КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2899/2025
ЄУН: 756/1216/19 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

обвинуваченої (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - кожному - продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14 лютого 2025 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з відсутністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, змінити обвинуваченій запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з електронним засобом контролю, за адресою: АДРЕСА_1 , або на інший, альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. У випадку прийняття рішення про особисту поруку передати ОСОБА_8 під особисту поруку народному депутату 9-го скликання ОСОБА_12 , кореспонденту соціальних мереж ГО «Речовий доказ» ОСОБА_13 ; покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала є незаконною та такою, що прийнята з порушенням вимог КПК України.

Апелянт наголошує на тому, що захисником в інтересах обвинуваченої до ЄСПЛ подана заява про порушення інтересів останньої, що полягає у надмірному утриманню її під вартою та надмірному здійсненні кримінального провадження, та 16 травня 2024 року ЄСПЛ виніс рішення у справі «Андрощук та інші проти України», яким визнав порушення з боку держави України відносно ОСОБА_14 , а саме, надмірна довжина кримінального провадження - 20 червня 2018 року - на розгляді, відсутність будь-якого ефективного засобу правового захисту у внутрішньому законодавстві щодо надмірної тривалості кримінального провадження.

Також захисник наголошує, що стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні щоразу вказується на існування ризиків, які не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, при тому, що прокурор посилається на документи, які ще слугували підставою для затримання обвинуваченої в порядку ст. 208 КПК України.

Так, захисник вказує, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду жодним чином не підтверджений, обвинувачена не перебувала у розшуку, будь-яких даних, що вона намагалась виїхати, знятися з будь-яких реєстраційних обліків, тощо стороною обвинувачення не встановлено та доказів на підтвердження таких обставин не надано. Окрім того, захисник наголошує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчено та обвинувальний акт переданий до суду, а, відтак, ризик переховування від органів досудового розслідування взагалі відсутній.

У поданому прокурором клопотанні прокурор посилається на те, що обвинувачена має слабкі соціальні зв`язки, оскільки кожний з батьків не користується авторитетом в обвинуваченої, не мають на неї впливу, а, відтак, не буде належним чином здійснювати нагляд за її поведінкою під час перебування на волі при застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою. Разом з тим, як наголошує апелянт, обвинувачена більше 5 років перебуває у місцях попереднього ув`язнення та підтримує соціальні зв`язки зі своєю родиною, про що свідчить, що її мати ОСОБА_15 регулярно передає їй посилки, підтримує спілкування зі своєю донькою, а тому, на переконання захисника, стверджувати, що обвинувачена втратила будь-які зв`язки зі своєю родиною та не матиме жодного нагляду та підтримки неможливо.

Також захисник наголошує на відсутності та недоведеності такого ризику, як незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, а посилання прокурора на наявність такого ризику жодним чином не підтверджений. Окрім того, як зазначає захисник, потерпіла була допитана безпосередньо в судовому засіданні, а свідки які попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, допитувались ще під час досудового розслідування, та жодний із свідків не можуть надати жодної інформації про подію вчинення кримінального правопорушення, оскільки не були очевидцями подій. Разом з тим, свідки вказують на отримання доказів під час досудового розслідування з порушенням вимог КПК України, а тому стороні захисту не зрозуміло, з якою метою обвинувачена може здійснювати тиск на свідків. Також захисник наголошує на відсутності даних про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ст. 386 КК України, що також спростовує наявність ризику, на якій посилається прокурор.

На переконання апелянта, відсутній і такий ризик, як вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 . Захисник вказує, що на думку сторони обвинувачення даний ризик ґрунтується на тому, що обвинувачена не має постійного джерела доходів, належних засобів для існування, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів з корисливих мотивів. Проте, ОСОБА_8 має постійне місце проживання, матір обвинуваченої, у разі зміни обвинуваченій запобіжного заходу, має намір фінансово утримувати свою доньку. Будь-яких доказів на підтвердження наявності вказаного ризику стороною обвинувачення не надано.

