Провадження № 1-кп/127/41/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відомості про який внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001761 від 10.03.2016, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його підзахисної від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з цих підстав. В обґрунтування клопотання зазначає, що крайня подія, яка інкримінується ОСОБА_4 сталася в січні 2015 року і кваліфікована стороною обвинувачення як злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України. Даний злочин відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років. Наразі з часу вчинення зазначеного злочину пройшло необхідних 10 років, що відповідно до положень ст. 49 КК України дає підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з цих підстав. Також захисник зауважив, що з січня 2015 року ОСОБА_4 до нової кримінальної відповідальності не притягувалась та у розшуку не перебуває.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання свого захисника.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника та зауважив, що обвинувачена певний час перебувала у розшуку в даному кримінальному провадженні. Крім того, зазначив, що на момент повідомлення ОСОБА_4 про підозру та складання обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачувалася у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. На той час це був особливо тяжкий злочин, оскільки покарання передбачалось до 12 років позбавлення волі. В подальшому, у зв`язку із доповненням ст. 190 КК України з`явилася ч. 5, яка стала особливо тяжким злочином. Однак, якщо порівняти кваліфікацію дій за ч. 4 ст. 190 КК України на момент кваліфікації та ч. 5 ст. 190 КК України на даний момент, то буде встановлено, що фактично ОСОБА_4 як обвинувачувалась так і зараз обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Не відбулося декриміналізації діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 . Відповідно до рішення Конституційного Суду злочинність та караність діяння визначається на момент вчинення злочину, тому, враховуючи те, що обвинувачена вчинила особливо тяжкий злочин, а відповідно до ст. 49 КК України строки давності за вчинення особливо тяжкого злочину закінчуються через 15 років, які не пройшли, оскільки останнє діяння продовжуваного злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , закінчилось у січні 2015 року, то не настав 2030 рік як мало бути для задоволення заявленого захисником клопотання, тому відсутні підстави для винесення судом відповідної ухвали про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. За вказаних підстав прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 підтримав думку прокурора. Вважає, що злочинні дії обвинуваченої закінчились набагато пізніше січня 2015 року, а саме тоді, коли ОСОБА_7 зрозумів, що його ошукали. Також просив долучити до матеріалів кримінального провадження для спільного з ним розгляду заяву про зміну предмета позову, в якій просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 компенсацію моральної шкоди в розмірі 1000 000 (один мільйон) грн.

Заслухавши клопотання та думки сторін кримінального провадження з приводу заявлених клопотань, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст. 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України).

Згідно з матеріалами кримінального провадження, на момент повідомлення ОСОБА_4 про підозру та складання обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачувалася у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Її дії кваліфіковані як (шахрайство), тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах.

За змістом ч. 4 ст. 190 КК України (чинної на момент вчинення злочину) шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою, - карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

11.08.2023 набув чинності Закон України № 3233-IX «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень», який доповнює ст. 190 КК України кваліфікованим складом шахрайства, а саме шахрайством, вчиненим в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому. У зв`язку із цим частини ст. 190 КК України були зміщені вверх.

В новій редакції статтю 190 КК України викладено наступним чином:

«1. Заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) - карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

2. Шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому, - карається штрафом від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

3. Шахрайство, вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому, - карається штрафом від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років.

4. Шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, - карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років.

5. Шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою, - карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна».

Відтак, кваліфікуючі ознаки діяння, яке ставиться в вину обвинуваченій, наразі відносяться до ч. 5 ст. 190 КК України «(шахрайство), тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах».

За змістом ч. 6 ст. 12 КК України особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Конституційний Суд України у справі № 1-3/2000 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статті 58 Конституції України, статей 6, 81 Кримінального кодексу України (справа про зворотну дію кримінального закону в часі) рішенням від 19.04.2000 вирішив: «1. Положення статті 58 Конституції України з урахуванням вимог пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України треба розуміти так, що виключно законами України визначаються діяння, які є злочинами, та встановлюється кримінальна відповідальність за їх вчинення. Такі закони мають зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують кримінальну відповідальність особи. 2. Положення частини другої статті 6 Кримінального кодексу України треба розуміти так, що зворотну дію в часі мають лише закони, які скасовують або пом`якшують кримінальну відповідальність особи. 3. Положення абзаців другого і третього примітки до статті 81 Кримінального кодексу України є нормами-дефініціями для кримінально-правових норм, які встановлюють кримінальну відповідальність за розкрадання державного або колективного майна у великих та особливо великих розмірах. Ці розміри розкрадання визначаються на підставі критеріїв, встановлених абзацами другим і третім примітки до статті 81 цього Кодексу з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, встановленого законодавством, чинним на момент закінчення або припинення злочину. Встановлення нормативно-правовими актами іншого мінімального розміру заробітної плати не тягне за собою зміни кваліфікуючих ознак злочинів, передбачених частинами четвертими статей 81, 82, 84, частиною третьою статті 83, частиною другою статті 86 та статтею 86-1 цього Кодексу. Положення частини другої статті 6 Кримінального кодексу України щодо зворотної дії закону в часі на ці випадки не поширюється, і кримінальні справи не повинні переглядатись, якщо інше не передбачено законом».

Декриміналізація це скасування раніше діючої кримінально-правової заборони, якою поведінка певного виду визнавалася як злочин; переведення діянь із категорії злочинних у категорію не злочинів.

З врахуванням вищезазначеного, в даному випадку не відбулося декриміналізації діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 .

Відтак, враховуючи те, що обвинувачена вчинила особливо тяжкий злочин, а відповідно до ст. 49 КК України строки давності за вчинення особливо тяжкого злочину закінчуються через 15 років, які не пройшли, оскільки останнє діяння продовжуваного злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , закінчилось у січні 2015 року, то на переконання суду, відсутні підстави для винесення судом відповідної ухвали про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Крім того, під час підготовчого судового засідання підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, не встановлено. Угоди про примирення, визнання винуватості до суду в порядку ст. ст. 468-475 КПК України не надійшло. Тому суд вважає за можливе зазначене кримінальне провадження призначити до судового розгляду, який здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

Окрім того, за змістом ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Форма і зміст поданої позовної заяви відповідають вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства, а тому слід визнати ОСОБА_7 цивільним позивачем за позовом до ОСОБА_4 про компенсацію моральної шкоди.

Копію позовної заяви з додатками вручити обвинуваченій та надати їй строк для подання відзиву на позовну заяву, відповідно до вимог ч. 7 ст. 178 ЦПК України, не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 128, 314-317, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності залишити без задоволення.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відомості про який внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001761 від 10.03.2016, призначити до судового розгляду в залі №20 Вінницького міського суду Вінницької області на 12 березня 2025 року о 14 год 30 хв.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово, у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання для розгляду кримінального провадження викликати учасників судового провадження.

Заяву представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 про зміну предмету позову, заявленого ОСОБА_7 до ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати ОСОБА_7 цивільним позивачем за позовом до ОСОБА_4 про компенсацію моральної шкоди.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України надати ОСОБА_4 строк для подачі відзиву на цивільний позов не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: