Справа № 404/9832/24
Номер провадження 1-кп/404/418/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Кропивницький, Україна

Кіровський районний суд м. Кіровограда засідаючи у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

із секретарем судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Кропивницькому клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000797 про скоєння ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, учня КЗ «Ліцей «Лідер» Кропивницької міської ради», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність

- суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, -

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

представник служби у справах дітей ОСОБА_5

представник СЮП ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_7 ,

законний представника потерпілого ОСОБА_8 ,

представник потерпілого ОСОБА_9 ,

захисник ОСОБА_10 ,

законний представник ОСОБА_11 ,

особи, стосовно якої передбачається

застосування примусових заходів

виховного характеру ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, скоїла суспільно- небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за таких обставин.

08.10.2024 близько 20:15 год. неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив раніше невідомого малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та між ними виник словесний конфлікт.

В ході конфлікту у неповнолітнього ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до малолітнього ОСОБА_7 виник умисел на нанесення йому ударів.

Реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді отримання малолітнім ОСОБА_7 фізичного болю та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, неповнолітній ОСОБА_12 підійшов спереду до ОСОБА_7 , який сидів на лавці, та перебуваючи на відстані витягнутої руки, наніс йому один удар правою рукою, а саме кулаком в обличчя, а саме в область носа, після чого наніс ще два удари в область носа, а саме один удар кулаком лівої руки та один удар кулаком правої руки.

В результаті вказаних ударів, ОСОБА_3 завдав ОСОБА_7 фізичного болю в області носа та не спричинив тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою причетність до вчинення даного суспільно-небезпечного діяння визнав повністю. Вказував, що 08.10.2024 близько 20:15 год. він перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив раніше невідомого йому ОСОБА_7 , з яким у нього виник словесний конфлікт, в ході якого він підійшов спереду до останнього, який сидів на лавці, та перебуваючи на відстані витягнутої руки, наніс йому один удар правою рукою, а саме кулаком в обличчя, а саме в область носа, після чого наніс ще два удари в область носа, а саме один удар кулаком лівої руки та один удар кулаком правої руки.

Факт вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, доводиться:

протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , який надав показання про те, що 08.10.2023 невідома йому особа, нанесла йому тілесні ушкодження за адресою: АДРЕСА_3 ;

протоколом проведення слідчого експерименту від 14.10.2024 за участі потерпілого ОСОБА_7 , де в ході слідчого експерименту останній показав механізм нанесення тілесних ушкоджень;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 14.10.2024 за участю потерпілого ОСОБА_7 , який впізнав на фотознімку №3 особу, яка нанесла тілесні ушкодження, згідно довідки виявився особа на ім`я ОСОБА_3 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , який надав показання про те, що 08.10.2023 його товариш ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження невідомій йому раніше особі, за адресою: АДРЕСА_3 ;

протоколом проведення слідчого експерименту від 15.10.2024 за участі свідка ОСОБА_13 , де в ході слідчого експерименту останній показав механізм нанесення тілесних ушкоджень;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 15.10.2024 за участю свідка ОСОБА_13 , який впізнав на фотознімку №4 особу, якій ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження, згідно довідки виявився особа на ім`я ОСОБА_7 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , який надав показання про те, що 08.10.2023 його товариш ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 ;

протоколом проведення слідчого експерименту від 15.10.2024 за участі свідка ОСОБА_14 , де в ході слідчого експерименту останній показав механізм нанесення тілесних ушкоджень;

протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , який надав показання про те, що 08.10.2023 невідома йому особа, нанесла тілесні ушкодження його товаришу ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 ;

протоколом проведення слідчого експерименту від 15.10.2024 за участі свідка ОСОБА_15 , де в ході слідчого експерименту останній показав механізм нанесення тілесних ушкоджень;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 15.10.2024 за участю свідка ОСОБА_15 , який впізнав на фотознімку №3 особу, яка нанесла тілесні ушкодження, згідно довідки виявився особа на ім`я ОСОБА_3 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , який надав показання про те, що 08.10.2023 його товариш ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження невідомій йому раніше особі, за адресою: АДРЕСА_3 ;

протоколом проведення слідчого експерименту від 21.10.2024 за участі свідка ОСОБА_16 , де в ході слідчого експерименту останній показав механізм нанесення тілесних ушкоджень;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від

21.10.2024 за участю свідка ОСОБА_16 , який впізнав на фотознімку №3 особу, якій ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження, згідно довідки виявився особа на ім`я ОСОБА_7 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , яка надала показання про те, що 08.10.2023 невідома їй особа, нанесла тілесні ушкодження її товаришу ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 ;

протоколом проведення слідчого експерименту від 21.10.2024 за участі свідка ОСОБА_17 , де в ході слідчого експерименту остання показала механізм нанесення тілесних ушкоджень;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 21.10.2024 за участю свідка ОСОБА_17 , яка впізнала на фотознімку №1 особу, яка нанесла тілесні ушкодження, згідно довідки виявився особа на ім`я ОСОБА_3 ;

висновком судово-медичного експерта від 24.102024 № 818, де вказано, що згідно наданої медичної документації у н/л ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран, переломів не описано. Виставлений діагноз: «Забій носа» не підтверджений будь-якими об`єктивними даними, тому за ступенем тяжкості не оцінювався.

Отже ОСОБА_3 своїми діями, які виразилися в завданні потерпілому ОСОБА_7 ударі, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень, вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

За змістом ст. 22 КК України кримінальній відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України підлягають особи, яким до його вчинення виповнилося шістнадцять років.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України у віці тринадцяти років, тобто після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку з якого може наставати кримінальна відповідальність за вчинення вказаного суспільно-небезпечного діяння.

Частиною 2 ст. 97 КК України визначено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 скоїв суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КК України, враховуючи, що ОСОБА_3 розкаюється у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, то до нього слід застосувати примусові заходи виховного характеру - передання під нагляд матері строком на один рік.

У даному кримінальному провадженні законним представником потерпілого ОСОБА_8 , який діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 подано цивільний позов до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_11 , про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Просить стягнути з ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_8 60000,00 грн. моральної шкоди.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_8 та захисник позов підтримали та просили задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні позову законного представника потерпілого ОСОБА_8 , у зв`язку із неналежним поданням. ОСОБА_3 та його законний представник ОСОБА_11 підтримав доводи ОСОБА_10 .

Вирішуючи даний цивільний позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди проводиться відповідно до правил ст. 1167 ЦК України, а саме моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення.

Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення частини 3 ст. 23 ЦК України та роз`яснення, які містяться у пункті 9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер неправомірних дій ОСОБА_3 та те, що потерпілий, крім фізичного болю, зазнав також і психологічного стресу, він змушений змінювати звичайний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, взаємовідносин у шкільному колективі та захисту своїх прав, звертатися за консультативною допомогою до психолога.

Разом з тим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, не повинен призводити до її збагачення та не може бути засобом покарання винної особи, у зв`язку з чим визначений у позові розмір моральної шкоди в сумі 60000 грн. суд вважає завищеним.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, в тому числі і матеріальне становище неповнолітнього та його матері, суд приходить до висновку, що моральна шкода, заподіяна потерпілому, підлягає відшкодуванню у сумі 30000,00 грн. Саме така сума, на думку суду, є співмірною з понесеними ОСОБА_7 моральними стражданнями та відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Згідно зі ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Крім того, в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_8 просили усно суд стягнути з ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_8 матеріальну шкоду, при цьому не зазначивши розміру шкоди та без матеріально підтверджених витрат, а тому дана вимога задоволенню не підлягає.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 498, 500-501 КПК України, ст.ст. 97, 105 КК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру у вигляді передання під нагляд матері ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на один рік.

Цивільний позов законного представника ОСОБА_8 , поданного в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Стягнути з неповнолітнього ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 30000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_3 коштів чи майна, достатнього для відшкодування шкоди, в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, таке стягнення проводити з його матері ОСОБА_11 .

При досягненні ОСОБА_3 повноліття стягнення проводити з нього особисто.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Речові докази: оптичний диск - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту її проголошення через Кіровський районний суд міста Кіровограда.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1