Провадження №1-кп/523/919/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001405 від 08.09.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого та офіційно не працевлаштованого, (зі слів) зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, зокрема востаннє:

-08.07.2021 року вироком Малиновського районного суду м.Одеси за ч.2 ст.121, ст..128, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.4 ст.187, ст.ст.70, 72 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, з конфіскацією майна, звільнений 13.08.2021 року за відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

08.09.2024 року, приблизно о 03:00 годині, підсудний ОСОБА_5 , достовірно знаючи про військову агресію рф та впровадження на території України воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» і затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», дію якого неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України, затверджених законами України, зокрема Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024, затвердженого Законом України від 23.07.2024 №3891-ІХ, строк дії якого продовжено з 05:30 години 12.08.2024 строком на 90 діб, маючи кримінально-протиправний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном в умовах воєнного стану, перебуваючи у дворі будинку №66 корпус №2 по вулиці Академіка Заболотного в м.Одесі, пересвідчившись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, діючи умисно і таємно, з корисливим мотивом і з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, заліз на балкон другого поверху зазначеного будинку, де віджавши москітну сітку, через вікно проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_4 мобільний телефон «MOTOROLA G32» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в корпусі золотистого кольору, вартістю 4626,67 гривень, а також мобільний телефон «HUAWEI P smart» imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , в корпусі чорного кольору, вартістю 4998,96 гривень, заволодівши якими вказаний підсудний з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд і спричинивши таким чином означеній потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 9625,63 гривень.

Підсудний ОСОБА_5 повністю визнав свою провину в обсязі висунутого обвинувачення у розглядуваному кримінальному провадженні та будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.

Так, підсудний ОСОБА_5 в суді пояснив, що дійсно за викладених в обвинувальному акті обставинах, він шляхом таємного проникнення до квартири потерпілій ОСОБА_4 , яка розташована на другому поверсі будинку, вчинив крадіжку двох її мобільних телефонів, характеристика і вартість яких ним не оспорюється. Вчинення злочину пояснює необхідністю сплати оренди житла. В подальшому, під час залишення місця злочину один з викрадених мобільних телефонів він загубив, а другий продав своєму знайомому за 1000 гривень, з яких 500 гривень отримав одразу, інші ж мав отримати згодом. Отримані кошти витратив на власні потреби.

Через деякий час його затримали працівники поліції, які вилучили у його знайомого раніше проданий ним мобільний телефон потерпілої, який був повернутий їй.

Свою провину визнає і у скоєному кається, але протягом минулого часу з моменту вчинення інкримінованого злочину і до розгляду справи в суді, завданий потерпілій матеріальний збиток у розмірі вартості загубленого ним мобільного телефону, він не відшкодував.

Вказує, що оскільки він з чотирнадцятирічного віку неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, то паспорту не отримував і його оформленням після звільнення з місць відбування покарання не займався, на обліку в ТЦК за місцем проживання чи реєстрації він не перебуває і тому військово-облікові дані протягом дії воєнного стану не оновлював.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин об`єднаного кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

За наведених підстав, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини та отримавши покази підсудного ОСОБА_5 , судом беззаперечно встановлено, що вказаний підсудний своїми умисними діями скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно і в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у житло, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України.

З огляду на ч.4 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою настає за скоєння таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, а у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.187, 262 цього Кодексу (п.1 примітки ст.185 КК).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 вказаного Кодексу, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні, суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним, корисливу спрямованість кримінально-протиправного діяння, його суспільну небезпечність та те, що в силу ст.12 КК України скоєне ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів проти власності, що мало місце під час дії воєнного стану в Державі та збройної агресії рф проти України, а також судом ураховується наявність матеріальних претензій потерпілої ОСОБА_4 до підсудного, характеризуючі дані останнього та стан його здоров`я.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_5 свою провину в обсязі висунутого обвинувачення у розглядуваному кримінальному провадженні визнав повністю; є раніше неодноразово судимим та востаннє - за скоєння аналогічних тяжких злочинів корисливої спрямованості, має непогашену й незняту у встановленому законом порядку судимість; зі слів - забезпечений місцем реєстрації в м.Одесі, але постійного місця проживання не має; на обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; неодружений і утриманців не має; офіційно не працевлаштований і на обліку в центрі зайнятості не значиться, суспільно-корисною працею під час дії воєнного стану в Державі не займається; зі слів - не паспортизований і на військовому обліку в ТЦК та СП у визначеному законодавством порядку не перебуває.

