ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/6/25 Справа № 175/9133/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представників заявника ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

заявника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні ЄРДР за No 000019 від 10.05.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.5 ст.426-1, ч.3 ст.368, ч.ч.2,3 ст.369 КК України -

в с т а н о в и л а:

в провадженні ТУ ДБР у м. Краматорську знаходиться кримінальне провадження внесене до ЄРДР за N 000019 від 10.05.2023 року. В рамках вказаного провадження 24.04.2024 року по місту мешкання ОСОБА_7 за адресою: квартири АДРЕСА_1 , було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Кіровського раи?онного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2024 року з метою відшукання та вилучення чорнових записів, мобільних телефонів, флеш-накопичувачів, комп`ютерноі? техніки.

При проведенні обшуку було вилучено мобільнии? телефон, що належить ОСОБА_7 , а також 90 050 євро., 53 000 доларів США, та золото в злитках загальною вагою 1320 грам,

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районногог суду Дніпропетровської області від 10 липня 2024 року частково задоволено клопотання керівника третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_10 , погоджене прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_11 від 02.07.2024 року, про арешт майна підозрюваного, у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 10 травня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.5 ст.426-1, ч.3 ст.368, ч.ч.2,3 ст.369 КК України -

Накладено арешт на вилучене 24 квітня .2024 року під час проведення обшуку майно за адресою: квартири АДРЕСА_1 , шляхом заборони, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування на наступне майно:

-мобільний телефон Iphone 13 Pro Max, серійний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , з Sim-картою НОМЕР_2 ;

-10 000 Євро (100 купюр номіналом по 100 Євро);

-10 050 Євро (201 купюра номіналом по 50 Євро);

-50 000 доларів США (500 купюр номіналом по 100 доларів США);

-3 000 доларів США (30 купюр номіналом по 100 доларів США);

-14500 Євро (29 купюр номіналом по 500 Євро);

-200 Євро (1 купюра номіналом 200 Євро);

-4500 Євро (45 купюр по 100 Євро);

-20 800 Євро (416 купюр номіналом по 50 Євро);

-30 000 Євро (300 купюр номіналом по 100 Євро);

-золотий злиток із написом 50 g credit suise у кількості 1 шт.;

-золотий злиток із написом 50 g Unicore у кількості 1 шт.;

-золотий злиток із написом 250 g Feingold у кількості 1 шт.;

-золотий злиток із написом 100 g credig gold у кількості 1 шт.;

-золотий злиток із написом 50 g grandmerzbank у кількості 1 шт.;

-золотий злиток із написом 50 g credig gold у кількості 1 шт.;

-золотий злиток із написом 50 g credig gold у кількості 1 шт.;

-золотий злиток із написом 50 g credig gold у кількості 1 шт.;

-золотий злиток із написом 50 g melter assayer у кількості 1 шт.;

-золотий злиток із написом 50 g у кількості 1 шт.;

-золотий злиток із написом 50 g melter assayer у кількості 1 шт.;

-золотий злиток із написом 500 g credit suisse у кількості 1 шт.;

-золотий злиток із написом 20 g PAM у кількості 1 шт.

Накладено арешт на майно, що належить підозрюваній ОСОБА_7 шляхом заборони, позбавлення права на відчуження, розпорядження, а саме:

- будівля магазину за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 29);

- будівля за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 9);

- квартира за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 14456306);

- квартира за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 10892326);

- будинок, частка власності , за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна 723089);

- магазин з автобусною зупинкою, частка власності , за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер майна 1156256);

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання керівника третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене під час проведення 24.04.2024 року по місту мешкання ОСОБА_7 за адресою: квартири АДРЕСА_1 ,

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що арешт накладений без належного врахування існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатності доказів, що вказують на вчинення злочину (ст.ст. 94, 132, 173 КПК України), а отже за таких обставин треба визнати протиправне втручання Держави в право особи мирно володіти власністю.

Посилається на те, що орган досудового розслідування до матеріалів по розгляду клопотання не надав належного обґрунтування щодо правової підстави для арешту майна, яке було вилучено 24.04.2024 року за місцем проживання ОСОБА_7 , не зазначив та належним чином не обґрунтував, яким чином це майно співвідноситься з обставинами кримінального провадження, що розслідується. Не конкретизував та не підтвердив слідчий належними доказами обставин, за якими він вважає, що вилучене майно є об`єктом кримінально протиправних дій чи є речами, набутими кримінально протиправним шляхом, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення могли залишитись на них та чи можна взагалі їх використовувати, як речовий доказ у кримінальному провадженні.

