КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1401/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000086 від 01 травня 2024 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000086 від 01.05.2024 року та накладено арешт на грошові кошти у сумі 1 259 000 гривень, які знаходяться на банківських рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , відкритих в АТ «Банк Інвестицій та заощаджень», (МФО: 380281, ), які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною будь-яким особам користуватися, розпоряджатися грошовими коштами, які знаходяться на вказаних рахунках.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, а саме: грошових коштів, які розміщені на депозитних рахунках UA 0040012 та UA 0039769 в сумі 860 000 грн. у Київському регіональному відділенні AT «Банк інвестицій та заощаджень» та належать ОСОБА_6 .

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою та такою, що ухвалена з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що під час розгляду клопотання прокурора слідчим суддею свідомо не було встановлено того, що ОСОБА_6 не є власником коштів в сумі 1 259 000 грн., які знаходяться на банківських рахунках, відкритих в AT «Банк інвестицій та заощаджень».

Зазначає, що ОСОБА_6 належать грошові кошти в сумі 860 000 грн., які знаходяться на банківських рахунках, відкритих в AT «Банк інвестицій та заощаджень» на підставі договору від 16.02.2024 року № 63820, в сумі 500 000 грн. та від 23.09.2024 року № 64080 в сумі 360 000 грн., а договір від 11.09.2024 року № 48441 припинив свою дію 16.09.2024 року після перерахування суми коштів 399 000 грн. під час укладання договору від 16.09.2024 року № 64080 та закриття рахунків.

Більше того, ОСОБА_6 має депозити у вказаному банку з 2017 року, які утворилися з депозитів у ліквідованих банках і готівкові кошти до AT «Банк інвестицій та заощаджень» ОСОБА_6 не вносилися, в тому числі і у 2024 році.

Про вказане свідчить довідка AT «Банк інвестицій та заощаджень» від 04.12.2024 року, оригінал якої залучений слідчим суддею до матеріалів справи.

Апелянт наголошує, що станом на сьогоднішній день, в тому числі і на день проголошення оскаржуваної ухвали, ОСОБА_6 має статус свідка у вказаному кримінальному провадженні.

Також представник зазначає, що в порушення ч. 7 ст. 173 КПК України, судом не було направлено ОСОБА_6 ухвалу про арешт майна. У матеріалах справи відсутні докази надсилання оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 .

Водночас, слідчий суддя одночасно зі справою № 761/43925/24 розглядав аналогічне клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000086 від 01.05.2024 року у справі № 761/43927/24, яке було подано до суду у той же день, але стосувалося готівкових коштів, вилучених під час проведення обшуку 22.10.2024 року в квартирі, де мешкає ОСОБА_6 .

Таким чином, на думку апелянта, слідчим суддею було свідомо порушено п.п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 7 ст. 173 КПК України, під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Апелянт зазначає, що прокурором 22.11.2024 року було подано два клопотання від 21.11.2024 року у справі № 761/43017/24 про арешт майна (після усунення недоліків), які мають однакову кількість аркушів, відповідно до їх описів та одні й ті ж самі додатки на 112 аркушах. Вказані клопотання мають відміну тільки у прохальних частинах, а саме: в одному прокурор просить накласти арешт на кошти, які знаходяться на банківських рахунках, а в іншому на готівкові кошти, які були незаконно вилучені під час обшуку в квартирі, де мешкає ОСОБА_6 22.10.2024 року.

Обидва клопотання були подані прокурором одночасно, про що свідчать їх вхідні номери від 22.11.2024 року, а саме: № 112199 (клопотання про арешт коштів на банківських рахунках) та № НОМЕР_5 (клопотання про арешт готівкових коштів), які зазначені у вхідних штампах суду на титульних аркушах.

На підставі клопотання про арешт коштів на банківських рахунках слідчим суддею ОСОБА_1 було відкрито провадження у справі № 761/43925/24, а на підставі клопотання про арешт готівкових коштів було відкрито провадження у справі № 761/43927/24.

Розгляд вказаних клопотань було призначено на 26.11.2024 р., у справі №761/43925/24 на 14:40 а у справі № 761/43927 на 14:30.