Сукупність наведеного свідчить про схильність підсудного ОСОБА_5 до кримінально-протиправної поведінки, про відсутність критичного ставлення до своєї поведінки і осуд вчиненого, про небажання вставати на шлях виправлення і виконувати свій конституційний обов`язок у захисті Вітчизни під час збройної агресії рф (ст.65 Конституції України), про нехтування правилами законослухняної поведінки в суспільстві, що одночасно обумовлює доцільність його виправлення і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень лише в умовах ізоляції від суспільства.

Разом із тим та згідно з обвинувальним актом у розглядуваному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування, в якості обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , визначено щире каяття.

Проте, з такою позицією органу досудового розслідування та прокурора, суд погодитись не може, оскільки в судовому засіданні встановлено, що протягом досудового розслідування і судового розгляду даного кримінального провадження, підсудний ОСОБА_5 , незважаючи на визнання своєї провини та перебування на волі, з часу вчинення інкримінованого злочину заподіяну потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду - не відшкодував.

Згідно ж з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, у бажані виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б доводили факт щирого каяття підсудного ОСОБА_5 , мали знайти своє відображення в матеріалах означеного кримінального провадження та надані до суду під час його судового розгляду, але відповідних доказів на підтвердження відшкодування вказаним підсудним або принаймні у намаганні відшкодувати завданий потерпілій матеріальний збиток, протягом розгляду кримінального провадження сторонами процесу суду не надано і матеріали судової справи таких даних не містять.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , суд відносить визнання ним провини в обсязі висунутого обвинувачення у розглядуваному кримінальному провадженні, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, як визначено у обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.

На підставі сукупності викладеного, з дотриманням принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання у розглядуваному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини і спосіб вчинення інкримінованого підсудному ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його корисливу спрямованість і ступінь тяжкості, наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, наведені вище характеризуючі особу підсудного дані, комплексність яких обумовлюють неможливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України в цілому погоджується з висловленою під час судових дебатів пропозицією прокурора і думки потерпілої ОСОБА_4 з цього приводу, внаслідок чого доходить висновку про те, що обґрунтованим і достатнім для виправлення вказаного підсудного та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень уявляється доцільність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції, визначеної у ч.4 ст.185 КК, яке належить відбувати реально у кримінально-виконавчій установі.

Відповідно до ст.63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Питання щодо долі речових доказів та арешту майна у розглядуваному кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.ст.100, 174 КПК України, відповідно, а щодо процесуальних витрат, - в силу вимог ст.ст.124, 126 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.100, 124-126, 174, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі стром на 5 років, яке належить відбувати у кримінально-виконавчій установі.

В порядку ст.ст.72, 63 КК України, строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу фактичного затримання і поміщення до кримінально-виконавчої установи Міністерства юстиції України, виконання чого доручити ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

В силу ст.174 КПК України, арешт на майно, накладений за ухвалою слідчого судді від 25.09.2024, на мобільний телефон «MOTOROLA G32» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в корпусі золотистого кольору, - скасувати.

З огляду на ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні: мобільний телефон «MOTOROLA G32» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в корпусі золотистого кольору, а також картону коробку білого кольору від телефону, накладну на телефон та чек про сплату його вартості, які передані під зберігальні розписки потерпілій ОСОБА_4 , - вважати повернутим за належністю вказаній особі; пару кросівок чорно-білого кольору фірми «Reebook», 42-го розміру, які зберігаються в камері схову ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанція №914 від 18.10.2024 року), - належить повернути власнику.

В порядку ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 15918 гривень (7959,00+1591,80+3183,60+3183,60), за проведення експертних досліджень, - стягнути з ОСОБА_5 , на користь держави.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_5 , направити для виконання до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення, а для обвинуваченого, - у той же строк з моменту вручення його копії.

С у д д я: ОСОБА_1