Справа № 462/7107/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1106/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження №0000389 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суд м. Львова від 19 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Залізничного районного суд м. Львова від 19 вересня 2024 року ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано до покарання, призначеного за даним вироком, невідбуте покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03.06.2024 року, перевівши згідно зі ст.72 КК України покарання у виді обмеження волі в покарання у виді позбавлення волі, та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік один місяць.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 3029,12 грн.

Строк відбуття покарання слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22.00 год. до 08.00 год. - залишено до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , будучи засудженим 03.06.2024 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.1 ст.309 КК України, протягом року після засудження за цією статтею, а саме 08.08.2024 року, близько 19.30 год., перебуваючи неподалік торгового центру, що за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 226А, на тротуарі знайшов (придбав) полімерний зіп-пакет (згорток) із кристалоподібною речовиною. Зрозумівши, що це психотропна речовина, ОСОБА_6 вирішив зберігати її при собі, з метою власного вживання без мети збуту, заховавши знайдений пакет у ліву кишеню своїх штанів. Того ж дня, в період часу з 21.25 год. до 21.33 год., ОСОБА_6 , зберігаючи при собі вказану речовину, перебуваючи неподалік торгового центру, що за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 226А, був зупинений працівниками поліції, яким ОСОБА_6 з лівої кишені своїх штанів добровільно видав полімерний пакет з пазовим замком, в якому знаходилась кристалічна речовина білого кольору, а саме особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, загальною масою 0,1709 г.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Залізничного районного суд м. Львова від 19 вересня 2024 року - змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Просить призначити йому покарання у вигляді штрафу.

В обґрунтування апеляційних вимог, зазначає, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та правильності кваліфікації його дій, апеляційна скаргу подав у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

Зазначає, що призначене йому покарання за частиною 2 статті 309 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Вважає, що призначаючи йому покарання суд не врахував те, що вчинений ним злочин відноситься до категорії нетяжких.

Зазначає, що він являється внутрішньо переміщеною особою, змушений був покинути своє постійне місце проживання й переїхати жити в інше місце в межах України. Вся сім`я мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , брат ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає на тимчасово окупованій території в Луганській області в с.Олександропілля на вул. Польовій 22. Вони в зв`язку з війною не можуть переїхати на підконтрольну Україні територію. Він працює на випробувальному терміні в ТзОВ «Астра-Львів, встановлює інтернет зв`язок. Заробляє кошти, якими можу допомогати своїй сім`ї.

Вважає, що є наявні обставин, які пом`якшують покарання відповідно до частини 1 статті 66 КК України, а саме - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також мій ще молодий вік.

Зазначає, що попри зазначені вище обставини, та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, і наявності обставин, що пом`якшують покарання суд призначив йому найсуворіше покарання у вигляді позбавлення волі, незважаючи на наявність альтернативного покарання у вигляді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вважає, що сплачений ним штраф принесе більше користі суспільству та державі у цей складний час, а саме під час війни ніж його перебування в місцях позбавлення волі. В його молодому віці, а саме 24 роки реальне позбавлення його волі ніяк позитивно не вплине на його перевиховання, свідомість та сприйняття навколишнього світу по такому обвинуваченню.

Зазначає, що у нього вища освіта. Закінчив Східноукраїнський національний університет імені Володимира Даля за спеціалізацією комп`ютерна інженерія в ступені вищої освіти бакалавр. Немає наркотичної залежності і впевнений, що зможе позбутися поганої звички власними силами без позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, виступи учасників судового процесу, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, апеляційний суд не проводить їх детальний аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Доводи обвинуваченого щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання ОСОБА_6 колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Тобто законодавець наголошує, що при виборі більш суворого виду покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення, суд зобов`язаний обґрунтувати недостатність для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень менш суворого виду покарання.

Суд першої інстанції, при призначені ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі, надав оцінку неможливості застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, проте, жодним чином не обґрунтував неможливість застосування менш суворого виду покарання, а саме штрафу, який передбачений санкцією ч. 2 ст. 309 КК України.

Висновок суду щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення під час іспитового терміну за встановленим вироком Залізничним районним судом м. Львова від 03.06.2024 року та неможливості застосування до нього більш м`якого покарання у вигляді штрафу, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки штраф має виконуватися (застосовуватися) реально, тому колегія суддів вважає, що у даному випадку застосування до обвинуваченого покарання у вигляді штрафу є більш законним.

Крім того, потрібно звернути увагу, що кримінальне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_6 є нетяжким злочином, обвинувачений є особою молодого віку, негативних характеризуючих даних з місця проживання відносно нього не встановлено. Обставинами, що пом?якшують покарання ОСОБА_6 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Працює на випробувальному терміні в ТзОВ «Астра-Львів, встановлює інтернет зв`язок. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано застосовано до ОСОБА_6 найсуворіше покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді позбавлення волі, та вважає, що менш суворий вид покарання, у вигляді штрафу, буде достатній для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. Тому оскаржуваний вирок і вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03.06.2024 року потрібно виконувати самостійно.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню.

У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_6 вважати засудженим за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2024 року у справі №462/4442/24, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1(один) рік, від відбування якого звільнено, на підставі ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку 1 (один) рік, - виконувати самостійно.

В решті вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3