Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9967/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/847/24
Категорія ч.4 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001382 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 15 серпня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баранівка, Андрушівського району, Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 ( дев`ять ) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06.05.2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Продовжено строк тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж до 14.10.2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3407 грн 76 коп.

Питання про речові докази вирішено згідно до ст. 100 КПК України і у цій частині вирок у апеляційному порядку не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 06.05.2024 року близько 16 год. ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу залізничних колій, які знаходяться неподалік будинку № 5 по провулку Товарновантажному м. Житомирі, вирішив вчинити розбійний напад на ОСОБА_9 , яка проходила неподалік від нього, з метою заволодіння майном останньої.

В цей час та місці, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, в період запровадження на території України воєнного стану, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення розбійного нападу, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, підбіг до потерпілої ОСОБА_9 і з метою подолання можливого опору повалив її на землю та погрожуючи уламком скла, який тримав в руці, відкрито заволодів мобільним телефоном торгівельної марки «Xiaomi Redmi Note 5A» моделі «MDE6S», в силіконовому чохлі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 2 242 гривні 33 копійки, який належить ОСОБА_9 .

Після цього, ОСОБА_6 з викраденим мобільним телефоном з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 2242 грн 33 коп.

Своїми умисними діями, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорює доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, фактичних обставин справи, а просить призначити більш м`яке покарання, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Захисник вказує, що суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачувався у скоєнні лише одного епізоду злочину, повністю визнав вину у скоєному, щиро розкаявся, повністю визнав всі фактичні обставини, попросив пробачення, будь-які збитки по справі відсутні, до затримання працював офіційно, опинився в складних життєвих обставинах, позицію потерпілої, яка щодо покарання покладалась на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано фактичні обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відносяться до категорії особливо тяжкого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, обставину, що обтяжує його покарання - рецидив злочину, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, опинився у скрутних життєвих обставинах, не працював, раніше судимий, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив особливо тяжкий умисний злочин, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 раніше двічі судимий до покарання у виді позбавлення волі на тривалий проміжок часу, яке відбував реально, однак для себе висновків не зробив та маючи судимість вчинив повторно новий умисний злочин проти власності, додатковим об`єктом якого є життя та здоров`я потерпілого, вчинив напад на жінку, в період дії воєнного стану.

Також, апеляційний суд враховує, що вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 12.06.2013 року ОСОБА_6 засуджений за аналогічне кримінальне правопорушення проти власності, а також двічі за зґвалтування, що вказує на підвищену суспільну небезпеку особи, не бажання ставати на шлях виправлення та те, що він несе очевидну загрозу для суспільства.

Твердження апелянта, що суд не врахував, що ОСОБА_6 вчинив лише один епізод кримінального правопорушення, повністю визнав вину, опинився у складних життєвих обставинах є помилковими, оскільки при призначенні покарання судом було враховано вказані обставини та призначено покарання ближче до мінімальної межі санкції ч.4 ст.187 КК України.

Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставин, які відповідно до вимог ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття слід зазначити наступне.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховний Суд справі № 199/6365/19 щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Жодних дій, які б свідчили про розкаяння ОСОБА_10 не вбачається.

З врахуванням цих обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, яке призначено ближче до мінімальної межі за санкцією ч. 4 ст. 187 КК України, не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його суворості.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 15 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: