ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/221/25 Справа № 711/3520/24 Категорія: ч.1 ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000814 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.08.2016 за ч. 2 ст. 121 КК України до 07 років позбавлення волі. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.12.2021 звільнений 04.01.2022 умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на 10 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 08 березня 2024 року по день набрання вироком законної сили.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів на загальну суму 19459,38 грн.

Скасовано накладені ухвалами слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.03.2024 в рамках кримінального провадження №0000814 від 08.03.2024 арешти на майно, після набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів в порядку ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.10.2024 ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 00-00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , під час конфлікту, який виник раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел, направлений на протиправне позбавлення життя іншої людини, умисно наніс ОСОБА_9 , численні удари руками та ногами в життєво важливі органи, а саме: в різні ділянки голови, шиї, грудної клітки та живота, в результаті чого заподіяв потерпілому наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкову травму у вигляді крововиливів в м`які мозкові та мозочкові оболонки обох півкуль головного мозку та мозочка з проривом у бокові шлуночки, крововиливів в м`які тканини голови з внутрішнього боку, саден та синців на голові, ран на голові; травму тулуба у вигляді двосторонніх переломів ребер, крововиливів обох легень, розривів лівої легені, розривів печінки, крововиливу в підшлункову залозу, крововиливів в м`які тканини грудної клітки, крововиливів в клітковину середостіння та заочеревинного простору, крововиливу в брижу товстого та тонкого кишківника, синців на передній поверхні грудної клітки та живота; травму шиї у вигляді крововиливів в м`які тканини шиї; травму кінцівок у вигляді синців на лівій руці, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03-01/284 від 08.03.2024, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, внаслідок яких останній помер на місці.

Причиною смерті ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03-01/284 від 08.03.2024, є сполучена травма голови, шиї, тулуба та кінцівок, що ускладнилась розвитком шоку, про що свідчить наявність численних ушкоджень голови, шиї та тулуба та ознак шоку: шунтування судин юкстамедулярної ділянки нирок, деліпідизація одиничних групок кортикостероцитів, невномірний набряк інтерстиційної тканини міокарда, вогнищеві контрактурні зміни кардіоміоцитів, гостра вогнищева емфізема легень, нерівномірний інтерстиційний набряк легень, дистелектаз та ателектаз деяких альвеол.

На погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просила пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання, застосувати положення ст. 69 КК України або призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що судом першої інстанції не в повні мірі враховано, що ОСОБА_8 визнав вину повністю та щиро розкаявся, раніше хоч і був засуджений однак покарання відбув повністю, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, має дружину похилого віку, яка перенесла хворобу, є інвалідом та потребує догляду, а також те, що він захищав дружину від ОСОБА_9 , який накинувся на неї з ножем, під час розпиття спиртних напоїв.

Також під час судового розгляду ОСОБА_8 не заперечував факту нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України є вірною.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає про незаконність вироку суду першої інстанції та просить пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання. При цьому захисник ОСОБА_7 вказує, що матеріали провадження не містять доказів про спричинення смерті потерпілому саме ОСОБА_8 та вважає, що останній захищав свою співмешканку від посягань потерпілого ОСОБА_9 .

З такими доводами колегія судів не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать зібраним у справі доказам.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за викладених у судовому рішенні обставин, ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Такі висновки суд першої інстанції зробив на підставі аналізу показань обвинуваченого ОСОБА_8 , який під час судового розгляду свою вину не визнавав, а про її визнання зазначив лише у судових дебатах, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; фактичних даних, що містяться, в тому числі, у протоколі огляду квартири АДРЕСА_3 від 08.03.2024 з фото таблицею та лазерним диском, протоколі огляду трупа від 08.03.2024, слідчого експерименту від 08.03.2024 за участі свідка ОСОБА_14 , протоколі огляду від 13.03.2024, протоколі огляду відеозаписів з камер відеоспостереження від 16.04.2024, а також на підставі проведених судово-медичних експертиз № 02-01/199 від 11.03.2024, № 05-1-09/145 від 15.03.2024, № 05-5-06/97 від 01.04.2024, № 05-5-06/96 від 01.04.2024, № 05-1-08/149 від 05.04.2024, № СЕ-19-24/17820-БД від 18.04.2024, № 03-01/284 від 08.03.2024, № 03-01/284/11 від 23.04.2024, зміст яких відображено у вироку.

Оцінюючи вказані докази, а також докази на які маються посилання у вироку суду в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вбивстві.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що матеріали провадження не містять доказів про спричинення смерті потерпілому саме ОСОБА_8 та про те, що останній захищав свою співмешканку від посягань потерпілого ОСОБА_9 були предметом перевірки судом першої інстанції та не знайшли свого обґрунтованого підтвердження. Слід зауважити, що під час апеляційного перегляду вироку суду захисник ОСОБА_7 не навела будь-яких обґрунтувань на спростування висновків суду першої інстанції таке обґрунтування відсутнє і в апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції перевірялася версія обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що потерпілий помер від отриманих в той день ударів невідомої особи, повернувся додому вже з наявними тілесними ушкодженнями в області голови та вуха, а він наніс лише удари йому кулаком по тулубу, викрутивши веред цим з рук ОСОБА_9 ніж, та на підставі досліджених доказів розцінена як обрана обвинуваченим позиція свого захисту.

Така версія обвинуваченого не узгоджується з даними протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 від 08.03.2024, під час якого вона розповіла про обставини конфлікту ОСОБА_8 з потерпілим ОСОБА_9 та показала механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, зазначивши, що обвинувачений кулаком правої руки наніс 4 удари в область грудей та живота ОСОБА_9 , після чого останній впав на підлогу, на спину, а ОСОБА_8 стоячи з лівого боку від нього кулаком правої руки наніс ще 2 удари в область грудей. В судовому засіданні свідок пояснила, що вона відлучалася до ванної кімнати, залишаючи чоловіків наодинці після нанесення перших ударів, тому не могла бачити, що між ними відбувалося певний відрізок часу. Крім того, зазначала, що коли вони разом випивали за столом, ОСОБА_9 не казав що його хтось побив і на стан здоров`я не скаржився, також вона не бачила на ньому крові. У ОСОБА_9 під очима були синці від ударів кулаком, роздерте ліве вухо, але вона не бачила, щоб з вух йшла кров, хоча вони були подряпані.

Твердження обвинуваченого про те, що потерпілий ОСОБА_9 07.03.2024 виходив з квартири і був відсутній приблизно 30 хвилин, після чого повернувся до квартири і на ньому була розірвана по швах одежа та він був сильно побитий, спростовується відеозаписом з камери відеоспостереження, яка встановлена на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_4 , який був переглянутий в судовому засіданні, на якому зафіксовано рух потерпілого ОСОБА_9 , який зайшов до житлового будинку АДРЕСА_4 о 06 годині 24 хвилини 06.03.2024 року, разом з обвинуваченим ОСОБА_8 (відеозаписи ch03_1149, ch03_2412) і в період часу з 06 по 08 березня 2024 року потерпілий не виходив і не заходив до житлового будинку АДРЕСА_4 за вищевказаною адресою.

Судом першої інстанції критично оцінено версія обвинуваченого ОСОБА_8 про перебування в стані необхідної оборони.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України така підстава характеризується двома елементами: вчиненням особою суспільно небезпечного посягання та необхідністю його негайного відвернення або припинення.

Аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_8 в сукупності з дослідженими доказами, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в його діянні перевищення меж необхідної оборони, оскільки, удари були завдані ним безпосередньо не у зв`язку з загрозою застосування насильства потерпілим і для захисту від нього, а навпаки, коли така загроза була усунена, а ніж вже не перебував в руках ОСОБА_9 .

Також колегія суддів погоджується з критичною оцінкою показань свідка ОСОБА_14 даних в ході слідчого експерименту та в судому засіданні щодо того, що ОСОБА_8 не наносив ударів ногами або руками в голову потерпілому, а тільки кулаком по тулубу та в груди, від яких останній падав на підлогу, оскільки відповідно до висновку експерта № 03-01/284/11 від 23.04.2024 виключається можливість спричинення вищеописаних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 за обставин, на які вона вказала під час проведення слідчого експерименту. Враховуючи чисельність та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень виключається можливість отримання утворення наявних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту, з положення стоячи, з наступним ударом об площину або травмуючий предмет (предмети). Не виключається можливість виникнення виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень внаслідок травматичної дії/нанесення ударів кулаком руки та/або ступнею ноги.

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що смерть потерпілого ОСОБА_9 настала не від дій обвинуваченого ОСОБА_8 спростовується, в тому числі, висновками експерта № 03-01/284 від 08.03.2024 та № 03-01/284/11 від 24.04.2024, згідно яких причиною смерті ОСОБА_9 є сполучена травма голови, шиї, тулуба та кінцівок, між вказаними тілесними ушкодженнями та настанням смерті існує прямий причинний зв`язок.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано у повному обсязі.

Таким чином, на підставі аналізу наявних у провадженні доказів, ретельно досліджених у суді та визнаних достатніми й допустимими, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кваліфікація діяння ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України знайшла своє підтвердження в ході судового слідства.

Доводи захисника ОСОБА_7 про суворість призначеного обвинуваченому покарання та необхідність його пом`якшення з застосуванням вимог ст. 69, 75 КК України не знайшли свого обґрунтованого підтвердження під час апеляційного розгляду, виходячи з наступного.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Згідно приписів ст. 75 КК України якщо суд, при призначенні покарання, в тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробування.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КПК України, є особливо тяжким злочином, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_14 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий, вину не визнав, обтяжуючі покарання обставини: рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_8 має судимість за ч. 2 ст.121 КК України, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 115 КК України, у виді 10 років позбавлення волі.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , та призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, та із звільненням його від відбування реального покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки обвинувачений раніше судимий за злочин проти життя та здоров`я особи, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена, після відбуття покарання за попереднім вироком суду, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, наслідками якого є смерть потерпілого, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення, тому його виправлення можливе лише при призначенні покарання у виді реального позбавлення волі, яке, крім того, призначено судом першої інстанції не в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок суворості в поданій апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що ОСОБА_8 раніше хоч і був засуджений однак покарання відбув повністю, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, має дружину похилого віку, яка перенесла хворобу, є інвалідом та потребує догляду, а також те, що він захищав дружину від ОСОБА_9 , який накинувся на неї з ножем, під час розпиття спиртних напоїв, що є підставами для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України, є необґрунтованими, оскільки вказані обставини в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , що дало суду підстави для призначення останньому покарання у межах, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України, - 10 років позбавлення волі.

Посилання захисника на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано повне визнання вини та щиросердне розкаяння колегія суддів до уваги не приймає, оскільки про повне визнання вини ОСОБА_8 зазначив лише в судових дебатах під тягарем суворості призначеного покарання та в такий спосіб намагався зменшити його розмір.

Під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі не є такими, що давали б підстави для призначення покарання ОСОБА_8 із застосуванням положень ст. 69 КК України.

На думку колегії суддів всі дані про особу ОСОБА_8 та обставини, які були враховані судом, у цьому випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

У зв`язку з тим, що в апеляційній скарзі захисника відсутнє обґрунтування необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, колегія суддів вважає, що призначене покарання, не порушує загальних засад його призначення, встановлених КК України, і відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання, та не вбачає підстав вважати покарання у виді позбавлення волі явно несправедливим через суворість.

Призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, є співмірним протиправному діянню, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_8 вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави для його зміни та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст. 69, 75 КК України, як про це просить захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, - відсутні.

Керуючись ст. 404, ч. 1 п. 1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді