Справа № 756/1014/25
№ 1-кс/756/215/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

Слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

провівши судове засідання у кримінальному провадженні за № 0000183 від 20.01.2025 за підозрою:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України

УСТАНОВИЛА:

22 січня 2025 року до Оболонського районного суду міста Києва, з клопотанням звернувся старший слідчий СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

Клопотання слідчий мотивує тим, що 20 січня 2025 року приблизно о 19 годині 00 хвилин , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у громадському місці поблизу будинку 18-А по проспекту Володимира Івасюка у м. Київ, де в цей же час перебував ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У цей же день, час та місці, у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , виник спільний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, діючи з особливою зухвалістю, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки в суспільстві, перебуваючи у громадському місці, безпідставно та неочікувано для потерпілого, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підбіг до потерпілого та тримаючи в руках заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет, а саме: газовий балончик «Терен - 4М», ОСОБА_4 направив його в обличчя потерпілому та застосувавши його, наніс тілесні ушкодження.

ОСОБА_7 схватив потерпілого за рукав куртки та почав штовхати в кущі, які знаходились поряд з будинком 18-А по проспекту Володимира Івасюка у м. Києві, при цьому наносячи останньому удари рукою в область тулуба спричиняючи останньому фізичної болі та тілесних ушкоджень, в свою чергу ОСОБА_4 почав наносити також потерпілому удари руками в область тулуба, завдаючи останньому фізичної болі та тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання слідчого та зазначила, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, і відповідає меті такого заходу, тому просила суд його задовольнити. Також, зазначила, що підстави для визначення застави відсутні, у зв`язку з тим, що кримінальне правопорушення було вчинене з застосуванням насильства до потерпілого.

В обґрунтування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, за для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, прокурор посилається на те, що ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду є те, що він, усвідомлюючи міру покарання за кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись з метою уникнення відповідальності, оскільки покарання передбачає до семи років позбавлення волі.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні є те, що підозрюваному відомі їх дані, місця проживання, оскільки останній ознайомлений зі змістом протоколів допитів.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що він не має постійного джерела доходу, належних засобів для існування, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні оспорював обґрунтованість підозри та кваліфікацію злочину. Також, зазначив, що в матеріалах клопотання відсутній протокол допиту підозрюваного. Просив відмовити в застосуванні будь-яких запобіжних заходів.

Підозрюваний ОСОБА_4 , у судовому засіданні підтримав думку захисника. Щодо причетності до події, зазначив, що йому відомо про зазначені події.

Слідча суддя, заслухавши доводи прокурора, підозрюваного та його захисника,дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, приходить до такого висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; тощо, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципів правової визначеності та презумпції невинуватості, особа вважається невинуватою, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку; кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Так, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод № ETS 005 від 04.11.1950 р., ратифікована 17.07.1997 року, набрала чинності 11.09.1997 року, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до принципів Конвенції - пропорційності та забезпечення рівності інтересів - коли мова йде про обмеження тих чи інших прав і свобод, суд завжди звертає увагу на кілька параметрів, встановлених Конвенцією, яким мають відповідати застосовані державою заходи щодо цих прав, а саме: 1) наявність правових підстав для обмеження прав і свобод; 2) наявність легітимної мети для застосування обмежень; 3) пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, якої держава намагалася досягти.

Так, у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".

Згідно з витягом з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000183 від 20.01.2025 року розпочате досудове розслідування по кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 4 ст. 296 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.01.2025 року, протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.01.2025 року, протоколом огляду місця події від 20.01.2025 року, постановою про визнання потерпілим від 20.01.2025, протоколом допиту потерпілого від 20.01.2025, протоколом додаткового допиту потерпілого від 21.01.2025, протоколами предявлення особи для впізнання за фотознімками від 20.01.2025, протоколами допитів свідків від 20.01.2025, протоколами предявлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2025, протоколом затримання особи, підозрюванї у вчиненні кримінального правопорушення від 20.01.2025, протоколом допиту підозрюваного від 20.01.2025.

У клопотанні слідчого наведені дані, що вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, слідча суддя вважає, що прокурором доведено лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, слідча суддя відхиляє доводи прокурора про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування, суду, оскільки підозрюваний постійно мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьками, раніше не судимий, що свідчить про наявність соціальних зв`язків, крім того прокурором не надано доказів щодо спроб підозрюваного переховуватись від органів досудового слідства під час досудового розслідування.

Також, прокурором не доведено, що у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, відповідні ризики матимуть місце.

Крім того, ані слідчий, ані прокурор в судовому засіданні не стверджували, що підозрюваний не зявлявся за викликом до слідчого з метою проведення слідчих дій.

Оцінюючи зазначений прокурором ризик, слідча суддя відхиляє доводи прокурора про наявність такого ризику, як можливість впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки будь-яких доказівщодо такого впливу надано не було, свідки за весь час досудового слідства та судового провадження до органів Національної поліції чи суду з заявами про тиск чи погрози з боку підозрюваного не звертались, тому такі твердження прокурора носять абстрактний характер та не підтверджуються жодними доказами.

Окрім цього, прокурором необґрунтовано, яким саме чином підозрюваний може впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні.

Слідча суддя, приходить до висновку, що наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення не може бути єдиною та достатньою підставою для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення буде нівельований.

Враховуючи вищевикладене, слідча суддя вважає, що прокурором під час розгляду клопотання не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, у слідчої судді відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений ними час. Однак, залишається достатньо підстав вважати, що підозрюваний, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, слідча суддя, з урахуванням ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, приходить до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу підозрюваному, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.

Частиною 1 та 2 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 слідча суддя враховує вимоги п.п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яким обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідча суддя вважає, що прокурор не довів суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, а лише посилання на тяжкість злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вищевикладене, підозрюваному ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків: не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду за межі м. Києва; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання або реєстрації; не залишати цілодобово приміщення квартири АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 176-178, 181-184, 193,194,196, 372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

У застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000183 від 20.01.2025 року запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за місцем проживання: АДРЕСА_1 , строком до 21.03.2025 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду за межі м. Києва;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання або реєстрації;

- не залишати цілодобово приміщення квартири АДРЕСА_2 - строком до 21.03.2025 року.

З метою перевірки та контролю за поведінкою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на працівників Оболонського УП ГУНП у м. Києві, обов`язки щодо проведення перевірок за місцем мешкання останнього.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вказаних обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено та проголошено 27 січня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1