В свою чергу, орган досудового розслідування лише в загальних рисах обмежився цитуванням обставин справи без наведення конкретного обґрунтування та підстав для задоволення клопотання, не містить такого обґрунтування і оскаржувана ухвала.

Зазначає, що тимчасове вилучення майно, яке має значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Слідчий суддя не прийняв до уваги, що був порушений порядок тимчасового вилучення майна, передбачений ст.168 КПК України.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скаржник посилається на те, що ухвала суду про арешт маи?на від 10.07.2024 року була отримана 02.08.2024 року, в судове засідання не викликався та не був повідомлений? про час та місце розгляду клопотання про арешт маи?на, у зв`язку з чим вважає, що строк на апеляціи?не оскарження пропущений з поважних підстав та може бути поновлено.

Заслухавши доповідь судді доповідача, представників заявника ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , заявника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання керівника третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_10 про накладення арешту на майно; прокурора ОСОБА_12 , який відстоював законність та обґрунтованість прийнятого рішення, просив апеляційну скаргу представника власника майна залишити без задоволення; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ТУ ДБР у м. Краматорську здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні N 000019, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.5 ст.426-1, ч.3 ст.368, ч.ч.2,3 ст.369 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована фізичною особою підприємцем в Головному управлінні ДПС у Донецькій області 16.04.2002, види діяльності: основний 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Здійснює свою підприємницьку діяльність, а саме реалізацію продуктів харчування, підакцизних товарів в магазинах розташованих в м. Краматорськ та м. Слов`янськ Краматорського району Донецької області.

Достовірно розуміючи, що відповідно до Розпорядження голови Донецької ОДА №365/5-22 від 11.08.2022 «Про здійснення деяких заходів правового режиму воєнного стану на території Донецької області», заборонена торгівля алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі на території Донецької області на період дії правового режиму воєнного стану. Зокрема, достеменно усвідомлюючи, що відділ фактичних перевірок управління аудиту ГУ ДПС у Донецькій області виконує функції та процедури: Складання протоколів про адміністративні правопорушення стосовно посадових осіб платників податків - юридичних осіб, платників податків - фізичних осіб у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення за результатами фактичних та документальних перевірок. Застосування штрафних (фінансових) санкцій за результатами проведення перевірок платників податків, штрафних (фінансових) санкцій до платників єдиного внеску за порушення законодавства, за застосуванням штрафних (фінансових) санкцій до платників податків за результатами фактичних перевірок у межах компетенції.

Так, ОСОБА_7 переслідуючи намір на порушення законної діяльності працівників державного контролюючого органу, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, з метою уникнення фактичних перевірок та подальшому притягнення до адміністративної відповідальності, співробітниками відділу фактичних перевірок управління аудиту ГУ ДПС у Донецькій області, вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин:

Отже, ОСОБА_7 06.12.2023, приблизно о 13 годині 41 хвилині, перебуваючи в салоні автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_4 , за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, біля будинку 102, надала службовій особі яка займає відповідальне становище - начальнику відділу фактичних перевірок управління аудиту ГУ ДПС у Донецькій області ОСОБА_13 , грошові кошти в сумі 8000,00 грн. в якості неправомірної вигоди, за не створення перешкод та нездійснення перевірок її підприємницької діяльності, яка полягає у реалізації продуктів харчування та підакцизних товарів в магазинах розташованих у містах Краматорську та Слов`янську Донецької області.

У подальшому, діючи повторно, ОСОБА_7 , не зупинившись на вчиненому, переслідуючи намір на регулярне щомісячне порушення законної діяльності працівників державного контролюючого органу, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, з метою уникнення фактичних перевірок та подальшому притягнення до адміністративної відповідальності, 21.02.2024, приблизно о 12 годині 20 хвилині, перебуваючи в салоні автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_4 , за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, біля будинку 102, надала службовій особі яка займає відповідальне становище - начальнику відділу фактичних перевірок управління аудиту ГУ ДПС у Донецькій області ОСОБА_13 , грошові кошти в сумі 8000,00 грн. в якості неправомірної вигоди за не створення перешкод та не здійснення перевірок підприємницької діяльності, яка полягає у реалізації продуктів харчування та підакцизних товарів в магазинах розташованих у містах Краматорську та Слов`янську Донецької області.

Далі, діючи повторно, ОСОБА_7 , продовжуючи свою кримінально-протиправну діяльність, нехтуючи вищезазначеними нормами чинного законодавства, переслідуючи намір на регулярне щомісячне порушення законної діяльності працівників державного контролюючого органу, діючи умисно, 07.03.2024, приблизно о 17 годині 00 хвилині, перебуваючи в салоні автомобіля Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_4 , за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, біля будинку 102, надала службовій особі яка займає відповідальне становище - начальнику відділу управління аудиту ГУ ДПС у Донецькій області ОСОБА_13 , грошові кошти в сумі 8000,00 грн. в якості неправомірної вигоди за не створення перешкод та нездійснення перевірок її підприємницької діяльності, яка полягає у реалізації продуктів харчування та підакцизних товарів в магазинах розташованих у містах Краматорську та Слов`янську Донецької області.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_7 .

24.04.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 369 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2024 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 .

24.04.2024 під час проведення обшуку за зазначеною адресою слідчим виявлено та вилучено наступне:

мобільний телефон Iphone 13 Pro Max, серійний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , із Sim-картою НОМЕР_2 ;

10 000 Євро (100 купюр номіналом по 100 Євро);

10 050 Євро (201 купюра номіналом по 50 Євро);

50 000 доларів США (500 купюр номіналом по 100 доларів США);

3 000 доларів США (30 купюр номіналом по 100 доларів США);

14500 Євро (29 купюр номіналом по 500 Євро);

200 Євро (1 купюра номіналом 200 Євро);

4500 Євро (45 купюр по 100 Євро);

20 800 Євро (416 купюр номіналом по 50 Євро);

30 000 Євро (300 купюр номіналом по 100 Євро);

золотий злиток із написом 50 g credit suise у кількості 1 шт.;

золотий злиток із написом 50 g Unicore у кількості 1 шт.;

золотий злиток із написом 250 g Feingold у кількості 1 шт.;

золотий злиток із написом 100 g credig gold у кількості 1 шт.;

золотий злиток із написом 50 g grandmerzbank у кількості 1 шт.;

золотий злиток із написом 50 g credig gold у кількості 1 шт.;

золотий злиток із написом 50 g credig gold у кількості 1 шт.;

золотий злиток із написом 50 g credig gold у кількості 1 шт.;

золотий злиток із написом 50 g melter assayer у кількості 1 шт.;

золотий злиток із написом 50 g у кількості 1 шт.;

золотий злиток із написом 50 g melter assayer у кількості 1 шт.;

золотий злиток із написом 500 g credit suisse у кількості 1 шт.;

золотий злиток із написом 20 g PAM у кількості 1 шт.

Обґрунтування необхідності накладення арешту на майно ОСОБА_7 , слідчий суддя послався на наступне: ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, дорсудове слтдство триває.

Грошові кошти та матеріальні цінності виявлені та вилучені під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , отримані в наслідок незаконної торгівлі підакцизними товарами на території Донецької області, в тому числі алкогольними напоями, за сприяння начальника відділу фактичних перевірок управління аудиту ГУ ДПС у Донецькій області ОСОБА_13 у вигляді неперешкоджання та нереагування на факти реалізації підакцизного товару, в тому числі алкогольних виробів.

Проведеними у кримінальному провадженні НСРД повністю доведено вину ОСОБА_7 у вчиненні саме корупційного кримінального правопорушення, а саме надання неправомірної вигоду службовій особі, що займає відповідальне становище.

У виявленому та вилученому мобільному телефоні Iphone 13 Pro Мах, який належить ОСОБА_7 , містяться листування та інша інформація, яка має значення у кримінальному провадженні і може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, має значення для повного та всебічного досудового розслідування.

Таким чином, вилучений мобільний телефон відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки він є матеріальним об`єктом, який слугував знаряддям злочину, оскільки через нього відбувався прямий зв`язок між підозрюваними ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , в тому числі із використанням Інтернет-месенджерів.

Крім того, в його пам`яті містяться відомості про з`єднання між учасниками злочину, переписка між ними та узгодження порядку, способу та дат передачі-отримання неправомірної вигоди за можливість торгувати ОСОБА_7 підакцизними товарами, обіг яких заборонений в Донецькій області.

Тобто мобільний телефон, що належать ОСОБА_7 , в розумінні ст. 98 КПК України, також зберігає на собі сліди та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вилучені під час обшуку грошові кошти у загальній сумі 90 050 Євро, 53 000 доларів США та золоті злитки на загальну вагу 1320 грамів, є спільною власністю підозрюваної ОСОБА_7 , які придбалися від результатів здійснення нею, а також іншими членами її родини, підприємницької діяльності, в тому числі у магазинах по реалізації продуктів харчування із реалізацією алкогольних напоїв, що заборонено на території Донецької області як зазначалося вище.

Зазначена обставина відповідає критерію, передбаченому статтею 98 КПК України, що гроші в іноземній валюті та золоті злитки, вилучені у ОСОБА_7 , були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті протиправним шляхом саме в результаті незаконної торгівлі ОСОБА_7 підакцизним товаром (алкогольними напоями), що заборонено на території Донецької області, тобто ці кошти та цінності отримані в результаті порушення закону, під прикриттям службової особи, яка займає відповідальне становище, а саме ОСОБА_13 , за отримання неправомірної вигоди, який надав можливість ОСОБА_7 протиправно збагачуватись.

Що стосується накладення арешту на автомобіль BMW 523і, державний номер НОМЕР_5 , то вказаний автомобіль належить покійній ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є матір`ю підозрюваної ОСОБА_7 .

Під час досудового розслідування встановлено, що фактично даний автомобіль використовує підозрювана ОСОБА_7 . Встановлено, що підозрювана використовує його під час здійснення підприємницької діяльності, в тому числі для перевезення забороненої до обігу в Донецькій області алкогольної продукції, отриманих від її реалізації грошових коштів, для організації та проходження зустріч із підозрюваним ОСОБА_13 по передачі неправомірної вигоди тощо.

Підозрювана ОСОБА_7 фактично користується та володіє зазначеним майном, правочин щодо прийняття спадщини ОСОБА_14 у вигляді зазначеного автомобіля до теперішнього часу не здійснила.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено ще майно, що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_7 придбане за результатами підприємницької діяльності а саме:

будівля магазину за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 29);

будівля за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 9);

квартира за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 14456306);

квартира за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 10892326);

будинок, частка власності , за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна 723089);

магазин з автобусною зупинкою, частка власності , за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер майна 1156256).

Зазначена нерухомість використовується підозрюваною ОСОБА_7 для зберігання та реалізації підакцизного товару, обіг якого заборонений в Донецькій області, зберігання та акумулювання грошових коштів та цінностей, отриманих від такої протиправної діяльності.

Те, що вищевказане майно належить підозрюваній на праві власності встановлено відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку накладення арешту на майно з метою конфіскації майна, як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція ч. 3 ст. 369 КК України передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років з конфіскацією майна, що відповідно до ч. 5, 6 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину.

Законодавець чітко передбачив, що покарання за вчинення зазначеного виду корупційного кримінального правопорушення передбачає обов`язкову конфіскацію майна.

Наявність передбаченої законом обов`язкової конфіскації як способу покарання за вказаний вид злочину передбачає стягнення на користь держави всього майна винної особи, не залежно від його вартості.

Таким чином вартість вилученого у ОСОБА_7 мобільного телефону та золотих злитків жодним чином не впливає на обов`язковість застосування судом при постановленні вироку до обвинуваченого обов`язкової конфіскації майна.

Разом з тим, у випадку накладення арешту на мобільний телефон та золоті злитки, що належать ОСОБА_7 , стороною обвинувачення заплановано спрямування цих вартісних речей на проведення товарознавчої експертизи виключно з метою встановлення їх остаточної ринкової вартості для обліку вартості майна, що буде конфісковуватися на користь держави.

Досудове розслідування стосовно ОСОБА_7 проводиться за кваліфікацією, передбаченою ч.ч. 2, 3 ст. 369 КК України, яка не передбачає завдання майнової шкоди, а при розслідуванні зазначеної категорії кримінального правопорушення, доказуванню підлягає сам факт передачі неправомірної вигоди службовій особі, а не спричинення матеріальної шкоди державі, фізичним чи юридичним особам.

Вилучені у ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 90 050 Євро та 53 000 доларів США не підлягають оцінюванню саме як кошти, а у випадку накладення на них арешту судом, підлягають передачі на зберігання до банківського осередку (ячейки) до набрання чинності вироку у справі, а також перед зазначеним поміщенням із Національного банку України заплановано отримання відомостей про офіційний курс цих валют на дату передачі неправомірної вигоди ОСОБА_7 підозрюваному ОСОБА_13 , та на час їх вилучення у ОСОБА_7 .

Матеріалами кримінального провадження доведено навмисність дій ОСОБА_7 , їх повторність, систематичність вчинення тяжкого корупційного кримінального правопорушення у вигляді щомісячного надання неправовірної вигоди службовій особі що займає відповідальне становище - начальнику відділу фактичних перевірок управління аудиту ГУ ДПС у Донецькій області ОСОБА_13 , за не створення перешкод у здійсненні підприємницької діяльності, в тому числі торгівлі забороненими продуктами харчування для отримання збільшеного розміру заробітку від такої діяльності, без сплати необхідних платежів до бюджету.

Необхідність накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 обґрунтовується також тим, що остання перебуваючи на свободі, розуміючи що дане майно підлягає конфіскації, як виду покарання, має можливість здійснити відчуження такого майна, яке підлягає арешту.

Таким чином, в ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підозрюваної ОСОБА_7 з метою як забезпечення збереження речових доказів (її мобільний телефон), так і забезпечення подальшої конфіскації її майна як виду обов`язкового передбаченого законом виду покарання (грошових коштів, золотих злитків, нерухомості, транспортного засобу).

Завданням арешту майна у зазначеному кримінальному провадженні - є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Також в обґрунтування накладення арешту на майно сслідчий суддя зазначив, що вилучене за місцем проживання ОСОБА_7 майно, у випадку відмови судом в його арешті, може призвести до його наступної передачі іншим особам, його навмисної втрати, пошкодження, псування, знищення та використання, що приведе до втрати доказів у вказаному кримінальному проваджені та можливості його конфіскації в дохід держави як виду покарання за вчинення саме корупційного кримінального правопорушення.

У зв`язку з вищевикладеним метою арешту майна в даному випадку є збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна як виду покарання (п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Таким чином, забезпечити збереження вищевказаного майна, іншим способом, ніж накладення на нього арешту не виявляється можливим.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Що стосується доводів апелянта про те, що недоведеність прокурором того, що вилучені під час обшуку речі не мають відношення до обставин кримінального провадження, то ці доводи, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, жодним чином не спростовують посилання прокурора на те, що вилучений телефон міг бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення та можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, до встановлення усіх фактичних обставин даного кримінального провадження, накладення арешту на вилучене при обшуку майно відповідає вимогам закону та прав ОСОБА_7 не порушує.

Посилання апелянта на те, що арешт накладений без належного дослідження слідчим суддею матеріалів кримінального провадження, що вказують на вчинення злочину, є безпідставними.

Так, дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно, оскільки встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364, ч.5 ст.426-1, ч.3 ст.368, ч.ч.2,3 ст.369 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що тимчасово вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно є матеріальним об`єктом, яке могло бути знаряддям вчинення злочину, могло зберегти на собі сліди або містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Отже, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи скаржника про те, що клопотання органу досудового розслідування про арешт майна не містить належних аргументів з приводу мети його арешту, є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження і змістом самого клопотання.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладався арешт, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки може містити у собі інформацію щодо обставин, які встановлюються у даному кримінальному провадженні, може бути знаряддям вчинення злочину та містити на собі сліди вчиненого злочину, відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дані об`єкти відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав власника майна не порушує.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про не співмірність обмеження прав власника майна ОСОБА_7 завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і спів мірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Посилання представника власника майна на порушення органом досудового розслідування вимог ст. 168 КПК України, не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання.

Майно, яке має значення для кримінального провадження, може бути вилучено під час затримання особи, обшуку або огляду.

Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Тимчасово вилучене майно має бути арештовано судом в установленому законом порядку або повернуто власникові. Порушення слідчим або прокурором порядку та строків звернення до суду, щодо накладення арешту на вилучене майно, є підставою для повернення майна, так само як і судові ухвали про відмову в арешті майна або про скасування арешту.

Зазначені вимоги слідчий суддя виконав

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді про арешт майна, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

поновити представнику заявника ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2024 року про арешт майна

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_7 адвоката Гур`єва -залишити без задоволення

Ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні ЄРДР за №000019 від 10.05.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.5 ст.426-1, ч.3 ст.368, ч.ч.2,3 ст.369 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: