Справа № 577/1009/25
Провадження № 1-кп/577/217/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , громадянки України, освіта середня, не заміжньої, учениці групи 03-22 ДПТНЗ «Шосткинське вище професійне училище», раніше не судимої,
в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,
В жовтні 2024 року, точної дати та години слідством не встановлено, потерпілий ОСОБА_5 приїхав до квартири ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , де вони перебували разом, та в той момент, коли ОСОБА_5 пішов до вбиральні, ОСОБА_4 реалізуючи свій протиправний, корисливий умисел, спрямований на викрадення банківської платіжної картки та грошових коштів з неї, яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, перебуваючи в кімнаті, де таємно, умисно переслідуючи корисливу мету подальшого здійснення зняття грошових коштів з даної банківської картки потерпілого та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків викрала із барсетки потерпілого банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 з NFC-чіпом, видану на ім`я ОСОБА_5 , з метою подальшого використання у злочинних корисливих цілях, а саме подальшої крадіжки грошей з вказаної картки.
Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 (затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) та продовженого Указом Президента України №26/2025 від 14.01.2025 (затверджено Законом України № 4220-ІХ від 15.01.2025) з 08.02.2025 року строком на 90 діб.
14.01.2025 року близько 11 год. 35 хв. ОСОБА_4 , яка на той час знаходилася поблизу банкомату ПриватБанку № CASU1584, який розташований за адресою: м. Конотоп, пл. Миру, 2, яка перед цим незаконно заволоділа банківською карткою АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 з чипом зчитування, видану на ім`я ОСОБА_5 , розуміючи, що на території України запроваджено воєнний стан, виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів з вказаної картки, шляхом зняття з неї готівки в банкоматі ПриватБанку № CASU1584. Реалізуючи свій єдиний злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів з банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , рахунок якої НОМЕР_2 , яка відкрита на ім`я потерпілого ОСОБА_5 достовірно розуміючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, умисно, діючи таємно як для власника грошей та сторонніх осіб, переслідуючи корисливі мотиви, ОСОБА_4 о 11:35:08 год. того ж самого дня ввела діючий пін-код, який знала заздалегідь до вищевказаної банківської картки та серед вказаних функцій обрала видачу готівкових коштів зазначивши суму в 4800 грн та 14.01.2025 року о 11:35:08 год. отримала готівкою 4800 грн. знятих в банкоматі ПриватБанку № CASU1584 з банківської картки № НОМЕР_1 , без відома та згоди власника ОСОБА_5 , тим самим вчинила крадіжку грошей на суму 4800 грн. Після чого покинула місце вчинення злочину та розпорядилася викраденими грошовими коштами на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень визнала повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння нею кримінальних правопорушень, зазначених в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, вона їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому.
Показання обвинуваченої відповідають фактичним обставинам справи і нею не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченою змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченої.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушеннях, ОСОБА_4 просила суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень при обставинах викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції. Роз`яснивши їй положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів (крім допиту обвинуваченої та дослідження документів, які характеризують особу обвинуваченої) стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю доведена і її дії суд кваліфікує: за ч.1 ст. 357 КК України привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів; ч.4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану
Така юридична оцінка дій обвинуваченої відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченої ОСОБА_4 , складену Конотопським районним відділом філії ДУ Центр пробації в Сумській області. Так, відповідно до досудової доповіді, ОСОБА_4 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства. Можливе виправлення без ізоляції від суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання виду та розміру покарання суд виходить із такого.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд умотивовуючи своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього кодексу за це кримінальне правопорушення. Таким чином враховуючи наявність таких пом`якшуючих обставин як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку, суд доходить висновку про можливість застосування при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 ч.1 ст. 69 КК України.
Як роз`яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) (2341-14) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК (2341-14). При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК (2341-14), не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».
Отже суд, враховуючи наявність наведених вище декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, тяжких наслідків не наступило, висновок органу пробації, відомості про особу ОСОБА_4 , яка жодного разу не притягувалася до адміністративної відповідальності, раніше не судима, має молодий вік, майнову шкоду потерпілому відшкодовано, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, відношення обвинуваченої до вчинених кримінальних правопорушень, так як остання не тільки критично оцінила свою злочинну поведінку, а несе кримінальну відповідальність не оспорюючи кваліфікацію дій, яка своїми зізнавальними показаннями, сприяла органам досудового слідства у з`ясуванні обставин вчинення кримінальних правопорушень, висловила щирий жаль з приводу кримінальних правопорушень та осудила свою поведінку, що свідчить про дійсне її каяття, враховуючи поведінку обвинуваченої під час та після вчинення кримінальних правопорушень, готовність нести відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, яка усвідомила свої негативні вчинки і запевнила не повторювати протиправну поведінку в майбутньому, що в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, дискреційність повноважень суду, яка повинна відповідати принципу верховенства права, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченої положення ст. 69 КК України та призначити покарання, нижче від найнижчої межі, ніж встановлено санкцією ч. 4 ст. 185 КК України. Суд визнає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 і запобігання скоєнню нею нових кримінальних правопорушень (злочинів) можливо без ізоляції її від суспільства, призначивши їй покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку вона не скоїть нових кримінальних правопорушень (злочинів) та виконає обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Крім того, покладення на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, дозволить забезпечити належний контроль за її поведінкою.
На думку суду, така міра покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, є необхідним й достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головним є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу.
Така міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень.
Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 126, 368, 370, 371 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винною за ч.1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України і призначити покарання:
- за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.;
- за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації в Конотопський РВ з питань пробації в Сумській області; 2) повідомляти Конотопський РВ з питань пробації в Сумській області про зміну місця проживання, роботи.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Речові докази по справі: банківська картка ПриватБанка № НОМЕР_3 , VISA для виплат та грошові кошти в загальній сумі 3470 грн., купюрами по 500 грн. 5 шт. (1. АЕ8388720, 2. ЄМ2487767, 3. ББ4922773, 4. ВИ6703899, 5. ЕЕ7096909), 200 грн. 4 шт. (1. НД6560172, 2. БП2678158, 3. ДБ9455137, 4. ЯБ9519791), 100 грн. 1 шт. (1. ЄВ0087068), 50 грн. 1 шт. (1. ЕД5579483), 20 грн. - 1 шт. (1. АС8376407), які знаходяться під збережною розпискою у ОСОБА_5 йому і залишити; нижня білизна, а саме: чоловічі труси 1 шт., топ жіночий 2 шт., шкарпетки 3 пари (1 пара артикул 751263, 2 пара артикул 748015, 3 пара артикул 751247), що зберігається в камері збереження речових доказів Конотопського РВП повернути ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд Сумської області, а для обвинуваченої в той же строк після вручення їй копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1