Справа № 177/2582/24
Провадження № 1-кп/177/237/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 вересня 2024 року за №00001250 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого водієм-експедитором ТОВ «Транс-таун», утриманців не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК раніше не судимого;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, суд

встановив:

08 вересня 2024 року приблизно о 20 годині 00 хвилин водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (драгер 1.65 проміле), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «SЕАТ АLНАМВRА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , рухався, в темний час доби, із увімкненим ближнім світлом фар, по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги Н-23 сполученням «Запоріжжя - Кропивницький» з боку смт Радушне Криворізького району Дніпропетровської області у напрямку м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Проїзна частина має по одній смузі для руху у кожному напрямку та нанесено дорожню розмітку 1.5 та 1.1. Правил дорожнього руху України.

У вказаний час, тобто 08 вересня 2024 року приблизно о 20 годині 00 хвилини по проїзній частині автодороги Н-23 сполученням «Запоріжжя - Кропивницький» у напрямку з боку м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у напрямку смт Радушне Криворізького району Дніпропетровської області, по своїй полосі для руху, рухався мотоцикл «VІРЕR ZS 200А-3» під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ході руху водій ОСОБА_6 , проявляючи кримінально протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно небезпечних наслідків, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, на ділянці автодороги Н-23 сполученням «Кропивницький Кривий Ріг Запоріжжя», поблизу повороту на с. Залізничне, Криворізького району Дніпропетровської області + 300 метрів, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не врахував дорожню обстановку, перед зміною напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки для руху іншим учасникам, змінив свій напрямок руху ліворуч та виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення передньою лівою частиною автомобіля «SЕАТ АLНАМВRА», реєстраційний номер НОМЕР_1 з передньою лівою частиною мотоцикла «VІРЕR ZS 200А-3», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 на смузі руху останнього. Внаслідок чого, мотоцикліст ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3.6), 2.9 а), 2.10. (а, г, ґ, д), 12.3., 12.4., 12.9. б) Правил дорожнього руху, відповідно до яких:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а так само бути взаємно ввічливими».

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі».

п. 2.9 «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 2.Ю.: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення п.12.1. Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої мотоцикліст ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполученої тупої травми тіла: садна та рани голови, верхніх кінцівок, крововиливи у м`які покриви голови у лобній ділянці праворуч, виражений набряк головного мозку; закрита тупа травма грудної клітини: повні переломи ребер по передньо-пахвиній лінії ліворуч 2-8 без пошкодження пристінкової плеври з крововиливами у міжреберні м`язи та пристінкову плевру, забій легень; косо-висхідний перелом променевої кістки ліворуч, вертикальний повний перелом лобної кістки по серединній лінії, косо- висхідний повний перелом стегнової кістки ліворуч з крововиливами у прилеглі м`язи в ділянках переломів; синець в паховій ділянці з набряклою напруженою мошонкою.

Встановлені тілесні ушкодження мають прижиттєвий характер та виникли незадовго до настання смерті. За своїм характером тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Морфологічний характер та анатомічна локалізація ушкоджень, свідчить про те. що ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, в умовах дорожньо-транспортної пригоди при травмуванні потерпілого, який знаходився у сидячому положенні на мотоциклі, з первинним контактом з травмуючим предметом зовнішньо-бічною поверхнею лівого стегна у нижній третині, подальшим закиданням тіла на капот автомобіля та ударом о частини автомобіля, та з подальшим ударом тіла потерпілого о шляхове покриття.

Смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала 08 вересня 2024 року о 20 годині 00 хвилин на місці дорожньо-транспортної події, тобто на ділянці автодороги 11-23 сполученням «Кропивницький Кривий Ріг Запоріжжя», поблизу повороту на с. Залізничне, Криворізького району Дніпропетровської області + 300 метрів.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 286-1 КК України за озимками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

