15 . Відволікся на ОСОБА_13 чи ОСОБА_15 , а в цей час ззаду до нього підбіг ОСОБА_3 . Він його не бачив, при цьому ОСОБА_3 нічого не говорив. Останній підняв його ззаду і кинув. Він відчув сильний біль у руці. ОСОБА_3 сказав, що у нього, мабуть розтягнення м`язів. Потім його підняли і ОСОБА_11 відвів його до хрещеної.

Він залишився ночувати у хрещеної. Всю ніч у нього боліло плече. Ранком він зрозумів, що не може встати, і йому викликали швидку медичну допомогу. Спочатку його відвезли до лікарні у м. Нікополі. Потім сказали, що необхідно їхати у м. Дніпро на операцію. У той же день їх відвезли. Йому поставили пластинку, через рік її потрібно знімати обов`язково. Писати він не може. Дискомфорт відчуває. Спортом займатися не може. Навантаження на руку не можна давати. Він хотів поговорити з обвинуваченим, щоб той дав гроші йому на лікування. Однак ОСОБА_3 сказав, що якщо будуть чеки, то гроші він віддасть. Після цього він його більше не бачив. Номер телефону обвинувачений йому не захотів давати, а у додатку «Інстаграм» він зв`язатися з ним не зміг. Живуть вони в одному селі, через 5 вулиць.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 суду показала, що у 7 класі ОСОБА_3 поламав її онуку палець. Вони тоді до поліції не зверталися. Їм обіцяти тоді відшкодувати спричинену шкоду, але так ніхто нічого і не відшкодував. Онук проживає з нею. На даний час онук відсторонений від фізкультури, не може тренуватися. Мати онука приїздила з другом з АТО, вони хотіли поговорити з матір`ю обвинуваченого. Вони були тверезі. Мати обвинуваченого сказала, що не платила і платити не буде. Мати хлопчика живе теж з ними. Заявлений цивільний позов підтримує та просить суд задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

Досліджені в судовому засіданні докази

У судовому засіданні досліджено письмові докази, законність, належність та достовірність яких учасниками судового провадження не оспорювалася та визнані судом допустимими, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000872:

- електронний рапорт від 03.07.2024 згідно якого, 03.07.2024 об 11:38 год. надійшло повідомлення до Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області зі служби «102» про те, що 03.07.2024 об 11:37 год. за адресою: Нікопольський район, с. Приміське, вул. Південна, вчора о 21:00 год. до сина ОСОБА_7 , 2009 року народження підійшов місцевий мешканець ОСОБА_16 , віком 17 років, перевернув його та кинув на землю, в результаті чого син отримав перелом правої ключиці зі зміщенням, нічого не забрав, син буде направлятися до обласної дитячої лікарні на операцію. Заявниця ОСОБА_17 (а.п. 29);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 03.07.2024 ОСОБА_17 , у якому вказує, що 02.07.2024 приблизно о 21.00 год. неповнолітній ОСОБА_16 , знаходячись на вул. Північній (біля пустиря) в с. Приміське спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , 2009 року народження, внаслідок чого у останнього зламана ключиця права зі зміщенням. (а.п. 30);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 11.07.2024 ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_8 , у якому просять притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_18 , 2007 року народження, який 02.07.2024 приблизно о 21.00 год. на території, прилежній до магазину «Калинка» у с. Приміське, спричинив йому тілесні ушкодження. (а.п. 31);

- протокол огляду від 12.07.2024 - території прилежної до магазину «Калинка» по вул. Шкільна, 1 у с. Приміське Нікопольського району Дніпропетровської обл. Дана територія огороджена. Над вхідними дверима до магазину знаходиться вивіска «Продукти Калинка». На відстані приблизно 2-х м. від входу є літній майданчик зі столиками, територія забетонована. Навпроти якої земельне покриття з газоном. Камер відеоспостережень на території не виявлено. Під час проведення огляду нічого не виявлено та нічого не вилучено. До протоколу огляду додано фото-таблицю. (а.п. 32-37);

- висновок експерта № 894 від 16.10.2024, згідно якого: 1). По даним медичних документів у ОСОБА_7 , 2009 року народження, встановлене тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому правої ключиці в середній третині. Дане тілесне ушкодження відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (строк зростання кісткової тканини більше 21 доби) (згідно п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). 2). Виявлене тілесне ушкодження утворилось від дії тупого твердого предмета, або від ударів об такий предмет. 3). Давність спричинення тілесного ушкодження може відповідати строку, вказаному в постанові слідчого. (а.п. 75-76);

