Справа № 283/2277/24
Провадження №1-кп/283/97/2025
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Малина обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000556 від 09.08.2024 про обвинуваченням:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Недашки Малинського району Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, розлучений, такого, що на утриманні осіб не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин у сфері безпеки дорожнього руху за таких обставин.

09.08.2024 близько 10 години 25 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Hundai - Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги «Кочерів Малин - Овруч» в Коростенському районі Житомирської області у напрямку м. Овруч, яким перевозив пасажира ОСОБА_10 .

У вказаний день та час, проїжджаючи ділянку автодороги «Кочерів Малин - Овруч», неподалік с. Баранівка Малинської ТГ Коростенського району Житомирської області, водій ОСОБА_8 , грубо порушуючи вимоги пунктів 12.6.ґ), 12.9. (б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі Правил) рухався зі швидкістю 103 км/год, тобто з перевищенням дозволеної швидкості руху транспортного засобу, чим в порушення вимог пункту 1.5. цих же Правил також створив небезпеку для руху та загрозу для життя і здоров`я громадян.

Незважаючи на створену ним небезпеку, водій ОСОБА_8 , не вживаючи жодних заходів для її усунення, продовжував керувати вказаним транспортним засобом за вказаних вище обставин, та, рухаючись ним у вказаний день та час, в порушення вимог пунктів 2.3.(6) та 12.1. зазначених вище Правил, не був уважним, не простежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не урахував стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив виїзд автомобіля на праве узбіччя та подальший занос автомобіля з виїздом за межі проїзної частини дороги в лівий кювет, де автомобіль повністю припинив рух, контактуючи з деревами.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку з його смертю, яка настала на місці ДТП, від множинних травм органів грудної клітини, з переломами ребер, розривів міжреберних м`язів, ушкодженням пристінкової плеври, перелому грудини, розриву правого шлуночка серця та розривів печінки, які ускладнились травматичним шоком важкого ступеню, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання, функцій центральної нервової системи.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 1.5., 2.3.6), 12.1., 12.6.ґ) та 12.9 (б) Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Необережні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

10 лютого 2025 року між обвинуваченим та прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 , який отримав письмову згоду потерпілих на укладення угоди, за участю захисника ОСОБА_9 , укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_8 визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення.

Прокурор угоду підтримав та просив призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

Представник потерпілих та потерпілі підтвердили свою згоду прокурору на укладення угоди та просили задовольнити позовні вимоги.

Захисник обвинуваченого підтримав затвердження угоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі, суду показав, що злочин вчинив за обставин, які викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що цілком розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, при цьому він має ряд прав, передбачених ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 також правильно розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену міру покарання. Цивільний позов визнав у повному обсязі.

Судом з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Заслухавши думку сторін судового провадження, суд вважає, що угода може бути затвердженою, з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 5 ч. 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Так, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_8 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Прокурором отримана згода потерпілих на укладення угоди.

Угода про визнання винуватості, укладена 10.02.2025 між прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_8 у присутності захисника ОСОБА_9 , відповідає вимогам КПК та КК України.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 .

Кримінальне правопорушення (злочин), вчинене ОСОБА_8 має правильну правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановлених Загальною частиною КК України. При призначенні покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне затвердити вказану угоду про визнання винуватості шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого угодою покарання.

Сторони погодили покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням.

Потерпіла ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_11 в інтересах якого діє його законний представник матір ОСОБА_5 , ОСОБА_12 в інтересах якої діє її законний представник матір ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_8 та АТ «Страхова компанія «ІНГО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

В частині позовних вимог, щодо стягнення з АТ «Страхова компанія «ІНГО» позивачі надали суду заяву про залишення без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати за проведення судових експертиз на загальну суму 10601,92 грн.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 10 лютого 2025 року укладену між обвинуваченим ОСОБА_8 та прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_9 .

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ст. 75 КК України від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 звільнити, з іспитовим строком на три роки.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки передбачені ст. 76 КК України, саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до обвинуваченого застосовувався у вигляді особистого зобов`язання з 19.09.2024 до 16.11.2024.

Цивільний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь позивачів кошти у сумі 1210000,00 грн відшкодування завданої позивачам шкоди, пов`язаної із втратою годувальника та 1365000,00 грн відшкодування моральної шкоди, а саме: на користь ОСОБА_5 351500,00 грн; на користь ОСОБА_11 331000,00 грн; на користь ОСОБА_12 331000,00 грн; на користь ОСОБА_6 351500, 00 грн.

Прийняти відмову позивачів від позовних вимог в частині стягнення коштів з відповідача АТ «СК «ІНГО».

Скасувати арешт, накладений Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 16.08.2024 на автомобіль марки «Hundai - Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази: автомобіль марки «Hundai - Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно реєстрації транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.01.2001 належить ОСОБА_13 , після набрання рішенням законної сили повернути власнику; карту пам`яті micro sd ХС1 А1 №G121531545 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_8 судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 10601 гривню 92 копійки.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1