Окрім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 08 вересня 2024 року, близько о 20 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_6 , знаходячись на місці скоєння дорожньо-транспортної події, а саме на ділянці автодороги 14-23 сполученням «Кропивницький Кривий Ріг Запоріжжя», поблизу повороту на с. Залізничне, Криворізького району Дніпропетровської області + 300 метрів, являючись особою, яка поставила потерпілого ОСОБА_8 в небезпечний для життя стан, що виразилось в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «SЕАТ АLНАМВRА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши п. 12.1 Правил дорожнього руху, рухаючись по своїй полосі для руху, змінив свій напрямок руху ліворуч та виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення передньою лівою частиною автомобіля «SЕАТ АLНАМВRА», реєстраційний номер НОМЕР_1 з передньою лівою частиною мотоцикла «VІРЕR ZS 200А-3», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 на смузі руху останнього, тим самим спричинив тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_8 , поширюючи аморальну поведінку, проявив байдужість і неповагу до права людини на життя і безпеку, нехтуючи моральними і правовими нормами, що передбачають надання допомоги людям, що знаходяться в небезпечному для життя стані, усвідомлюючи суспільну небезпеку своєї бездіяльності і те, що він залишає без допомоги особу, яка перебував п небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, а також усвідомлюючи те, що він має реальну можливість надати допомогу і що він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, та, діючи умисно всупереч вимогам п. 2.10 а), г), ґ), д) Правил дорожнього руху, в якому вказано:

п. 2.10: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, яким посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Однак, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та розуміючи, що вчиненим ним діянням поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, нехтуючи своїми правовими обов`язками та маючи реальну можливість надати потерпілому допомогу, не вжив усіх можливих заходів для надання домедичної допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не вжив зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілого до закладу охорони здоров`я, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки, не повернувся на місце пригоди, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, з місця події зник залишивши свій автомобіль та потерпілого на узбіччі проїзної частини ділянки автодороги Н-23 сполученням «Кропивницький Кривий Ріг Запоріжжя», поблизу повороту на с. Залізничне, Криворізького району Дніпропетровської області + 300 метрів, внаслідок чого останній був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок свого безпорадного стану, пов`язаного з настанням тяжких наслідків, реалізуючи свій злочинний умисел, зник з місця дорожньо-транспортної події.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 135 КК України що виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває р небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним у повному обсязі у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135 та ч.3 ст. 286-1 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказані кримінальні правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Цивільний позов визнає у повному обсязі, частково відшкодував його у розмірі 10 000 гривень.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349, ст. 351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та щодо речових доказів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 з приводу пред`явленого обвинувачення пояснив, що 08.09.2024 з приятелем вживав алкогольна напої, випив 150 гр. горілки, потім йому треба було підготувати службовий автомобіль для поїздки, він сів за кермо та поїхав до м. Кривого Рогу. Біля повороту на с. Залізничне виїхав на смугу зустрічного руху і здійснив зіткнення з мотоциклом, допомогу потерпілому не надав, покинув місце ДТП. Вину, за обставин, зазначених в обвинувальному акті, визнає в повному обсязі, у скоєному кається.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про їхню достатність для визнання ОСОБА_6 винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та кваліфікує його дії за ч.3 ст.286-1 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, та за ч.1 ст.135 КК України за ознаками завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Крім того, суд враховує особу ОСОБА_6 , який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має середню освіту, одружений, працював водієм у ТОВ «Транс-таун», утриманців не має, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місце роботи та проживання характеризувався позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, щире каяття у вчиненому та часткове відшкодування збитків потерпілій.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини по справі, характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини їх вчинення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченому має бути кримінальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.1 ст. 135 та ч.3 ст. 286-1 КК України за правилами ч. 1 ст. 70 КК України.

Санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачено, окрім іншого, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, а тому, вирішуючи питання про його призначення, суд враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, згідно з якими, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Таким чином, з урахуванням характеру та мотивів допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, зважаючи на те, що обвинувачений залишив місце пригоди, а також на інші обставини справи та механізм розвитку ДТП, з урахуванням принципу доцільності та справедливості, суд призначає ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.

