Справа № 296/3744/25
УХВАЛА

Іменем України

14 квітня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі слідчого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

представника власника майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_5 , поданого в межах кримінального провадження №0000551 від 02.12.2024 про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду із вказаним клопотанням в обґрунтування якого зазначив, що 24.11.2024 у період часу з 06 год. 15 хв. по 06 год. 40 хв. водій невстановленого автомобіля рухаючись по автодорозі між с. Осівці та смт. Брусилів Житомирського району Житомирської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка від отриманих травм загинула. Водій на причетному до ДТП транспортному засобі з місця пригоди зник.

У ході проведення досудового розслідування та оперативно-розшукових заходів встановлено, що до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинула пішохід ОСОБА_6 , може бути причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який міг здійснити наїзд на потерпілу автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За указаним фактом 02.12.2024 СВ ВП № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000551 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України з додатковою відміткою щодо кваліфікації «зниклий безвісти».

11.03.2025 процесуальним прокурором у зазначеному кримінальному провадженні кримінальне правопорушення перекваліфіковане з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 286 КК України.

Слідчим зазначено, що 08.04.2025 на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_8 від 18.03.2025 проведено обшук володіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено пошкоджену ліву блокфару автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», три прозорі пластикові уламки з передньої лівої блокфари автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», решітку радіатора автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON» та мобільний телефон ОСОБА_7 «SAMSUNG GALAXY A16», які мають значення для кримінального провадження та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час досудового розслідування .

Постановою слідчого від 08 квітня 2025 року вилучені об`єкти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000551.

Враховуючи викладене, слідчий просить суд накласти арешт на вилучене майно.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в ньому.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання та зазначив, що ОСОБА_7 ніколи не повідомлялось про підозру та він не має жодного відношення до кримінального провадження №0000551 від 02.12.2024. Також вказано, що слідчим у клопотанні не зазначено та не надано доказів, що саме автомобіль ОСОБА_7 здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_6 , крім цього не надано доказів наявності події кримінального правопорушення, тому вважає недоведеним наявність існування обґрунтованої підозри , як однієї з обов`язкових умов для накладення арешту. Також зазначив, що слідчим не обгрунтовано необхідності в накладення арешту на телефони ОСОБА_7 та не зазначено яке він має відношення до кримінального провадження, яке розслідується. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Суд заслухавши слідчого, представника власника майна, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч.10 ст.170 КПК України).

Водночас, відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

З аналізу процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор подаючи клопотання про арешт майна повинні довести завдання арешту майна, а саме те, що незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Доведеною повинна бути і мета щодо такого майна, передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, зокрема: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно із положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Зі змісту клопотання вбачається, що 24.11.2024 у період часу з 06 год. 15 хв. по 06 год. 40 хв. водій невстановленого автомобіля рухаючись по автодорозі між с. Осівці та смт. Брусилів Житомирського району Житомирської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка від отриманих травм загинула. Водій на причетному до ДТП транспортному засобі з місця пригоди зник.

02.12.2024 СВ ВП № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000551 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України з додатковою відміткою щодо кваліфікації «зниклий безвісти».

11.03.2025 процесуальним прокурором у зазначеному кримінальному провадженні кримінальне правопорушення перекваліфіковане з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з цим, слід зазначити, що слідчим до клопотання не дано доказів в обгрунтування вказаних обставин, а саме, що правопорушення було перекваліфіковано.

Крім цього, у клопотанні зазначено, що у ході проведення досудового розслідування та оперативно-розшукових заходів встановлено, що до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинула пішохід ОСОБА_6 , може бути причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який міг здійснити наїзд на потерпілу автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Однак, слідчим не надано доказів, що ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та не зазначено процесуальний статус ОСОБА_7 .

Слідчим суддею встановлено, що 08.04.2025 на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_8 від 18.03.2025 проведено обшук володіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено пошкоджену ліву блокфару автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», три прозорі пластикові уламки з передньої лівої блокфари автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», решітку радіатора автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON» та мобільний телефон ОСОБА_7 «SAMSUNG GALAXY A16», які мають значення для кримінального провадження та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час досудового розслідування.

З протоколу обшуку від 08.04.2025 вбачається, що вказані запчастини ОСОБА_7 видав добровільно. Крім цього, з протоколу обшуку вбачається, що у ОСОБА_7 виявлено мобільний телефон, який було вилучено.

Слідчий суддя зазначає, що слідчим не надано доказів, що ОСОБА_7 оголошено про підозру в межах кримінального провадження №0000551 від 02.12.2024 та не доведено що він будь-ким чином причетний до вчиненого кримінального правопорушення. Крім цього, в протоколі обшуку вказано, що ОСОБА_7 добровільно надав запчастини автомобіля, тому слідчий суддя вважає передчасно поданим клопотання про накладення арешту на майно. Визнання вилученого майна речовими доказами також не може бути безумовною підставою для його арешту.

Крім цього, слідчим не надано доказів, що у кримінальному провадженні призначено експертизу та вилучені речі є об`єктом її дослідження.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження в частині, що стосується прав і свобод особи, повинно відповідати не тільки загальним вимогам, зазначеним у відповідних статях Кримінального процесуального кодексу України, а і нормам викладеним у Конституції України та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, слід зазначити, що слідчим не надано доказів, що вилучений мобільний телефон є предметом вчинення злочини чи зберіг на собі його сліди, зокрема, слідчим не доведено, що на телефоні зберігається інформація, яка має відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

За таких обставин стороною обвинувачення не доведена виправданість у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно, а тому слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частин тимчасово вилученого майна.

Керуючись статтями 98, 170-172, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_5 , поданого в межах кримінального провадження №0000551 від 02.12.2024 про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1