Справа № 740/4600/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/795/24
Категорія - - ч.1 ст.146, ч.4 ст.187, ч.1 ст.304 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0000583 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, освіта професійно-технічна, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 01.03.2023 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст.146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 01.11.2023 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч.5 ст.407, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.03.2023 ухвалено виконувати самостійно;

засуджений за:

- ч.1 ст.146 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- ч.4 ст.187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2023, призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців із конфіскацією майна, зарахувавши в строк покарання відбуту частину покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2023 - з 13 березня 2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.71, ч.3 ст.78 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.03.2023, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років із конфіскацією майна.

ОСОБА_8 визнаний невинуватим та виправданий у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 зараховано в строк покарання строк його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.03.2023 - з 04 січня 2023 року до 01 березня 2023 року, та строк попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні - з 07 травня 2023 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку, один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Скасовано арешт, накладений на майно згідно з ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 09.05.2023.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1673 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що у невстановлений час, але не пізніше 06.05.2023 о 14:15 год, ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік вул. Коцюбинського в м. Ніжині Чернігівської області, вступив в злочинну змову з неповнолітнім, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, спрямовану на вчинення розбійного нападу, та в подальшому близько 05:00 год 07.05.2023, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, зайшли до території подвір`я, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_10 , на території якого на той час з дозволу власниці знаходився ОСОБА_11 , де на подвір`ї здійснили напад на останнього, в ході якого з метою подолання опору потерпілого почали висловлювати погрози застосування до ОСОБА_11 фізичного насильства, небезпечного для його життя та здоров`я. При цьому неповнолітній, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, супроводжував погрози демонстрацією ножа, чим вони повністю здолали волю ОСОБА_11 до опору.

Після чого ОСОБА_8 та неповнолітній, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, заволоділи одноосним металевим причепом до легкового автомобіля розмірами 1700х1200х340 мм, вантажопідйомністю 750 кг, 2016 року випуску, вартістю 3500 грн, що знаходився на території подвір`я за вищевказаною адресою, та належить ОСОБА_10 , причепивши його до автомобіля ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 , яким прибули за вказаною адресою.

Потім ОСОБА_11 , боячись за своє життя та здоров`я, виконуючи вказівки нападників ОСОБА_8 та неповнолітнього, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, передав ОСОБА_8 належний йому мобільний телефон марки «Sigma X-treme», вартістю 1352,56 грн, та відкрив господарські приміщення, де знаходився металобрухт вагою 93 кг, вартістю 573,81 грн, належний ОСОБА_10 , яким ОСОБА_8 та неповнолітній, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, заволоділи, помістивши його до вищезазначеного причепу. Отримавши реальну можливість розпоряджатися майном на власний розсуд, ОСОБА_8 та неповнолітній, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, зникли з місця злочину та розпорядилися майном на власний розсуд.

При цьому, під час скоєння вищевказаних протиправних дій ОСОБА_8 , з метою спроби приховати свої дії, перебував у захисній масці (балаклаві).

Під час втечі з місця події, ОСОБА_8 , усвідомлюючи незаконність своїх дій, діючи свідомо та цілеспрямовано, шляхом залякування та усних погроз щодо фізичної розправи, психічного насильства, подолавши волю ОСОБА_11 до опору, надав йому усну вказівку сісти на заднє пасажирське сидіння автомобіля ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , за водієм, так як ці двері не відчинялися через свою несправність, чим протиправно перешкодив потерпілому в обранні за своєю волею місця знаходження. Після чого ОСОБА_8 , особисто перебуваючи за кермом вказаного транспортного засобу, перемістив ОСОБА_11 проти його волі з подвір`я, за адресою: АДРЕСА_2 , і де він вільно перебував за власною волею, до іншого місця, а саме у місцевість на околиці м. Ніжина Чернігівської області, яка невідома ОСОБА_11 , що тривало близько 1 год, де дозволив йому вийти з автомобіля.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у сховище, вчинений в умовах воєнного стану, а також викрадення людини.

Крім того, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що у невстановлений час, але не пізніше 06.05.2023 о 14:15 год, перебуваючи неподалік вул. Коцюбинського в м. Ніжині Чернігівської області, в ході спільної бесіди з неповнолітнім, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, усвідомлюючи його вік та морально-психологічні особливості неповнолітньої дитини, використовуючи свій авторитет старшого за віком чоловіка, а також особи, яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, у тому числі і за скоєння тяжких кримінальних правопорушень, шляхом спонукання, переконування та обіцянки у матеріальній вигідності, втягнув останнього у протиправну діяльність, спрямовану на вчинення розбійного нападу та в подальшому, близько 05:00 год 07.05.2023, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, зайшли до території господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_10 , на території якого на той час з дозволу власниці знаходився ОСОБА_11 , де на подвір`ї здійснили напад на останнього, в ході якого з метою подолання опору потерпілого почали висловлювати погрози застосування до ОСОБА_11 фізичного насильства, небезпечного для його життя та здоров`я. При цьому неповнолітній, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, супроводжував погрози демонстрацією ножа, чим вони повністю здолали волю ОСОБА_11 до опору.

Після чого ОСОБА_8 та неповнолітній, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, заволоділи одноосним металевим причепом до легкового автомобіля, розмірами 1700х1200х340 мм, вантажопідйомністю 750 кг, 2016 року випуску, вартістю 3500 грн, що знаходився на території подвір`я за вищевказаною адресою та належить ОСОБА_10 , причепивши його до автомобіля ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , яким прибули за вказаною адресою.

Потім ОСОБА_11 , боячись за своє життя та здоров`я, виконуючи вказівки нападників ОСОБА_8 та неповнолітнього, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, передав ОСОБА_8 належний йому мобільний телефон марки «Sigma X-treme», вартістю 1352,56 грн, та відкрив господарські приміщення, де знаходився металобрухт вагою 93 кг, вартістю 573,81 грн, належний ОСОБА_10 , яким ОСОБА_8 та неповнолітній, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, заволоділи, помістивши його до вищезазначеного причепу. Отримавши реальну можливість розпоряджатися майном на власний розсуд, ОСОБА_8 та неповнолітній, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, зникли з місця злочину та розпорядилися майном на власний розсуд. При цьому, під час скоєння вказаних вище протиправних дій, ОСОБА_8 , з метою спроби приховати свої дії, перебував у захисній масці (балаклаві).

Дії ОСОБА_8 за цим епізодом обвинувачення органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.304 КК України, як втягнення неповнолітніх у протиправну діяльність.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження відносно його підзахисного за ч.4 ст.187, ч.1 ст.146 КК України. В обґрунтування скарги послався на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказав на відсутність доказів «поза розумним сумнівом» вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, оскільки під час судового розгляду не було здобуто доказів про здійснення нападу на потерпілого ОСОБА_11 . Зазначив, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.4 ст.186 КК України. Саме у вчиненні такого злочину обвинувачений визнає свою вину, щиро кається та засуджує свої дії. Крім того, послався на відсутність доказів вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146 КК України, оскільки, як пояснив потерпілий ОСОБА_11 у суді першої інстанції, в автомобіль він сів добровільно і ніякого насильства чи примусу до нього не застосувалося. Зазначив, що судом безпідставно було взято до уваги показання потерпілого, які він давав під час проведення слідчого експерименту. При цьому, в порушення вимог ст.23 КПК України, судом не було взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні, які свою чергу узгоджуються з показаннями обвинуваченого, а також свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, де спочатку просив скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. У поданих доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_8 просив закрити кримінальне провадження щодо нього за ч.1 ст.146 КК України, у зв`язку з відсутністю доказів вчинення ним даного кримінального правопорушення, та перекваліфікувати його дії з ч.4 ст.187 на ч.4 ст.186 КК України. В обґрунтування скарги послався на відсутність доказів вчинення ним саме розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11 . Вказав, що він не домовлявся з ОСОБА_13 щодо погрози потерпілому ножем. Зазначив, що саме ОСОБА_13 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.146 КК України. Також послався на перекручування місцевим судом показань потерпілого ОСОБА_11 .

Цей же вирок, в частині виправдання ОСОБА_8 за ч.1 ст.304 КК України, ніким з учасників кримінального провадження не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.146 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину фактично не визнав. Наполягав на тому, що він разом з неповнолітнім ОСОБА_13 вчинив грабіж, а не розбійний напад. Також категорично заперечив свою причетність до викрадення потерпілого ОСОБА_11 .

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого здебільшого зводяться на відсутність доказів «поза розумним сумнівом» вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.146, ч.4 ст.187 КК України, а також на необхідність перекваліфікації дій останнього з ч.4 ст.187 КК України на ч.4 ст.186 КК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Під час досудового розслідування, судового та апеляційного розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, зроблені з дотриманням вимог ст.23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 КПК України.

Як пояснив у місцевому суді потерпілий ОСОБА_11 , він не знає ОСОБА_8 і ОСОБА_13 , бачив їх 07.05.2023 вперше. 07.05.2023 близько 05:00 год, перебував у домоволодінні ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , де займався господарчими роботами. У цей час він почув звук працюючого двигуна автомобіля під двором. Виглянувши, побачив двох чоловіків, у одного з яких ( ОСОБА_8 ) на голові вдягнута маска зеленого кольору з прорізами для очей (балаклава) та вдягнений у одяг військового зразка, в іншого ( ОСОБА_13 ) - сонцезахисні окуляри темного кольору на очах та вдягнений у цивільний одяг. Вони приїхали на автомобілі ВАЗ 2106 та на передньому пасажирському сидінні була жінка. ОСОБА_11 спитав у них, чи щось сталося. Спочатку ОСОБА_8 сказав, що вони з територіальної оборони і запитав, чи має він документи для встановлення особи. І коли ОСОБА_14 відповів, що не має, ОСОБА_15 повідомив, що необхідно проїхати з ними на блокпост, на що потерпілий погодився. ОСОБА_11 сказав обвинуваченому, що необхідно поговорити з господаркою і став телефонувати ОСОБА_10 , однак обвинувачений сказав віддати йому телефон, що він і зробив. ОСОБА_8 передав його ОСОБА_13 зі словами «пробити» потерпілого нібито за інформаційними базами. На той час він сприймав ОСОБА_8 та ОСОБА_13 членами територіальної оборони, якими вони йому представилися, і вважав, що після перевірки телефон йому буде повернуто. Щодо жінки, яка сиділа на передньому пасажирському сидінні в автомобілі, вони повідомили, що це така ж як і він особа, яку вони зупинили, що не має документів і її потрібно також перевірити. Потім вони сказали пройти у двір та надалі у сарай. Коли потерпілий зайшов у сарай, то вони його закрили на засув зовні. Перебуваючи закритим у сараї, ОСОБА_11 бачив як вони викотили причеп з двору. Тоді він зрозумів, що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не ті за кого себе видають, а є злодіями. У подальшому вони відкрили двері в сараї та зайшли всередину. ОСОБА_13 дістав з кишені мисливського ножа і мовчки продемонстрував його, дивлячись ОСОБА_11 в очі, після чого сховав назад до кишені. Потерпілий відчув небезпеку за своє життя і здоров`я та розумів демонстрацію ножа як знак про готовність ОСОБА_13 його застосувати до нього. Надалі всі вони вийшли із сараю, ОСОБА_11 сказали зірвати навісний замок з дверей гаража, що він зробив за допомогою арматури, яку взяв неподалік. З приміщення винесли металобрухт і завантажили у причіп, що був причеплений до автомобіля. Потім йому сказали сідати в автомобіль, що він і зробив. Ліві задні двері не відчинялися. Спочатку на сидіння пасажира за водієм сів ОСОБА_13 , потім він сів на праве заднє сидіння пасажира, закривши за собою двері, а потім на місце водія сів ОСОБА_8 і вони поїхали. Сідати в автомобіль і їхати ОСОБА_11 не хотів, але він від самого початку коли зрозумів, що перед ним злодії, вирішив не провокувати їх і підкорятися усьому, що йому скажуть робити, відчував небезпеку своєму життю та здоров`ю. Вважав, що якби він відповів відмовою, то його туди б заштовхали силоміць. По дорозі причіп кілька разів від`єднувався і вони зупинялися, щоб причепити його знову. Втекти він не міг, так як є немолодою особою і кілька років тому перехворів туберкульозом, легені погано працюють, він задихається, а тому бігти не може. Під час руху і зупинок на автомобілі з ОСОБА_8 та ОСОБА_13 він не бачив, щоб десь поряд був автомобіль поліції і була можливість закричати і покликати на допомогу. Врешті зупинилися в одному місці, що було кілометрів за 5-6 від місця, звідки його вивезли. ОСОБА_13 зорієнтував його на місцевості та показав напрям руху до с. Ніжинське та сказав, щоб він йшов, що він і зробив. Надалі у цей же день прийшов до ОСОБА_10 у Ніжин та розповів про дану подію, де господарі радилися чи потрібно звертатися у поліцію.

Потерпіла ОСОБА_10 у суді першої інстанції пояснила, що у її домоволодінні у с. Ніжинське знаходилися причіп і металобрухт. 07.05.2023 до них прийшов схвильований ОСОБА_11 і розповів, що прийшли хлопці і забрали причіп і метал. Хто ті хлопці не повідомляв, але описав автомобіль, на якому вони приїхали, та за описом вона зрозуміла, хто ним користується. Вона дозволу брати причеп і металобрухт, нікому не давала. Потерпіла бачила ОСОБА_8 , коли її син проживав неподалік останнього. Ніколи не говорила ОСОБА_8 , що має будинок у с. Ніжинське. ОСОБА_13 знає наглядно, він неповнолітній. Після цього випадку вона зверталася до ОСОБА_8 для владання питання, проте їй шкода не відшкодована, тому ОСОБА_10 звернулася у поліцію.

Допитаний у місцевому суді свідок ОСОБА_13 показав, що потерпілого ОСОБА_11 не знав, а ОСОБА_8 до даних подій бачив кілька разів на річці Остер у м. Ніжині на риболовлі. Зі слів ОСОБА_8 знав, що він проходить військову службу. 06.05.2023 після обіду, ОСОБА_8 запропонував йому підзаробити, повідомивши, що є люди, які віддають металобрухт і треба поїхати його забрати, на що він погодився і зранку наступного дня він зустрівся з ним в обумовленому місці біля магазину у м. Ніжині, куди ОСОБА_8 під`їхав на автомобілі ВАЗ 2106 з якоюсь жінкою на передньому пасажирському сидінні. Звідти вони втрьох поїхали у с. Ніжинське. ОСОБА_13 сидів на задньому сидінні, де також лежав ніж, який по дорозі впав і, піднявши його, він поклав його до правої кишені своєї куртки. Коли приїхали у село, зупинилися біля одного господарства. З автомобіля вийшли він та ОСОБА_8 , який одягнув маску собі на голову, але так, що нижня частина обличчя спочатку закрита не була. У дворі стояв причеп, який вони під`єднали до автомобіля і почали збирати по двору металобрухт на причеп. Хвилини через три після того, як вони почали збирати металобрухт до них вийшов ОСОБА_11 і спитав, хто вони такі. У цей момент він зрозумів, що його і ОСОБА_8 дії є незаконними. Він одягнув темні окуляри та картуза, а ОСОБА_8 підняв нижню частину маски на обличчя, так що його не було видно. ОСОБА_8 був вдягнений у одяг військового зразка, говорив потерпілому, що вони з територіальної оборони. ОСОБА_13 з правої кишені куртки дещо вийняв ніж, продемонструвавши його таким чином ОСОБА_11 , і сказав: «не лізь», маючи на увазі, щоб потерпілий їм не намагався чинити перешкоди. Чи бачив це ОСОБА_8 не знає, у цей час він стояв за його спиною на відстані біля двох-трьох метрів. Також вони забрали у ОСОБА_11 телефон. Коли завантажили металобрухт на причеп, поїхали звідти у м. Ніжин з метою здати його на пункті приймання металобрухту. При цьому, сказали ОСОБА_11 сідати з ними у автомобіль, що він і зробив, сили чи погроз до нього не застосовували. Потерпілий сидів на задньому пасажирському сидінні за водієм, а ОСОБА_13 - справа біля нього, за кермом був ОСОБА_8 . ОСОБА_11 був наляканий і через деякий час його відпустили, сказавши, щоб він не телефонував у поліцію і нікому не розповідав, що вони взяли металобрухт. Здавши металобрухт, отримали гроші, які взяв ОСОБА_8 , і за які спільно придбали продукти харчування у магазині, потім розійшлися у своїх справах, а наступного дня ОСОБА_13 забрали у поліцію.

Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаним у суді першої інстанції, показав, що з ОСОБА_8 знайомий, потерпілих не знає. У травні 2023 року вранці йому зателефонував ОСОБА_8 та попросив бензину. Коли свідок вийшов на вулицю, то під його двором вже стояв автомобіль ВАЗ 2106 синього кольору, в автомобілі хтось сидів на передньому пасажирському сидінні. На вулиці був ОСОБА_8 та хлопець ромської національності ( ОСОБА_13 ), якого він кілька разів бачив і знав, що він проживає десь в мікрорайоні «Фрунзівка» у м. Ніжині. ОСОБА_18 дав ОСОБА_8 10 л бензину, які обвинувачений залив у бак авто. ОСОБА_8 з ОСОБА_13 розвантажили металобрухт з причепу (два швелери, зламаний мангал та інше), від`єднали причеп і залишили під двором. Обвинувачений сказав, що вони повернуться та розрахуються, а якщо не приїдуть, то причеп і металобрухт ОСОБА_18 може залишити собі. Потім вони сіли в автомобіль та поїхали. Згодом до ОСОБА_18 приїхали працівники поліції та оглядали причеп і металобрухт.

Допитаний в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_19 показав, що з ОСОБА_8 знайомий, так як останній жив у нього вдома весною 2023 року. Знав, що ОСОБА_8 відбував покарання у місцях позбавлення волі. Він попросився у нього пожити і допомагав по господарству. Зазначив, що має автомобіль ВАЗ 2106 синього кольору. Наприкінці весни 2023 року в один з днів, увечері, ОСОБА_8 попросив у нього автомобіль кудись з`їздити. Він дозволив взяти автомобіль, і ОСОБА_8 на ньому поїхав сам. До того, як надав автомобіль ОСОБА_8 , користувався автомобілем сам, ножів в автомобілі не тримав. Близько 09:00 годин наступного дня ОСОБА_8 приїхав назад сам на автомобілі, без причепа. У багажнику був металобрухт і якісь деталі. В автомобілі була також зеленого кольору балаклава. Згодом до ОСОБА_19 приїхали працівники поліції.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що з обвинуваченим перебувала у шлюбі близько семи років. Проживали разом по АДРЕСА_1 , у Ніжині, у будинку ОСОБА_19 , який має автомобіль. Пізно ввечері її чоловік приїхав додому з двома ромами. Вона чула, що один ром ( ОСОБА_13 ) просив ОСОБА_8 з`їздити кудись з ним і щось забрати. Щоб вона не сварилася, обвинувачений також взяв і її. Поїхали на автомобілі її брата. ОСОБА_8 їхав за кермом, вона - на місці переднього пасажира, а ОСОБА_13 - за нею на задньому сидінні. Їхали у с. Ніжинське, де дуже довго їздили по селу, адже ОСОБА_13 сам не знав точної дороги. Коли приїхали на місце, з авто вийшов ОСОБА_17 і пішов. Потім він підійшов і покликав з собою ОСОБА_8 . Згодом вони з`явилися біля автомобіля вже втрьох ще з якимось чоловіком, під`єднали причеп. Що саме в ньому було не бачила, але чула, що гуркотіло. Потім сіли в автомобіль і поїхали. ОСОБА_8 - за кермом, вона - на місці переднього пасажира, ОСОБА_13 - за нею позаду, ще один чоловік ( ОСОБА_11 ) - позаду за ОСОБА_8 . Тоді вона вже зрозуміла, що відбувається щось протиправне, адже ОСОБА_13 був якийсь збуджений, її чоловік теж нервував, говорив йому, для чого це потрібно. Ножа вона не бачила. Балаклаву ОСОБА_8 не одягав. ОСОБА_11 вів себе спокійно. На в`їзді в Ніжин по вул. Носівський Шлях потерпілий попросив його висадити, автомобіль зупинили і висадили його. Далі ОСОБА_13 сказав їхати в район «Фрунзівки» у м. Ніжині, де його висадили. Потім вони під`їхали до якогось господарства, де ОСОБА_8 зупинився і від`єднали причеп, після чого повернулися додому.