Апелянт звертає увагу, що сторона обвинувачення у клопотанні наголошує на доведеність винуватості обвинуваченої зібраними у кримінальному провадженні доказами. Однак, стороною захисту ставиться під сумнів наявність ризиків з боку ОСОБА_8 , а судом першої інстанції не надано значення тому, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу, які б встановлювали як обґрунтовану підозру, так і наявність ризиків. При цьому захисник зазначає про відсутність доказів доведення винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй дій, а слідчий експеримент з обвинуваченою, що міститься у матеріалах кримінального провадження, підтверджує ту обставину, що остання робила вказані дії під тиском з боку інших обвинувачених.

Окремо захисник наголошує на тому, що 23 січня 2023 року ОСОБА_8 подано заяву про вчинення відносно неї злочину з боку інших обвинувачених по факту втягнення її у злочинну діяльність, замаху на зґвалтування. Сторона захисту ОСОБА_16 очікує прийняття рішення щодо внесення відомостей до ЄРДР.

Також захисник наголошує, що тяжкість покарання не є вагомою підставою для тримання особи під вартою. При цьому захисник наголошує, що ОСОБА_8 на момент вчинення інкримінованих їй дій була неповнолітньою особою, а тому в силу віку не до кінця розуміла та усвідомлювала суть всієї справи; до моменту затримання проживала разом з батьками, має стійки соціальні зв`язки, є найстаршою дитиною у сім`ї та допомагала батьками у веденні господарства та догляді двох молодших дітей, мати та вітчим характеризують обвинувачену як добру, чуйну, дружелюбну та відповідальну дитину, яка проявляє лише позитивні якості. Перебуваючи у СІЗО, ОСОБА_16 вийшла заміж, її чоловік нині перебуває у лавах ЗСУ та боронить територіальну цілісність та державний суверенітет України, є учасником бойових дій та має матеріальну змогу утримувати останню. Окрім того, до затримання ОСОБА_8 навчалась у вечірній середній школи, ФОП ОСОБА_17 та директор ТзОВ «Єлогіст» надали гарантійні листи про забезпечення ОСОБА_16 роботою у разі зміни їй запобіжного заходу. Обвинувачена до цього провадження не притягувалась ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, будь-яких скарг на неї не надходило, завжди характеризувалась позитивно. Окремо захисник наголошує, що ОСОБА_16 сама є потерпілою від дій інших обвинувачених. З даних, отриманих з СІЗО, будь-яких негативних даних, що характеризують особу обвинуваченої, не зазначено. Окрім того, як наголошує захисник, судом не взято до уваги, що згідно з даними досудової доповіді, яка міститься у матеріалах кримінального провадження, орган пробації вважає можливим виправлення неповнолітньої без позбавлення або обмеження волі.

Ухвала суду в частині інших обвинувачених не оскаржується.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів, а також судом направлена копія клопотання захисника про зміну обвинуваченій запобіжного заходу, яке було предметом розгляду.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення захисника та обвинуваченої на підтримку доводів апеляційної скарги, вказавши, що суд може змінити обвинуваченій запобіжний захід, оскільки судовий розгляд в суді першої інстанції перебуває на останній стадії, обвинувачена , у разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, буде проживати за своїм постійним місцем проживання, вона одружена, чоловік обвинуваченої є військовим, який захищає нашу країну та у змозі матеріально забезпечувати обвинувачену; вона має сталі соціальні зв`язки; їй інкримінується вчинення злочину, коли вона була неповнолітньою; ОСОБА_16 звернулась з заявою до правоохоронних органів про вчинення відносно неї злочину з боку інших обвинувачених по факту втягнення її у злочинну діяльність та замаху на зґвалтування, що також має істотне значення для досліджуємих подій;

- позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вказавши про те, що прокурором зазначалось про наявність лише двох ризиків, які існують на даний час, та які зазначені у відповідному клопотанні; що справа тривалий час розглядається внаслідок того, що на стадії дебатів відбулась заміна судді, який був мобілізований, внаслідок чого за клопотанням сторони захисту судовий розгляд було розпочато спочатку; що внаслідок неявки адвокатів в судові засідання відкладались судові засідання і тільки після того, як були направлені відповідні листи до КДКА, захисники з травня 2024 року почали ходити в судові засідання; на 13 лютого 2025 року у провадженні призначені дебати; відомості про кримінальне правопорушення по заяві ОСОБА_16 не вносились в ЄРДР; одружилась ОСОБА_16 лише 1,5-2 місяці тому, що, на думку прокурора, не є підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченій;

- дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004718 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 - кожного - за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

На стадії судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання щодо обвинуваченої ОСОБА_8 обґрунтоване тим, що вона обвинувачується у тому, що 8 червня 2018 року приблизно о 22 год., будучи неповнолітньою, знаходячись у лісопарковій місцевості затоки «Верблюжа» у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинила умисне вбивство з корисливих мотивів ОСОБА_18 та напад на останнього з метою заволодіння його майном, поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 6310 гривень.

Прокурор зазначає у клопотанні, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має значний ступінь суспільної небезпеки і за який, у разі доведення її вини у суді, передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, обвинувачена не має постійного місця роботи або навчання, може здійснювати незаконний вплив на свідків з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому прокурор вважає необхідним продовжити обвинуваченій строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

На переконання прокурора, існуючі ризики не уменшились та існують усі підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_8 на стадії судового розгляду може переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В обґрунтування необхідності продовження обвинуваченій строку тримання під вартою без визначення розміру застави, на думку прокурора, слід врахувати, що з метою уникнення покарання, яке їй загрожує, у разі доведення її вини, розуміючи його невідворотність та усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення і можливу міру покарання, обвинувачена може здійснювати спроби переховуватися від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, прокурор наголошує, що про існування ризиків свідчить і поведінка ОСОБА_8 після вбивства 8 червня 2018 року ОСОБА_18 , а саме, що вказане кримінальне правопорушення, зі слів самої ОСОБА_16 , нею вчинено під психологічним тиском і примусом, вона не повідомила про це правоохоронні органи, а у подальшому, навіть, здала відібраний у потерплого мобільний телефон до ломбарду, витративши кошти від його реалізації на власні потреби. Про злочин не було заявлено до правоохоронних органів аж до часу її затримання - 20 червня 2018 року.

Окрім того, як зазначає прокурор, ризиком того, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду є те, що вона, усвідомлюючи міру покарання за особливо тяжкі злочини, в яких вона звинувачується, а також будучи ознайомленою з матеріалами досудового розслідування, оцінивши вагомість доказів своєї вини, перебуваючи на волі може вчинити дії з метою переховування від суду з метою уникнення від відповідальності. Так, ОСОБА_8 на момент затримання мала постійне місце проживання, де мешкала разом з вітчимом, матір`ю та двома малолітніми сестрами, але більше як 5 разів залишала домівку через часті сварки з батьками, у зв`язку з чим перебувала на обліку у службі у справах дітей як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах за категорією «діти, які систематично залишають місце проживання». Крім того, як наголошує прокурор у клопотанні, наявність у ОСОБА_8 фактичного місця проживання не дає підстав для зміни запобіжного заходу, оскільки жоден із батьків, як і інші особи, не користується авторитетом в обвинуваченої, не мають на неї впливу, а, відтак, не буде належним чином здійснено нагляд за її поведінкою під час перебування на волі при застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою. На переконання прокурора, вказане свідчить про слабкість соціальних зв`язків за місцем проживання обвинуваченої та додатково свідчить про наявність можливого переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Отже, на думку прокурора, ризики переховування обвинуваченої від суду та вчинення нею нових злочинів не відпали і не зменшились, а тому обраний запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_8 відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їй інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто, визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а, окрім того, саме такий запобіжний захід надасть можливість уникнути перелічених вище ризиків та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої. Також прокурор, посилаючись на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, просить не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення вчинено із застосуванням насильства.

За змістом оскаржуваної ухвали захисники та обвинувачені заперечували проти задоволення клопотання прокурора, вказали на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За результатами розгляду суд дійшов висновку, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу, не зменшились настільки щоб зробити висновок про доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд ще триває його стадія не змінилась, дані про те, що обвинувачені не можуть утримуватись в умовах слідчого ізолятора або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу в матеріалах кримінального провадження відсутні, тому колегія суддів приходить до висновку, що усім обвинуваченим слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів, без визначення розміру застави.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом ст. 178 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_8 за інкримінованим їй обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набула статусу обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

За таких обставин доводи сторони захисту про вчинення ОСОБА_16 злочину внаслідок втягнення її у злочинну діяльність та замаху на зґвалтування, є предметом перевірки судом першої інстанції на стадії судового розгляду.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до даних, які містяться у наявних матеріалах, обвинувачена раніше не судима, хоча і має постійне місце проживання, проте, як вказав прокурор і не спростовано стороною захисту, більше як 5 разів залишала домівку через часті сварки з батьками, у зв`язку з чим перебувала на обліку у службі у справах дітей як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах за категорією «діти, які систематично залишають місце проживання». Також за інформацією, наданою сторонами, ОСОБА_8 має батьків та сестер, що свідчить про наявність соціальних зв`язків, однак, з урахуванням наведених обставин не може свідчити про їхню міцність. Окрім того, як підтверджено сторонами під час апеляційного розгляду, ОСОБА_8 одружена, не працює, не навчається. Доводи захисника про те, що мати та чоловік обвинуваченої мають можливість та погоджуються підтримувати її матеріально, за відсутності будь-яких відомостей з боку вказаних осіб на підтвердження таких доводів, є непереконливими.

З огляду на те, що ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні злочинів з корисливих мотивів, з урахуванням наведених даних про особу обвинуваченої, є небезпідставним ризик вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом висунутого обвинувачення ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за які, у разі доведеності її винуватості, з урахуванням положень ст. 102 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі: - за ч. 2 ст. 115 КК України - від десяти до п`ятнадцяти років, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті; за ч. 4 ст. 187 КК України - від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих їй дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченої переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачену переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованих обвинуваченій злочинів, дані, викладені у клопотанні прокурора та не спростовані стороною захисту, додатково і з урахуванням тих обставин, що судовий розгляд внаслідок зміни складу суду за клопотанням сторони захисту розпочатий спочатку, а тому вважає небезпідставною можливість зміни обвинуваченою місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченої від суду, який хоча і зменшився, проте, продовжує існувати,.

З урахуванням встановлених обставин, з огляду на наявні дані про особу обвинуваченої, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що застосування такого запобіжного заходу, як передача обвинуваченої на поруки, неможлива у зв`язку з відсутністю безпосередньо відповідних осіб, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру та яким зобов`язаний роз`яснити обов`язки, а також відсутності у розпорядженні колегії суддів їхнього письмового зобов`язання про те, що вони зобов`язуються за необхідності доставити обвинувачену в суд на першу про те вимогу, поручаються за виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків відповідно до ч. 5 статті 194 КПК України; відсутності даних, які характеризують вказаних осіб; за відсутності даних про наявність в обвинуваченої сталих міцних соціальних зв`язків та роботи, що може бути стримуючим фактором для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт, про що просить захисник в апеляційній скарзі, або особисте зобов`язання, оскільки не зможуть запобігти встановленим на даний час ризикам кримінального провадження та можуть негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які хоча і зменшились, проте, продовжують існувати, з огляду на відомості про особу обвинуваченої, зважаючи на обставини інкримінованих обвинуваченій злочинів з застосуванням насильства та його наслідків у виді смерті людини, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , те, що стороною захисту не надано будь-яких доказів про майновий стан обвинуваченої, наявність нерухомого і рухомого майна у власності та користуванні, наявність коштів, з огляду на положення п. 1, п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що встановлені на даний час обставини виключають об`єктивну можливість застосування до обвинуваченої такого запобіжного заходу, як застава.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявні матеріали не містять і обвинуваченою та захисником не надано.

Таким чином, на переконання колегії суддів, за змістом оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевий суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , врахував дані про її особу, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не зможе запобігти цим ризикам.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики продовжують існувати, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року в частині продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14 лютого 2025 року включно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ __________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4