Справа №639/1853/25
Провадження №1-кс/639/383/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , дослідивши скаргу ув`язненого ОСОБА_2 , подану в порядку ст. 206 КПК України, на наказ Південно-Східного Управління юстиції № 17-АГ/П-25 від 13.02.2025 щодо переведення ув`язненого з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до сектору попереднього ув`язнення на території ДУ «Харківська виправна колонія (№43)».

ВСТАНОВИВ:

20.03.2025 до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла заява ув`язненого ОСОБА_2 , в якій він просить скасувати наказ Південно-Східного Управління юстиції № 17-АГ/П-25 від 13.02.2025 щодо його переведення з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до сектору попереднього ув`язнення на території ДУ «Харківська виправна колонія (№43)».

Перевіривши подану заяву, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Так, частиною 1 статті 206 КПК України передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи (ч. 2 ст. 206 КПК України).

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) не перевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

З системного аналізу зазначених положень статті 206 та інших положень КПК України вбачається, що нею врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.

Також законом чітко визначено, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створюють у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.3 ст.206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Вимогами статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В поданій скарзі ув`язненим не порушується питання щодо незаконного тримання особи під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», яке регламентується у вищевказаній статті, тобто не порушуються питання, які є предметом судового контролю слідчого судді в порядку ст. 206 КПК України.

Доводи скарги ув`язненого ОСОБА_2 фактично зводяться до оскарження наказ Південно-Східного Управління юстиції № 17-АГ/П-25 від 13.02.2025 щодо його переведення з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до сектору попереднього ув`язнення на території ДУ «Харківська виправна колонія (№43)».

При цьому, слідчим суддею враховується, що згідно з ч.2 ст.537 КПК України, оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи попереднього ув`язнення здійснюється в порядку, встановленому для пункту13-1 частини першої цієї статті.

Відповідно до п.13-1 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Вимогами ч.9 ст.539 КПК України передбачено, що розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Ув`язненою особою оскаржується наказ суб`єкта владних повноважень, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України є публічно-правовим спором та не може бути вирішено слідчим суддею, що діє виключно в межах КПК України.

Отже, вирішення питання про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо правового режиму відбування особою покарання належить здійснювати у порядку адміністративного судочинства, що забезпечує на законодавчому рівні визначення ефективного засобу юридичного захисту засудженого в аспекті вирішення питань, пов`язаних із правовим режимом відбування покарання в установах виконання покарань, що не підлягають розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством.

Таким чином, ОСОБА_2 не позбавлений можливості оскаржити рішення (наказ) в порядку адміністративного судочинства, шляхом пред`явлення адміністративної позовної заяви до відповідного суду адміністративної юрисдикції (адміністративного суду або місцевого суду як адміністративного).

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 , як такій, що подана всупереч вимогам ст. 206 КПК України та такій, що не підлягає вирішенню в порядку зазначеної статті.

Керуючись ст.ст.206, 309, 369 372, 537,539 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 , поданою в порядку ст. 206 КПК України відмовити.

Оскарження ухвали не передбачено ст. ст. 206, 309 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1