До кожного клопотання прокурором було долучено фотокопії договорів строкового банківського вкладу від 16.09.2024 року №63820, від 23.09.2024 року № 64080, стороною яких є ОСОБА_6 , які були зроблені під час обшуку 22.10.2024 року, однак, слідчим ОСОБА_9 про це свідомо не внесено відомостей до протоколу обшуку.

Підставою для обох клопотань прокурор зазначив постанову слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 від 14.11.2024 року про визнання речовими доказами коштів на банківських рахунках та готівкових коштів, які були незаконно вилучені під час обшуку 22.10.2024 року.

Як зазначає апелянт, вказана постанова була створена слідчим після постановлення о 10:00 14.11.2024 року слідчим суддею Шевченківського районного суду ОСОБА_11 ухвали у справі № 761/40924/24 про задоволення скарги ОСОБА_12 та повернення вилучених під час обшуку грошових коштів їх власнику, виключно з метою створення незаконних підстав для звернення прокурора до суду з клопотанням про арешт коштів.

Разом з тим, прокурор, свідомо використав незаконну постанову слідчого від 14.11.2024 року, як підставу, звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт коштів, які були тимчасово вилучені під час обшуку 22.10.2024 року після вирішення судом питання про їх повернення та про арешт коштів, в сумі нібито 1 259 000 грн., які нібито знаходяться на банківських рахунках та належать ОСОБА_6 .

При цьому, прокурор не встановивши того, що слідчий безпідставно та необґрунтовано зазначив у постанові від 14.11.2024 року суму грошових коштів, яка ніколи не знаходилася на банківських рахунках та ніколи не належала ОСОБА_6 , виключно з метою введення суду в оману просто переписав її з вказаної постанови слідчого та озвучив під звукозапис в судовому засіданні у справі № 761/43927/24, одночасно оговоривши ОСОБА_6 стосовно отримання нею коштів, які вона ніколи не отримувала, та які не було винайдено у неї ні під час обшуку, ні в будь-який інший час.

В апеляційній скарзі представник також посилається на те, що ухвалою слідчого судді від 18.11.2024 року у справі № 761/43017/24, копія якої додана до повторного клопотання прокурора від 21.11.2024 року про арешт майна, клопотання прокурора від 15.11.2024 року було повернуто через порушення прокурором вимог ст. 171 КПК України.

Однак прокурор, усвідомлюючи незаконність повторного звернення з клопотаннями про арешт майна, а саме: грошових коштів, які нібито знаходяться на депозитних рахунках в банку та коштів, які ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_11 від 14.11.2024 року у справі № 761/40924/24 було зобов`язано слідчого повернути ОСОБА_12 , свідомо не повідомляючи суд про наявність вищевказаної ухвали про повернення грошових коштів, тимчасово вилучених під час обшуку 22.10.2024 року, діючи виключно з метою створення хибних підстав для невиконання вказаної ухвали, одночасно подав два клопотання про арешт майна.

Водночас, під час здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні не встановив факту порушення слідчим ст. 220 КПК України через відсутність результатів розгляду двох заяв ОСОБА_12 від 25.10.2024 р та 15.11.2024 р., а також свідомого невиконання слідчим, в порушення ст. 533 КПК України, ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2024 р. у справі № 761/40924/24.

Таким чином, на думку апелянта, прокурор шляхом подання двох клопотань від 21.11.2024 року, після пропущення строку на їх подання та вирішення судом питання про повернення готівкових грошових коштів, на які він просив накласти арешт, як і на грошові кошти, які нібито знаходилися на депозитних рахунках у банку, свідомо ухилився від здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, чим порушив вимоги ст.ст. 36, 171, 533 КПК України.

В апеляційній скарзі, апелянт також посилається на те, що відповідно до довідки від 04.12.2024 року депозитні рахунки в Київському регіональному відділенні AT «Банк інвестицій та заощаджень» були оформлені ОСОБА_6 , починаючи з 2017 року і станом на вказану дату сума вкладів ОСОБА_6 складає 860 000 грн.

Разом з тим, як зазначав під час свого виступу ОСОБА_12 , який є чоловіком ОСОБА_6 , у судовому засіданні 26.11.2024 року у справі № 761/43927/24, розміщенням вкладів на депозитних рахунках він разом з дружиною, займається, починаючи з 1991 року і в період з 2014 року по 2015 рік під час ліквідації низки банків йому Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було виплачено 2 640 000 грн. по відомостям, які зберігаються в архіві Національного банку України і при наявності підстав можуть бути витребувані судом для огляду. Перелік ліквідованих банків та суми виплат зазначені ОСОБА_12 у довідці від 18.12.2024 року.

При цьому, як зазначає представник, оригінал довідки від 04.12.2024 року AT «Банк інвестицій та заощаджень» був долучений суддею до матеріалів справи № 761/43927/24 у судовому засіданні 19.12.2024 року, а оригінал довідки ОСОБА_12 від 18.12.2024 року був залучений до матеріалів вказаної справи разом з поясненнями адвоката ОСОБА_7 . Вказані докази не могли бути подані до суду під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, так як ОСОБА_6 та її захисник у судові засідання не викликалися.

Таким чином, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2024 року у справі № 761/43925/24 була постановлена з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_6 та її представника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів, які надійшли до суду апеляційної інстанції, у провадженні слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебуває кримінальне провадження, внесене 01.05.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Шевченківської окружної прокуратури міста Києва.

22.11.2024 року (клопотання датоване 21.11.2024 року) прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 від 01.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що хірург-травматолог КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради» ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи за попередньою змовою з завідуючою Центру неврології та нейрохірургії з інсультним блоком КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради» ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заступником медичного директора зі стаціонарної допомоги КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради» ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , лікарем-невропатологом вищої категорії КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , лікарем КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , лікарем (з проведення обстежень МРТ) КНП КОР «Київський обласний онкологічний диспансер» ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та лікарем ортопедом-травматологом першої категорії КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , вимагали та одержали неправомірну вигоду від ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за внесення завідомо неправдивих відомостей до медичних документів, а саме: за повну історію хвороби пацієнта ОСОБА_19 (результати аналізів, обстежень, документи фіктивної госпіталізації пацієнта тощо), що у свою чергу в подальшому послугувало підставою для направлення останнього на проходження огляду медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) та встановлення ОСОБА_19 3-ої групи інвалідності в ході проведення медико-соціальної експертизи.

Під час проведення досудового розслідування, 30.05.2024 року проведено негласну слідчу (розшукову) дію - контроль за вчиненням злочину, у формі спеціального слідчого експерименту з використанням заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів, а саме грошових коштів, у сумі 4 000 гривень, в ході якого ОСОБА_19 передав ОСОБА_6 попередньо вручені грошові кошти, а саме:

- купюри номіналом по 1 000 (одна тисяча) гривень у кількості 3 (трьох) штук на суму 3000 (три тисячі) гривень, які мають наступні серії та номери: АТ 2737104, АП 2649678, АП 2649680;

- купюри номіналом по 200 (двісті) гривень у кількості 5 (п`яти) штук на суму 1000 (одна тисяча) гривень, які мають наступні серії та номери: УД 8401881, СЗ 3730501, ТА 1578129, ХВ 6344622, ТЗ 3260682.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , у вересні 2024 уклала з АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» такі договори, а саме:

- договір строкового банківського вкладу № 48441 від 11.09.2024, сума вкладу за яким становить 399 000 грн.;

- договір строкового банківського вкладу № 63820 від 16.09.2024, сума вкладу за яким становить 500 000 грн.;

- договір строкового банківського вкладу № 64080 від 23.09.2024, сума вкладу за яким становить 360 000 грн.

Таким чином встановлено, що на банківських рахунках IBAN НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , відкритих в АТ «Банк Інвестицій та заощаджень», зберігаються грошові кошти на загальну суму 1 259 000 грн., які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП: НОМЕР_6 ).

Постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_10 грошові кошти на зазначених банківських рахунках визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначив, що вказані речі та матеріальні об`єкти мають важливе значення для встановлення фактів і обставин у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з цим, відповідно до ст. 98 КПК України, є речовими доказами та відповідають критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України.

Незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане вище майно негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин події вчиненого кримінального правопорушення та причетних осіб, а також може призвести до їх втрати, що сприятиме уникненню особами, винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченої законом кримінальної відповідальності та може призвести до невідворотних наслідків, які в подальшому стануть перешкодою для об`єктивного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення.

У зв`язку з викладеним, для забезпечення збереження речових доказів, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000086 від 01.05.2024 та накладено арешт на грошові кошти у сумі 1 259 000 гривень, які знаходяться на банківських рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , відкритих в АТ «Банк Інвестицій та заощаджень», (МФО: 380281, ), які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною будь-яким особам користуватися, розпоряджатися грошовими коштами, які знаходяться на вказаних рахунках.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження №0000086 від 01.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст.ст. 170-173 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, задля запобігання можливості приховування, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та визнане речовими доказами у кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вилучене майно, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 14.11.2024 року.

При постановленні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, за якими здійснюється досудове розслідування, містить сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що грошові кошти, на які прокурор просить накласти арешт, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно могло бути здобуте злочинним шляхом, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб та джерела походження грошових коштів.

Отже, всупереч доводам апелянта, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, зокрема, збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені грошові кошти.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, зокрема з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Твердження апелянта про те, що депозитні рахунки в Київському регіональному відділенні AT «Банк інвестицій та заощаджень» були оформлені ОСОБА_6 , починаючи з 2017 року і сума вкладів ОСОБА_6 складає 860 000 грн. є необґрунтованими та спростовуються матеріалами, доданими до клопотання прокурора, з яких вбачається, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 у вересні 2024 уклала з АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» такі договори, а саме:

- договір строкового банківського вкладу № 48441 від 11.09.2024, сума вкладу за яким становить 399 000 грн.;

- договір строкового банківського вкладу № 63820 від 16.09.2024, сума вкладу за яким становить 500 000 грн.;

- договір строкового банківського вкладу № 64080 від 23.09.2024, сума вкладу за яким становить 360 000 грн.

Таким чином встановлено, що на банківських рахунках IBAN НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , відкритих в АТ «Банк Інвестицій та заощаджень», зберігаються грошові кошти на загальну суму 1 259 000 грн., які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП: НОМЕР_6 ).

При цьому, прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вказане майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки може бути набутим кримінально протиправним шляхом, відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дане майно відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав ОСОБА_6 , як власника арештованого майна, не порушує.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у даному кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що грошові кошти, на які накладено арешт, не мають жодного відношення до обставин кримінального провадження, так як розміщенням вкладів на депозитних рахунках займається ОСОБА_12 разом з дружиною ОСОБА_6 починаючи з 1991 року, і в період з 2014 року по 2015 рік під час ліквідації низки банків ОСОБА_12 . Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було виплачено 2 640 000 грн., колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Необгрунтованими є і доводи адвоката про одночасне звернення прокурора з двома клопотаннями про арешт майна, а також розгляд слідчим суддею та відмову у задоволенні інших клопотань прокурора про арешт майна у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки дана обставина не є передбаченою законом підставою для відмови у накладенні арешту на майно.

Посилання апелянта на те, що судом не було направлено ОСОБА_6 ухвалу про арешт майна не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, оскільки ця обставина не впливає на правильність висновків слідчого судді.

Колегією суддів також перевірено доводи апелянта про те, що судовий розгляд проведено без участі власника майна. Дана обставина знайшла своє підтвердження, однак колегія суддів цю обставину не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням строків розгляду даної категорії клопотань відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та з урахуванням того, що в такому випадку відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, у власника майна виникає право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Крім того, слід зауважити, що процесуальні права власника майна щодо подачі пояснень та заперечень стосовно накладеного арешту відновлено під час апеляційного розгляду, де останній не був обмеженим в своїх правах відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України колегією судів не встановлено. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4