- протокол проведення слідчого експерименту від 24.10.2024, в ході якого неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 у присутності законного представника ОСОБА_8 , психолога ОСОБА_19 , понятих розповів про обставини спричинення йому ОСОБА_20 тілесних ушкоджень. Показав механізм спричинення тілесного ушкодження. Зауважень та доповнень не надходило. В ході проведення вказаної слідчої дії здійснювалося відео-фіксування. До протоколу проведення слідчого експерименту додано оптичний диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 (а.п. 77-80);

- висновок експерта (додатковий) № 978 від 14.11.2024, згідно якого: Механізм виявленого у ОСОБА_7 тілесного ушкодження не суперечить механізму, вказаному у протоколі слідчого експерименту за участю самого ОСОБА_7 від 24.10.2024. (а.п. 82);

- протокол проведення слідчого експерименту від 25.11.2024, в ході якого неповнолітній підозрюваний ОСОБА_3 , 2007 року народження у присутності законного представника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_5 , психолога ОСОБА_21 , понятих розповів про обставини спричинення потерпілому ОСОБА_7 тілесного ушкодження. Показав механізм спричинення тілесного ушкодження. Зауважень та доповнень не надходило. В ході проведення вказаної слідчої дії здійснювалося відео-фіксування. До протоколу проведення слідчого експерименту додано оптичний диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_3 (а.п. 184-187);

- висновок експерта (додатковий) № 1023 від 26.10.2024, згідно якого: Механізм виявленого у ОСОБА_7 тілесного ушкодження не суперечить механізму, вказаному у протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_22 від 25.11.2024. (а.п. 189).

Оцінка доказів судом

Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом в контексті рішень ЄСПЛ означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (рішення «Коробов проти України» від 21.10.2011 та інш.).

Зокрема, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив факт спричинення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , внаслідок підняття останнього над землею та кидання його на ґрунтове покриття.

Наведені показання повністю відповідають і узгоджуються із зазначеним вище висновком експертизи, який підтверджує характер тілесних ушкоджень у потерпілого, можливість їх заподіяння, в тому числі, за умов, вказаних обвинуваченим.

Отже, суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/, вони передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

З урахуванням отриманих та проаналізованих доказів: показів обвинуваченого, потерпілого, досліджених матеріалів кримінального провадження, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, необережними діями ОСОБА_3 було спричинено необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, провина обвинуваченого ОСОБА_3 доведена повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Винуватість ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі.

Призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Статтю 103 КК України, відповідно до якої при призначенні покарання неповнолітньому суд також враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Представник служби у справах дітей Покровської сільської ради ОСОБА_9 показала, що 10.10.2024 надійшла заява від матері ОСОБА_7 про те, що сталося. Вона поїхала до родини Кисілів. До неї вийшов неповнолітній ОСОБА_3 , сказав, що матері немає вдома і що вони будуть вирішувати вказане питання з матір`ю потерпілого. Потім приходили вони на обстеження умов проживання. Мати ОСОБА_3 була вдома. Дома у них було чисто, наявні продукти харчування. ОСОБА_3 має окрему кімнату, яка обладнана всім необхідним. Тоді ж дізналася, що неповнолітній не навчається. Розмовляли з ними про відшкодування спричиненої шкоди, вони сказали, що будуть виплачувати по рішенню суду, скільки суд присудить. Ходила вона також і до потерпілого ОСОБА_7 , у них також чисто і є все необхідне для дитини. У старостаті сказали, що вказані сім`ї нормальні. Зі школи на ОСОБА_7 гарна характеристика, тоді як на ОСОБА_3 не дуже гарна, а саме, що він агресивний, неадекватний. У службі у справах дітей ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_3 не перебували і у поле зору не потрапляли. Запити на характеристики робили самі.

Представник сектору ювенальної превенції Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_3 на обліку у них не перебував, у поле зору поліції не потрапляв. Після проведення профілактичної бесіди. Відносини у неповнолітнього ОСОБА_3 з матір`ю добрі, вона утримує родину, намагається впливати на сина.

Відповідно до тексту досудової доповіді, яка була складена на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду і проти якої не заперечував ні обвинувачений, ні його законний представник, обвинувачений ОСОБА_3 має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, виправлення його можливе без позбавлення волі на певний строк. За умови звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням рекомендовано покласти на нього додаткові обов`язки передбачені п. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України та пройти навчальний онлайн-курс на платформі Prometheus, для розуміння своїх прав та обов`язків; усвідомити відповідальність за власні дії та рішення; отримати розуміння, що кожна дія має наслідки.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд виходить із загальних засад призначення покарання і ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином (форму вини - необережність, мотив - не корисливий, спосіб, характер вчиненого діяння, тяжкість наслідків), обставини вчинення кримінального правопорушення та особу винного.

Так, суд враховує, що ОСОБА_3 раніше не судимий (а.п. 159), закінчив 9 класів Приміського ліцею Покровської сільської ради. Згідно характеристики Приміського ліцею Покровської сільської ради ОСОБА_3 зарекомендував себе як учень, незацікавлений у навчанні, хоча швидко запам`ятовував учбовий матеріал. До виконання громадських доручень ставився по різному. Правила поведінки не завжди виконував, мав порушення дисципліни, схильний до протиправної поведінки (а.п. 42). На даний час не навчається та не працює. Має постійне місце проживання, де проживає без реєстрації, за яким характеризується позитивно (а.п. 164, 165). Обвинувачений ОСОБА_3 виховується матір`ю. Проживає з матір`ю та її співмешканцем у орендованому житловому будинку. Будинок у задовільному стані з косметичним ремонтом, чистий та охайний. Санітарно-гігієнічні норми задовільні. Житловий будинок складається з 5 кімнат. 4 житлові кімнати, 1 кухня-коридор. Електропостачання у наявності, опалення газове. ОСОБА_3 має окрему кімнату у якій є необхідні предмети побуту для відпочину та навчання, комп`ютерна техніка, необхідний одяг по сезону. У ОСОБА_3 відсутній паспорт громадянина України. Для дитини створені належні умови. Дитина забезпечена всім необхідним. Рекомендовано матері підготувати та здати документи сина для продовження ним навчання, а також оформлення паспорта громадянина України. (а.п. 154).

Згідно письмового повідомлення Служби у справах дітей Покровської селищної ради Нікопольського району, сім`я неповнолітнього ОСОБА_3 на обліку у Службі не перебуває (а.п. 153).

Родина ОСОБА_3 не зверталася до Покровського сільського центру надання соціальних послуг, не перебуває на обліку Центру та не отримує соціальні послуги (а.п. 156).

На обліку у секторі ювенальної превенції Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 не перебуває.

Мати неповнолітнього обвинуваченого, на думку суду, займається його вихованням.

На обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога обвинувачений ОСОБА_3 не перебуває (а.п. 158), тому може повністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України), вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці (п. 3 ч. 1 ст. 66 КК України) та визнання вини (ч. 2 ст. 66 КК України).

При цьому, судом враховується, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що ОСОБА_3 визнав свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.

Нормами кримінального матеріального права передбачено вік настання кримінальної відповідальності, тому ОСОБА_3 , незважаючи на те, що вчинив кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці, є суб`єктом кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, і повинен нести покарання за скоєне.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи вимоги ст. 102 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі.

При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 17.1 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні неповнолітніх (Пекінських правил), прийнятих резолюцією 40/33 Генеральної Асамблеї від 29.11.1985 неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки він не визнаний винним у відношенні до тяжкого діяння з застосуванням насильства проти іншої особи або у неодноразовому вчиненні інших тяжких правопорушень, а також при відсутності іншої відповідної міри впливу. Судом також враховується, що відповідно до п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», п. 23.2. Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників, перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив.

Ураховуючи, що ОСОБА_3 , раніше не судимий, вчинив необережний, нетяжкий злочин, ураховуючи всі обставини справи, щире каяття обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, тому вважає можливим застосувати щодо нього ст. 75 і ст. 104 КК України, так як він і зараз є неповнолітнім, і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі п. 4) ч. 3 ст. 76 КК України суд вважає необхідним додатково покласти на ОСОБА_3 обов`язок виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, що відповідає цілям виправлення ОСОБА_3 та попередженням вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Вирішення цивільного позову

Законним представником ОСОБА_8 в інтересах свого неповнолітнього онука - потерпілого ОСОБА_7 до неповнолітнього ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , заявлено цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 18 375 грн. 90 коп.

У судовому засіданні законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 позов визнав.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_6 позов визнала.

Суд враховує норми діючого законодавства.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Ч. 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану їхніми діями.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 129 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини /ч. 1, ч. 2 ст. 1179 ЦК України/.

І. Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди

Законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 заявлено вимогу про стягнення з законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , матеріальної шкоди в розмірі 18 375 грн. 90 коп.

Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди суд враховує наступне.

Зважаючи на підстави доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи повне визнання ним та його законним представником позовних вимог, а також те, що його дії знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням події кримінального правопорушення та наслідками у вигляді збитків для потерпілого, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.

ІІ. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди

В обґрунтування спричинення моральної шкоди ОСОБА_8 вказує, що внаслідок спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень її онуку, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які довелося йому перенести у зв`язку зі спричиненням в результаті дій ОСОБА_3 , тілесними ушкодженнями, в душевних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя. В результаті дій ОСОБА_3 її онук отримав тілесні ушкодження. Задля лікування вказаних травм онук змушений був проходити обстеження та огляди лікарів. Спричинені травми та їх подальше лікування завдали її онуку сильних душевних страждань, адже перервали звичайний спосіб життя. Онуку постійно доводилось відвідувати лікувальні заклади, щоразу переносячи фізичний та душевний біль від отриманих травм. Це в свою чергу забирало ввесь вільний час онука, який і до тепер не відновив фізичний та психологічний стан. Моральну шкоду оцінює в 10 000 грн.

Згідно ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (з протоколами) № 475/97-ВР від 17.07.1997 неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 має право на справедливу сатисфакцію.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Цивільним позивачем - законним представником неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_8 заявлено позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. з законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_6 . У суду немає сумнівів відносно того, що внаслідок спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчував фізичні та душевні страждання внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень, втратою нормального способу життя. З урахуванням об`єктивних та суб`єктивних обставин встановлених в суді, а також виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням даного конкретного випадку та моральних страждань неповнолітнього потерпілого пов`язаних зі спричиненням йому тілесних ушкоджень, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_8 , підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд враховує висновок ВП Верховного Суду від 16 грудня 2020 року № 752/17832/14-ц (14-538цс19), що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На переконання суду саме такий розмір моральної шкоди, з урахування глибини страждань, не може вважатися завищеним або надмірним.

При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Відшкодування шкоди

Відповідно до ст. 1179 Цивільного кодексу України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини /ч. 2 ст. 1180 ЦК України/.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої шкоди неповнолітньому потерпілому не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, тобто неповнолітнім ОСОБА_3 , а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Як вбачається зі свідоцтва про народження - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є неповнолітнім, який досяг 17 років (а.п. 147), будь-якого майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, у нього немає.

Матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є ОСОБА_6 .

Неповнолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , на даний час досяг 17-ти років, проживає з матір`ю ОСОБА_6 , тому стягнення спричиненої як моральної так і матеріальної шкоди, у розмірах визначених судом здійснюється з неповнолітнього ОСОБА_3 , проте при недостатності, або відсутності майна у неповнолітнього ОСОБА_3 - стягнення присуджених сум здійснюється з його матері - ОСОБА_6 . Після досягнення ОСОБА_3 повноліття, обов`язок його матері щодо відшкодування спричиненої як моральної так і матеріальної шкоди припиняється.

Вирішення питання про запобіжний захід

Стосовно ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні, запобіжний захід не застосовувався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирішення питання про долю речових доказів та арештованого майна

Речові докази відсутні.

Арешт на майно не накладався.

Вирішення питання про процесуальні витрати

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ст. 128 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п. 1), 2) ч. 1, п. 4) ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не застосовувався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , а у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування присуджених сум, в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі стягнути з його матері - законного представника неповнолітнього, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 18 375 (вісімнадцять тис. триста сімдесят п`ять) грн. 90 коп. та у відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тис.) грн., а всього 28 375 (двадцять вісім тис. триста сімдесят п`ять) грн. 90 коп.

Речові докази відсутні.

Арешт на майно не накладався.

Процесуальні витрати відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Сторони кримінального провадження можуть отримати копію вироку у суді.

Суддя: ОСОБА_1