Згідно з рапортом помічника чергового Ніжинського РВП від 07.05.2023, на службу "102" 07.05.2023 о 12:30 год надійшло повідомлення, де заявник ОСОБА_10 повідомила про те, що за адресою: АДРЕСА_3 , чоловік ОСОБА_21 , 1965 року народження, знайшовся, його 3 дні шукали, подавали як безвісно відсутнього. Чоловіка сьогодні вранці 07.05.2023 05:00-06:00 відомі ОСОБА_22 та його жінка пограбували, забрали телефон, цеп, швелера, причеп, погрожували ножем. Пограбування сталося в с. Ніжинське. Стратілат та його жінка сказали, що заріжуть чоловіка, якщо він звернеться до поліції. Стратілат проживає по АДРЕСА_1 . У графі результат відпрацювання зазначено, що під час виїзду СОГ на місце події встановлено, що ОСОБА_11 перебував в домогосподарстві ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де займався господарськими справами. 07.05.2023 близько 5 години ранку, до господарства під"їхав автомобіль марки ВАЗ 2106 синього кольору, р.н. НОМЕР_2 , з якого вийшли дві невідомі особи, одна з яких була в балаклаві, а інша в кепці та сонцезахисних окулярах, вони під погрозами фізичною розправою ОСОБА_11 змусили його виносити з господарства різного роду металеві речі та забрали ОСОБА_11 із собою у місто Ніжин, де в подальшому відпустили. Було встановлено вказаних осіб. Ними виявилися ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.к.п.204).

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення, 07.05.2023 слідчий прийняв усну заяву від ОСОБА_11 про те, що 07.05.2023 близько 05:00 год, коли він перебував в господарстві своєї знайомої ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , зайшли незнайомі йому особи і погрожуючи йому, здійснили крадіжку речей, які належать ОСОБА_10 , а також викрали його мобільний телефон (т.1, а.к.п.205).

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення, слідчий 07.05.2023 прийняв усну заяву від ОСОБА_10 про те, що 07.05.2023 з її домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , було викрадено причеп до автомобіля, два металевих багажники на автомобіль та металеві швелери близько 3 метрів 2 шт (т.1, а.к.п.212).

З протоколу огляду місця події від 07.05.2023 з ілюстративною таблицею слідує, що в присутності ОСОБА_10 було оглянуто домогосподарство за адресою: АДРЕСА_2 , де зафіксовано, що на території господарства знаходиться господарське приміщення, під час огляду якого в правому лівому куті виявлено різні металеві предмети. Навпроти господарського приміщення розташований гараж (т.1, а.к.п.214-217);

Відповідно до протоколу огляду від 07.05.2023 з ілюстративною таблицею, у присутності ОСОБА_18 було оглянуто ділянку місцевості за адресою: м. Ніжин, вул. Гагаріна, біля домогосподарства №49, де під час огляду ОСОБА_18 , згідно із заявою від 07.05.2023 про добровільну видачу (т.1, а.к.п.218), працівникам поліції добровільно видав причеп до автомобіля зеленого кольору, два металевих швелери розміром близько по 3 метри, два автомобільних багажники зеленого та сірого кольору та саморобний металевий мангал; зазначені речі знаходилися на одноосному зеленому причепі (т.1, а.к.п.219-221). Згідно з протоколом огляду від 11.07.2023 з ілюстративною таблицею, на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області по вул. С. Прощенка, 22, в м. Ніжині, було оглянуто одноосний причеп зеленого кольору в середині якого розміщено два металеві швелери, металевий мангал, два металеві багажники у вигляді решітки, які було разом зважено та визначено загальну вагу металевих предметів - 93 кг (т.1, а.к.п.222-223).

Як слідує з протоколу обшуку автомобіля ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_2 , від 07.05.2023 з відеозаписом до нього, на задньому сидінні транспортного засобу було виявлено балаклаву зеленого кольору; у барсетці чорного кольору на задньому сидінні виявлено скретч карти з мобільними номерами телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; в підлокітнику виявлено мобільний телефон марки NOKIA COUD 0525963В№20Т2; в бардачку автомобіля виявлено предмет, схожий на мисливський ніж, з маркуванням на лезі 95х18 з чохлом чорного кольору; куртку блакитну з темно-синіми вставками; куртку темно-синього кольору; штани сірого кольору (т.2, а.к.п.99-102).

Згідно з протоколом слідчого експерименту від 31.05.2023, за участю потерпілого ОСОБА_11 , у АДРЕСА_2 , останній розповів, що 07.05.2023 близько 05.20-05.30 годин він перебував в сараї, де ночував з ночі, оскільки забув ключі від будинку та гаражного приміщення. Прокинувся від того, що почув як під"їхав якийсь автомобіль. Виглянув у вікно і побачив, що на території подвір"я знаходиться дві незнайомі йому особи. Побачивши вказаних осіб, вийшов із сараю та вони почали запитувати, хто він і що тут робить, на що він відповів що приїхав з дозволу власника ОСОБА_10 для виконання господарських робіт. Після чого незнайомці запитали документи, але він пояснив, що документи знаходяться вдома у м. Конотопі, після чого ці особи почали погрожувати та говорити, що ми тебе "завалим, тебе можна валити, ти тут ніхто без документів". Останні поводилися так, ніби вони військовослужбовці. Після чого відвели потерпілого до сараю та закрили там, а самі почали викочувати причіп та чіпляти його до автомобіля на якому приїхали. Після того, як вони причепили причіп до авто, вони повернулися відкрили двері в господарське приміщення і зайшли в сарай, один з них дістав ніж. Потім почали вимагати в нього ключі від гаража, на що він відповів, що не має цього ключа, та незнайомці під погрозою ножа сказали, щоб ламав замок в приміщенні гаража, що він і зробив металевою арматурою. Незнайомці почали виносити з гаража металеві предмети, а також змусили його допомагати в цьому. В подальшому вказані чоловіки під погрозою застосування насильства посадили його на заднє ліве сидіння автомобіля марки ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_2 , при цьому старший чоловік сів за кермо автомобіля, а молодший сів біля нього на заднє сидіння, тримаючи в руках ніж, щоб ОСОБА_11 міг його ввесь час бачити та не виходив з автомобіля. ОСОБА_11 продемонстрував маршрут руху автомобіля, переміщення відбувалося на службовому автомобілі поліції. Після початку руху, метрів через 300 причеп відчепився від авто. ОСОБА_11 з молодшим чоловіком вийшли з авто і причепили його назад і продовжили рух у м. Ніжин. Приїхали до металоприймальної бази по вул. Носівський Шлях, яка була зачинена, розвернулися та поїхали польовою дорогою у Ніжин. Коли приїхали на якусь вулицю у приватному секторі у Ніжині, ОСОБА_11 з молодшим чоловіком вийшли, а старший чоловік з жінкою поїхали. Молодший чоловік відвів його до перехрестя та вказав на дорогу, по якій наказав йти та не озиратися. Сприймаючи всі погрози як реальні, потерпілий виконав вказівку. Потім він повернувся в с. Ніжинське та замкнув назад замок, після чого пішов в АДРЕСА_3 , до ОСОБА_10 , якій розповів про подію і вона викликала поліцію. Всі погрози незнайомців він сприймав як реальні, розумів небезпечність цих погроз та можливі наслідки, боявся за своє життя. Також ОСОБА_11 додав, що на території домогосподарства вказані чоловіки погрозами примусили його віддати їм належний йому мобільний телефон, що він і зробив (т.1, а.к.п.206-208).

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 08.05.2023, потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_13 як особу, яка вчинила відносно нього розбійний напад 07.05.2023 в АДРЕСА_2 (т.1, а.к.п.210-211).

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/125-23/4883-ТВ від 12.05.2023, ринкова вартість з урахуванням зносу, мобільного телефону марки «Sigma X treme DT-68» чорного кольору, без зарядного пристрою та навушників, який знаходиться у технічно справному стані, з наявними незначними потертостями на корпусі, на момент викрадення, а саме, 07.05.2023, може становити 1352 грн 56 коп (т.1, а.к.п.239-242).

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/125-23/4885-ТВ від 11.05.2023, ринкова вартість одного кілограма лому чорного металу у брухті, з урахуванням цін, які діяли на споживчому ринку на території України, станом на 07.05.2023 може становити 6 грн 17 коп (т.1, а.к.п.243-246).

Згідно з довідкою суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_23 від 12.06.2023, вартість з урахуванням зносу автомобільного причепу металевого одноосного зеленого кольору розміром 1700х1200х340мм, вантажопідйомністю 750 кг, 2016 р.в., станом на 07.05.2023 могла становить 3500 грн (т.1, а.к.п.249).

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК України) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я.

Розбій посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому з-за спини). За цією ознакою розбій відрізняється від крадіжки.

Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання.

У разі, якщо застосування чи погроза застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, здійснювались з метою ухилитись від затримання після закінченого нападу, вчинене не може розглядатися як розбій. Такі дії винного залежно від обставин справи можуть бути кваліфіковані як крадіжка або грабіж і як відповідний злочин проти життя та здоров`я особи або злочин проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян (наприклад, умисне легке тілесне ушкодження (ч.2 ст.125), погроза або насильство щодо службової особи чи громадянина, який виконує громадський обов`язок (ст.350) тощо).

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

Обов`язковою ознакою розбою, як і всякого іншого розкрадання, є корисливий мотив нападу. Напад, вчинений не з корисливих спонукань (зокрема, з помсти, ревнощів чи хуліганських мотивів), не може кваліфікуватися як розбій.

Верховний Суд у своїй Постанові від 10.09.2019 (справа № 235/10531/15-к) сформулював висновок про те, що при відмежуванні грабежу від розбою слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи в будь-який формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована. Тобто, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст.187 КК України не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.

Як було встановлено під час судового розгляду та вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував факту відкритого заволодіння разом з ОСОБА_13 у присутності ОСОБА_11 причепом та металевими виробами, у вказані в обвинувальному акті час і місці. Дані обставини підтверджуються й дослідженими в ході судового розгляду доказами: показаннями ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , які разом з ОСОБА_8 були очевидцями події, а також показаннями ОСОБА_18 та письмовими доказами.

При цьому, заперечуючи вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та наполягаючи на кваліфікації своїх дій як грабежу, обвинувачений ОСОБА_8 , а також його захисник, у поданих апеляційних скаргах не погодилися із способом заволодіння майном, зокрема, здійснення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11 .

Разом з тим, слід зазначити наступне.

Учасниками чи очевидцями події було чотири особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20

ОСОБА_8 зазначав, що не знав про наявність у ОСОБА_13 ножа і його демонстрації ОСОБА_11 .

ОСОБА_13 у своїх показаннях місцевому суду повідомив, що він сидів у авто на задньому сидінні, де також лежав ніж, який він поклав до правої кишені своєї куртки. Коли приїхали у село на місце події, він біля входу на подвір`я з правої кишені куртки дещо вийняв ніж, продемонструвавши його таким чином ОСОБА_11 , і сказав: «не лізь», маючи на увазі, щоб ОСОБА_11 їм не намагався чинити перешкоди. Чи бачив це ОСОБА_8 не знає, у цей час він стояв за його спиною на відстані біля двох-трьох метрів.

ОСОБА_20 показала в судовому засіданні, що ножа вона не бачила і розмов про ніж не чула.

