Номер провадження 1-кп/754/143/25
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2025 року суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т.Короп, Чернігівської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.185ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту, 19.04.2020 року приблизно о 11.20год. обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи в приміщенні магазину «Крамничка на районі», що по вул. Кубанської України,29 в м. Києві, побачив на столі біля касового апарату мобільний телефон та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_6 , а саме мобільний телефон «Самсунг» ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 2000грн., з різнокольоровим чохлом та сім-картою мобільного оператора «Водафон», без залишку грошових коштів, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст..185ч.2 КК України, як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинена повторно.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про закриття щодо ОСОБА_5 кримінального провадження в частині його обвинувачення за ст..185ч.2 КК України на підставі п.4-1ч.1ст.284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлюється кримінальна відповідальність.

Вислухавши думу захисника, який підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити, думку обвинуваченого, дослідивши надані прокурором матеріали, суд приходить до наступного.

Згідно із ч.7 ст.284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 ч.1 або п.1-2 ч.2 цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Зі змісту ч.8 ст.284 КПК України слідує, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний,обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному прядку,передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.479-2 КПК України,якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження,яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон,яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння,суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави,передбаченої пунктом 4-1 ч.1 ст.284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі,якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння,кримінальна протиправність якого була встановлена законом,що втратив чинність,суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави,передбаченої пунктом 1-2 ч.2 ст.284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено,що обвинуваченим вчинено діяння,кримінальна протиправність якого була встановлена законом,що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2027грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив відповідно 2027 грн.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 вчинив 19.04.2020 року, а розмір матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_6 становив 2000грн.00коп..

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_5 майна становила 2000грн., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2027грн., суд вважає що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлено кримінальну протиправність діяння.

Керуючись ст.284 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 за ч.2ст.185 КК України закрити, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння відповідно до ст. 5 КК України, п. 4-1 ч.1ст.284 КПК України.

Речовий доказ: копію тильної коробки від мобільного телефону зберігати при матеріалах справи.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя: