Справа № 686/3036/22
Провадження № 1-в/686/3/25
УХВАЛА

17 січня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженої ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького кримінальне провадження на підставі клопотання ОСОБА_4 про проведення вироку суду у відповідності із законодавством України

встановив:

На розгляді суду перебуває провадження за клопотанням ОСОБА_4 про проведення вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.09.2014р. відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавства України, яким остання засуджена за ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

В поданому клопотання засуджена вказала, що вироком Хмельнишького міськрайонного суду Хмельннцькот області від 24.09.2014 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 115 ч. 2 п.п. 1, 2,4, 6, 9, 12 cт. 187 ч. 4,70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла. Вирок набрав законної сили 23.01.2015 року. Проте 16 вересня 2021 року Другий сенат Конституційного Суду України виніс рішення № 6-р/2021, у справі за конституційними заявами № 3-349/2018 (4800/18.1328/19.3621/19.6/20), в якому вирішив визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Конституційний Суд України вважає, що довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3 статті 23, частини другої статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням. В одночас довічне позбавлення волі особи без подальшої можливості її звільнення означає урівняння строку довічного позбавлення волі з позбавленням волі до завершення природнього життя людини, а отже, заперечує не тільки мету покарання, а й саму сутність людської гідності, ставить під сумнівії абсолютний характер та становить порушення позитивного обов`язку держави захищати гідність людини, а отже, не відповідає частині першій статті 3, статті 23 частині другій статі 28, частині третій статті 6З Конституції України.

У звьязку із цим звернулась до суду та просить привести вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.09.2014 року у відповідність до ст. 50, 65 КК України та за наявністю підстав замінити призначене мені довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти років. Застосувати щодо неї конституційні принципи справедливості і максимальної індивідуалізації покарання в трактуванні Конституційного Суду України, з огляду на фактичні обставини кримінальної справи та замінити призначене мені довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Заслухавши засуджену та її захисника, які клопотання підтримали, думку прокурора, який щодо задоволення клопотання заперечив, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Так, відповідно до частини першою ст. 81 КК України передбачено, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Згідно рішенням Конституційного Суду № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Також даним рішенням зобов`язали Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Таким чином, Конституційним судом визнано неконституційної норми частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, одночасно зобов`язали Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Засуджена просить привести вирок відповідно до ст. 50, 65 КК України, а відповідно до ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, а статтею 65 КК України встановлені загальні засади призначення покарання.

Суд першої інстанції виніс вирок, призначив покарання, даний вирок переглянутий апеляційним судом та касаційним судом, призначене покарання залишено без змін. Отже, суд перевірив законність призначеного покарання та відповідність його призначення щодо особи винної.

Відповідно до положень п. 3 часини 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

Відповідно до положень частини 1, 4 статі 82 КК України невідбута частина покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Частиною 5 даної статі передбачено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

На сьогодні засуджена ОСОБА_4 не відбула встановлений законодавством мінімальний 15 річний строк позбавлення волі, не звернулась із клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі або його не відбутої частини більш м`яким, що б дало підстави для застосування положень статті 81 КК України.

Аналізуючи діючі норми КК України та рішення Контистуційного суду, на сьогодні законодавець не вніс будь які зміни та не прийняв норми яким би врегулював питання можливості застосування до осіб, що відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тому на сьогодні суд позбавлений можливості розглянути і прийняти рішення з цього приводу, а тому у задоволені клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статями 81, 82 КК України, статтями 537-539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені клопотання засудженої ОСОБА_4 , яка засуджена до довічного позбавленні волі за вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.09.2014р. щодо приведення вироку у відповідність із законодавства України, про застосування до неї вимог законодавства про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той же строк з моменту отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1