Потерпілий ОСОБА_11 , у суді першої інстанції повідомив, що спочатку його незнайомці закрили у сараї і він звідти побачив, як вони викотили причіп з двору, зрозумівши, що вони злочинці. Коли ці особи відкрили двері в сарай та зайшли всередину, то попереду стояв ОСОБА_8 спиною до ОСОБА_13 , який стояв позаду до нього і в цей час дістав мисливського ножа, мовчки продемонстрував його, дивлячись в очі потерпілому, та сховав назад до кишені. З того часу ОСОБА_11 відчув небезпеку за своє життя і здоров`я й розумів демонстрацію ножа як знак про готовність ОСОБА_13 застосувати ніж до нього.

З відеозапису проведеного слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 , який міститься на додатку до протоколу слідчого експерименту від 31.05.2023 - флеш-носії microCD 16 GB, слідує, потерпілий ОСОБА_11 повідомив і показав окремі деталі події, які у змісті протоколу слідчого експерименту при описі його ходу не деталізовані. Так, при відтворені обставин події на місці ОСОБА_11 повідомив, що після того, як чоловіки викотили причіп з двору і відкрили двері сараю, де перед цим його зачинили, то в сарай зайшов старший чоловік і тримаючи в руках ніж, сказав не чинити опір інакше "завалим" та наказав вийти з сараю і потім чоловіки почали вимагати у ОСОБА_11 ключі від гаража. А коли потерпілий сказав, що в нього їх немає, то сказали взяти арматуру біля сараю і нею зірвати навісний замок на дверях гаража. ОСОБА_11 взяв арматуру біля сараю і пішов до гаража, з ним пішли і чоловіки. При цьому, біля гаража старший чоловік тримав ніж, а потім біля автомобіля передав ніж молодшому, який продовжував його тримати при русі автомобіля. Потім сіли в автомобіль. ОСОБА_11 сказали "сідай, поїдеш з нами". При цьому у "меншого" був ніж. Під час руху на автомобілі "менший" тримав ніж, щоб ОСОБА_11 бачив. Говорили, що якщо хоче жити, то значить він спав, і нічого не бачив. Не поїхати з ними і не сісти в автомобіль він не мав жодної можливості, так як вирішив не провокувати бандитів, він хвилювався за своє життя і здоров`я (т.1, а.к.п.209).

Беручи до уваги, що у вищенаведених доказах наявні суперечності щодо обставин демонстрації ножа потерпілому ОСОБА_11 , місцевий суд дійшов правильного висновку, що слідчий експеримент з потерпілим ОСОБА_11 надав можливість відтворити обставини більш повно і детально, оскільки проведений був 31.05.2023, тобто через 25 днів після вчинення злочину і безпосередньо на місці події. Тоді як у місцевому суді потерпілий ОСОБА_11 надавав показання 06.11.2023, тобто через більший проміжок часу з моменту події.

При цьому, під час проведення слідчого експерименту, а також надання показань суду 06.11.2023, що були відображені у вироку Ніжинського міськрайонного суду від 31.08.2023 відносно ОСОБА_13 , потерпілий послідовно зазначав про демонстрацію йому ножа. Зокрема, що спочатку у сараї ножа показав ОСОБА_8 , а потім він показав ножа ще біля гаража, наказуючи зірвати замок, а надалі ножа передав ОСОБА_13 і той тримав його у машині при русі. В інших же показаннях потерпілий повідомляв, що ніж показував ОСОБА_13 біля гаража.

Тобто, чим довший час проходив з моменту події, тим з меншою повнотою і деталізацією в пам`яті зберігаються спогади. А оскільки найбільш наближеними до події в часі є відомості, повідомлені потерпілим під час проведення слідчого експерименту 31.05.2023 безпосередньо на місці злочину, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що саме вони найбільш повно і детально відтворюють обставини події.

Крім того, наявність ножа підтвердив ОСОБА_13 , який зазначив, що взяв його ззаду в автомобілі. Тоді як ОСОБА_8 користувався цією машиною і у своїх показаннях зазначав, що вимив і прибрав у ній напередодні біля річки. З показань ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 слідує, що всі вони у ході цих подій були неподалік один від одного, ОСОБА_8 керував діями ОСОБА_13 та наказував, що робити ОСОБА_11 .

А тому, за даних обставин не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не знав про демонстрацію ОСОБА_13 потерпілому ОСОБА_11 ножа при заволодінні майном.

Отже, вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 протиправних дій щодо ОСОБА_11 беззаперечно супроводжувалося вчиненням насильства, внаслідок якого потерпілому хоч і не було спричинено тілесні ушкодження, у той же час потерпілий дії, пов`язані з демонстрацією ножа, сприймав як такі, що становить небезпеку для його життя та здоров`я, що в сукупності з умислом обвинуваченого на вчинення вказаних дій, правильно кваліфіковано як розбій.

Доводи апелянта з приводу недопустимості доказу - протоколу слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_11 , оскільки, на думку захисника, під час вказаної слідчої дії фактично було здійснено повторний допит потерпілого, не ґрунтуються на законі, з огляду на таке.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 (справа №740/3597/17), приписи ч.4 ст.95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку передбаченому ст.225 КПК України, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст.95 КПК України. При цьому показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Відповідно до рішення Об`єднаної палати легітимна мета слідчого експерименту досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження.