Призначене покарання, суд вважає справедливим, та у розумінні ст. 50 КК України, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В рамках даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого завданої моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого потерпіла зазнала моральних страждань, які вона оцінює в сумі 600 000,00 грн. Моральну шкоду обґрунтовує переживаннями, пов`язаними зі смертю чоловіка ОСОБА_8 . На момент скоєння злочину вона була вагітна, донька народилася вже без батька. Після смерті чоловіка з`явилися негативні зміни, які виразилися у негативних переживаннях та спогадах, тривозі, емоційній реакції, тимчасовій відірваності від активного соціального життя, зниженому та нестійкому настрої. Вона не може жити нормальним життям, оскільки психологічна травма, що була їй нанесена, має тяжкі наслідки протягом всього подальшого життя. Через невідворотну втрату вона зазнала змін в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню як особистості. Також вона відчуває сильний відчай за втрату близької людини, пригніченість, розгубленість, емоційний стрес, фрустрацію, що суттєво впливає на її свідомість і поведінку, а також на стан здоров ?я.

Обвинувачений заявлені позивачем (потерпілою) позовні вимоги щодо моральної шкоди визнав, частково відшкодував у розмірі 10 000 грн.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої підлягають задоволенню виходячи з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, чи підлягає задоволенню цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

За наведеними вище нормами кримінального процесуального закону встановлено, що обставини, викладені у цивільному позові, та розмір завданої шкоди, - належать до тих, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та з`ясуванню судом під час ухвалення судового рішення.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Суд вважає, що заявлена потерпілою ОСОБА_8 позовна заява про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди підлягає задоволенню.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження (а.п.26-28), ОСОБА_6 затриманий 09.09.2024 у порядку ст. 208 КПК України. Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2024, щодо обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався згідно з ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2024, зі строком дії до 03.01.2025 включно. З огляду на те, що під час судового розгляду від учасників судового провадження клопотань про зміну чи скасування вказаного запобіжного заходу не надходило, суд вважає за необхідне залишити його без змін до дня набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, а щодо процесуальних витрат, згідно зі ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 135 та ч.3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

за ч.3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити ОСОБА_6 без змін до дня набрання вказаним вироком законної сили.

Заявлений потерпілою ОСОБА_9 цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 моральну шкоду в розмірі 590 000, 00 (п`ятсот дев`яносто тисяч) гривень.

Заходи забезпечення в даному кримінальному провадженні, а саме арешт, накладений ухвалами слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2024 на автомобіль «Seat» реєстраційний номер НОМЕР_1 та мотоцикл «Viper» реєстраційний номер НОМЕР_6 - скасувати.

Речові докази:

-автомобіль «Seat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на спеціальному майданчику ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, що розташований за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Павла Глазового, 2 А, після набрання вироком чинності повернути власнику ОСОБА_7 ;

-мотоцикл «Viper» реєстраційний номер НОМЕР_6 , який зберігається на спеціальному майданчику ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, що розташований за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Павла Глазового, 2 А, після набрання вироком чинності повернути ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» від 24.09.2024 № СЕ-19/104-24/37005-ІТ (а.п.97) на суму 2 271,84 грн. (дві тисячі двісті сімдесят одну) грн. 84 коп.; судової експертизи технічного стану транспортного засобу за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» від 23.09.2024 № СЕ-19/104-24/36983-ІТ (а.п.105) на суму 2 271,84 грн. (дві тисячі двісті сімдесят одну) грн. 84 коп.; судової експертизи технічного стану транспортного засобу за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» від 19.09.2024 № СЕ-19/104-24/37001-ІТ (а.п.15) на суму 2 271,84 грн. (дві тисячі двісті сімдесят одну) грн. 84 коп.; судової експертизи технічного стану транспортного засобу за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» від 18.09.2024 № СЕ-19/104-24/36999-ІТ (а.п.133) на суму 2 271,84 грн. (дві тисячі двісті сімдесят одну) грн. 84 коп.; судової транспортно-трасологічної експертизи за експертною спеціальністю «Транспортно трасологічні дослідження» від 23.09.2024 № СЕ-19/104-24/37946-ІТ (а.п.142) на суму 2 271,84 грн. (дві тисячі двісті сімдесят одну) грн. 84 коп.; судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» від 10.10.2024 № СЕ-19/112-24/12394-ІТ (а.п.206) на суму 1 591, 80 грн. (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одну ) грн. 80 коп.

Матеріали кримінального провадження № 00001250 від 08.09.2024 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 177/2582/24 (провадження № 1-кп/177/237/24).

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді, особам, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1