У цьому кримінальному провадженні, де сторона захисту вказує на повторний допит потерпілого, не засновано на вимогах процесуального закону.

Так, указану слідчу дію було проведено 31 травня 2023 року слідчим Ніжинського РВП ОСОБА_24 , за участю потерпілого ОСОБА_11 , з метою перевірки й уточнення відомостей про подію, що сталася 07.05.2023 в присутності потерпілого ОСОБА_11 по відношенню до нього. Потерпілому було роз`яснено його права та обов`язки, попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань. Фіксування процесуальної дії здійснювалося за допомогою цифрової відеокамери «Panasonic Full HD», про що зазначено у протоколі слідчого експерименту, до протоколу долучений флеш-носій з відеозаписом слідчої дії. Протокол слідчого експерименту підписали учасники процесуальної дії, зазначивши про відсутність зауважень і доповнень.

Матеріали кримінального провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту від 31.05.2023 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено через короткий проміжок часу після подій, викладених у вироку, за правилами та в порядку, передбаченими ст.240 цього Кодексу, з дотриманням встановленої кримінальним процесуальним законом процедури проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, та процесуальних гарантій, що виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від потерпілого у ході слідчого експерименту.

При цьому, згідно з доданим до протоколу слідчої дії, відеозаписом, потерпілий на місці вчинення злочину показав, де спав у господарському приміщенні, коли прокинувся, як приїхав автомобіль; звідки побачив незнайомців, де з ними говорив; у якому сараї і яким чином його закрили, як відкрили і де стояв на вході у сарай ОСОБА_8 , коли показав ніж; куди він вийшов із сараю, де взяв арматуру, як з її допомогою зірвав замок на дверях гаража; де стояв ОСОБА_8 , коли наказував зривати замок і куди відійшов; показав, де він сидів у автомобілі на місці заднього пасажира, і з використанням службового автомобіля поліції також показав маршрут руху автомобіля з с. Ніжинське до металобази по вул. Носівський Шлях у м. Ніжині та подальший рух околицями міста і по м. Ніжину, та місце де його висадили, у яких місцях причеп по дорозі від`єднувався від автомобіля.

Отже, доказ, отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, відповідно до ст.86 КПК України є допустимим, а доводи захисника про зворотне, є нічим іншим, як захисною версією, направленою на уникнення ОСОБА_8 відповідальності за скоєне чи пом`якшення покарання.

Відтак, під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Посилання апелянтів на відсутність доказів вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146 КК України, оскільки за показаннями потерпілого ОСОБА_11 у суді першої інстанції, в автомобіль він сів добровільно і ніякого насильства чи примусу до нього не застосувалося, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, частиною 1 статті 146 КК України передбачено кримінальну відповідальність за викрадення людини, тобто протиправне таємне або відкрите захоплення потерпілого, переміщення його з того місця, де він знаходився, та подальше утримання потерпілого викрадачем або іншою особою. Викрадення майже завжди супроводжується фізичним або психічним (погрози) насильством.

Як послідовно зазначав під час слідчого експерименту та пояснював у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 , що він сів у автомобіль та поїхав у ньому з нападниками проти своєї дійсної волі, оскільки перед цим йому демонстрували ножа, тим самим погрожували ним, а потім, коли майно завантажили у причеп, наказали сісти до автомобіля і їхати з ними, де по дорозі питали, чи хоче він жити. При цьому, ОСОБА_13 тримав ніж під час поїздки, говорили йому, щоб він з приводу події мовчав, говорив, що спав і нічого не бачив. По приїзду в м. Ніжин його висадили і відпустили. Всіма діями керував саме ОСОБА_8 .

Підстав для сумніву і недовіри потерпілому ОСОБА_11 щодо наданих ним показань про своє психічне сприйняття характеру і рівня загрози, яка виходила від нападників, та що він поїхав з ними в автомобілі, підкорившись наказу сісти у автомобіль виключно, щоб не провокувати їх, ні під час судового розгляду кримінального провадження місцевим судом, ні під час апеляційного розгляду встановлено не було.

До того ж обставини, що ОСОБА_11 забрали з місця події і возили в автомобілі під керуванням ОСОБА_8 , учасниками кримінального провадження не заперечуються.

Відтак, доводи апелянтів про те, що ОСОБА_11 добровільно сів до автомобіля з обвинуваченим та іншими особами, є непереконливими.

Сукупністю досліджених доказів підтверджується, що застосовуючи психологічне насильство до ОСОБА_11 , ОСОБА_8 змусив його сісти в автомобіль і проти його волі відвіз у м. Ніжин, тобто перемістив його з того місця, де він знаходився, та утримував у автомобілі певний час.

А отже, такі протиправні дії ОСОБА_8 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146 КК України, тобто незаконне викрадення людини.

За таких підстав, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у сховище, вчинений в умовах воєнного стану; та за ч.1 ст.146 КК України, як незаконне викрадення людини, з чим погоджується і колегія суддів.

Інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, а наведені на їх обґрунтування аргументи, які були предметом обговорення у місцевому суді, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтами не спростована.

Відтак, позицію апелянтів колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ОСОБА_8 відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, проте перебуває на обліку в лікаря-психіатра з 2022 року з приводу посттравматичного стресового розладу, тривожно-депресивного синдрому; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання: за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146 КК України, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою, вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повторність і рецидив злочинів; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкціями ч.1 ст.146, ч.4 ст.187 КК України, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, із застосуванням додаткового покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4