УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року

м. Київ

справа № 202/1624/20

провадження № 51-1982ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року та Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року,

встановив:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого

2024 року відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_5 про перегляд

за нововиявленими обставинами вироку цього ж суду від 01 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 .

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 03 вересня 2024 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишив без задоволення, а ухвалуІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року - без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вказаних ухвал у касаційному порядку.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, копії оскаржених судових рішень,

суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження

слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову

у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У ч. 1 ст. 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно

до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У п. 4 ч. 2 ст. 462 КПК визначено, що в заяві про перегляд судового рішення

за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути

на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі,

яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили,

за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінального провадження в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлено обставини, які мають такі ознаки: вони існували

на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд

за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як убачається з копій оскаржених судових рішень, місцевим судом відмовлено

у задоволенні заяви захисника ОСОБА_5 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року щодо нього, оскільки обставини, на які вона посилалася у своїй заяві, не відносяться

до переліку нововиявлених обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК, на підставі яких можуть бути переглянуті рішення у кримінальних провадженнях.

У своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 наводить доводи, які

є аналогічними тим, з якими його захисник ОСОБА_5 зверталася до суду першої інстанції, а він - до суду апеляційної інстанції.

Місцевий суд, перевіряючи підстави, які захисник вважала нововиявленими, зазначив, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами -

це так звана ревізійна стадія, в ході якої суд не розглядає справи по суті, вона не є повторною апеляцією чи касацією та не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження й усунення суперечностей

у доказах, натомість суд на цій стадії лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.

Провадження за нововиявленими обставинами, будучи самостійною формою оскарження й перевірки судових рішень, жодним чином не підміняє апеляційного та касаційного провадження, не є їхнім продовженням, відбувається не замість них,

а за наявності для цього специфічних підстав. Тож така форма перевірки судових рішень не може мати резервного значення щодо апеляційного та касаційного проваджень.

Суд першої інстанції, як убачається з ухвали, вказав про те, що жодних належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність нововиявлених обставин, зокрема, тих, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухвалені судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути, суду не надано, а ті доводи,

що наводить захисник ОСОБА_5 , фактично зводяться до переоцінки доказів.

Як зазначив суд, стороною захисту фактично ставиться питання про повторне дослідження доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, тобто їх переоцінки, які вже досліджувалися та оцінені судом, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де йдеться про те, що правова визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судових рішень, який полягає в тому, що жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення, в цілях проведення повторного розгляду і винесення нового рішення

по справі.

Також суд вказав на те, що на відміну від перегляду судового вироку в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою перегляду за нововиявленими обставинами є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість вироку, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення вироку суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на прийняття обвинувального вироку, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку із нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

При цьому усі доводи, викладені у заяві захисника ОСОБА_5 , щодо наявності нововиявлених обставин, таких як: затримання ОСОБА_4 і складання протоколу затримання від 23 вересня 2020 року; обшук ОСОБА_4 при затриманні; обшук житла ОСОБА_4 23 січня 2020 року; показання свідка ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_7 ; повідомлення про підозру ОСОБА_4 ; протокол слідчого експерименту від 26 лютого 2020 року за участю ОСОБА_4 ; протокол пред`явлення особи для впізнання від 14 лютого 2020 року зі свідком

ОСОБА_6 від 23 січня 2020 року; відібрання біологічних зразків; довідки головного лікаря КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР, згідно якого при огляді ОСОБА_4 24 січня 2020 року було виявлено 2.95 проміле алкоголю у сечі; висновки судової молекулярної експертизи № 919 від 18 листопада 2020 року; судово-імунологічної експертизу № 142/1 від 28 лютого 2020 року, судової молекулярної експертизи

№ 919 від 18 листопада 2020 року, судової молекулярно-генетичної експертизи

№ 863 від 22 грудня 2020 року, судової молекулярної експертизи № 919

від 18 листопада 2020 року, як ствердив суд, зводяться до нової оцінки доказів,

які були наявні та відомі суду, та яким відповідно була надана оцінка в ході розгляду кримінального провадження. Сама по собі незгода з судовим рішенням

у кримінальному провадженні не може бути підставою перегляду за нововиявленими обставинами, а вказівки на будь-які невідповідності, які суд

не взяв до уваги, повинні бути документально підтверджені.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_5 про виклик і допит як свідка ОСОБА_8 з метою підтвердження алібі ОСОБА_4 щодо його місця знаходження на час вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_9 , у задоволенні якого судом було відмовлено, суд, як убачається з постановленої ухвали, зазначив таке.

Так, в ході судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 судом було ретельно перевірено показання обвинуваченого щодо його місця знаходження 23 січня 2020 року, чому надано оцінку як в ухваленому вироку

від 01 грудня 2021 року, так і у рішеннях судів апеляційної і касаційної інстанцій;

жодного обґрунтування необхідності виклику і допиту свідка ОСОБА_8

з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, стороною захисту не наведено.

Суд, як убачається з ухвали, дійшов висновку, що вказані обставини не можна вважати нововиявленими в контексті ст. 459 КПК, оскільки такі обставини потребують їх обґрунтування у певний визначений законом спосіб. Тобто під час провадження за нововиявленими обставинами дослідженню підлягають саме нововиявлені обставини, які існували на час розгляду справи та не були відомі сторонам кримінального провадження.

Також суд вказав на те, що долучення захисником ОСОБА_5 до своєї заяви ухвали слідчого судді від 25 жовтня 2023 року, відповідно до якої задоволено її скаргу та зобов`язано уповноважену особу ВП №2 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про кримінальні правопорушення, і посилання захисника на вказане, як нововиявлені обставини, за якими необхідно переглянути вирок, оскільки у її заяві ставиться питання про дачу свідком ОСОБА_6 і потерпілою ОСОБА_7 завідомо неправдивих свідчень

під час судового засідання у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 ,

не містить мотивованого обґрунтування тих обставин, які закон визначає як нововиявлені відповідно до положень ч. 2 ст. 459 КПК.

При цьому суд зауважив, що за змістом вироку твердження захисника щодо надання свідком ОСОБА_6 і потерпілою ОСОБА_7 неправдивих показань були відхилені та спростовані судом. Завідомо неправдиві показання свідка або потерпілої згідно вимог закону повинні бути встановлені вироком суду,

а у разі неможливості його ухвалення - матеріалами розслідування. Будь-яких даних, встановлених у процесуальний спосіб, які б свідчили про неправдивість показань свідка ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , даних ними під час розгляду цього кримінального провадження, в матеріалах справи немає, та захисником засудженого адвокатом ОСОБА_5 до поданої заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами не додано.

Як вказав суд, за змістом наведених вище норм процесуального закону, роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності

для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення. Однак, суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених обставин,

в тому числі шляхом переоцінки вже досліджених доказів, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що у заяві не наведено посилань з обґрунтуванням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, вичерпний перелік яких наведено ч. 2 ст. 459 КПК та на підставі яких здійснюється кримінальне провадження за нововиявленими обставинами.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам в його касаційній скарзі, ствердив

про правильність ухвали місцевого суду та у своєму рішенні зазначив, що вказані захисником обставини у заяві, які аналогічні наведеним засудженим у апеляційній скарзі, були систематизовані та перевірені судом першої інстанції, який дійшов

обґрунтованого висновку про те, що жодна зі згаданих обставин не є нововиявленою, тобто такою, що дає підстави для скасування судового рішення.

При цьому суд зазначив, що посилання засудженого на неправильну правову оцінку доказів, яку надали суди трьох інстанції під час розгляду його кримінального провадження, не є нововиявленими обставинами і не можуть бути предметом перевірки судами в межах даного провадження. Правова оцінка доказів є завданням суду першої інстанції під час розгляду обвинувачення по суті, висновки якого підлягають перевірки в межах апеляційного перегляду вироку, а правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання вимог кримінального процесуального закону переглядається Верховним Судом під час касаційного оскарження вироку.

Таким чином, доводи засудженого в цій частині, як вказав суд, зводяться

до особистого аналізу і переоцінки доказів, при цьому засуджений оцінює і тлумачить такі докази вибірково та відокремлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність. Більше того, вказані посилання засудженого не можуть вважатись нововиявленими обставинами, оскільки наявність, на думку засудженого, певної суперечності доказів була відома йому під час розгляду його кримінальної справи судом першої та апеляційної інстанції, які були предметом перевірки під час розгляду справи і їм надана оцінка.

Що стосується клопотання захисту про виклик і допит свідка ОСОБА_8 , апеляційний суд, як убачається із постановленої ухвали, погодився із рішенням суду першої інстанції про необхідність відмови у його задоволенні з тих підстав,

що по-перше, як слідує з судових рішень версія ОСОБА_4 в своє алібі перевірена та спростована судами під час розгляду кримінального провадження, а по-друге нововиявлені обставини - це юридичні факти, які вказують на специфічні правозастосовні помилки під час кримінального провадження, що пов`язані

з особливими способами їх установлення. Не можуть вважатися нововиявленими обставинами нові докази, які не фігурували раніше, містять відомості, яких немає

у матеріалах кримінального провадження, з ними не ознайомлені учасники судового провадження, а суд нижчого рівня не використав їх для обґрунтування своїх висновків та ухвалення рішення, а також подані учасниками судового провадження докази, які суд нижчого рівня безпідставно не дослідив або ж дослідив

із порушенням установленої законом процедури. Нові докази можуть бути підставою для перевірки судового рішення в апеляційному порядку,

а не за нововиявленими обставинами (правовий висновок сформульований

у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 вересня

2022 року у справі № 477/1981/17).

Також суд щодо підстави, на яку вказують захисник та засуджений, передбачену

п. 1 ч. 1 ст. 459 КПК, а саме завідомо неправдиві показання свідка ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_7 , зазначив, що ці обставини є недоведеними,

а посилання на їх існування передчасними, з огляду на таке.

За завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого у ст. 384 КК передбачено кримінальну відповідальність, а тому належним засобом доказування існування викладених у заяві засудженого обставин слід вважати процесуальне рішення

за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти. Проте належного підтвердження доводів у частині завідомо неправдивих показань свідка ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_7 засуджений суду першої та апеляційної інстанції не надав. Результатів здійснення кримінальних проваджень за вказаними фактами матеріали справи не містять.

Як зауважив суд, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами, зокрема, визнається штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, на яких ґрунтується вирок. Належним засобом доказування цих обставин в якості нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти (аналогічна правова позиція сформульована

у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 315/793/16-к).

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З наведеними в оскаржених судових рішеннях висновками погоджується і колегія суддів касаційного суду, оскільки обставини, наведені засудженим ОСОБА_4 , не є нововиявленими в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК, про що детально зазначили суди першої та апеляційної інстанцій.

Що стосується доводів засудженого про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, яке він убачає у несправедливому визначенні автоматизованою системою документообігу того самого складу суду для розгляду поданої його захисником заяви про перегляд судового рішення

за нововиявленими обставинами, то вони не ґрунтуються на положеннях процесуального закону, а тому є неспроможними. Зокрема, у ст. 76 КПК, якою визначено недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні,

не міститься заборони визначення того самого складу суддів, про який

зазначає засуджений, для розгляду заяви про перегляд судового рішення

за нововиявленими обставинами.

Окрім цього, вказане вище питання було предметом перевірки суду першої інстанції, який у постановленому судовому рішенні від 28 лютого 2024 року не встановив порушень вимог автоматизованого розподілу вказаної заяви.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.

Таким чином, оскільки із касаційної скарги та доданих до неї копій оскаржуваних судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, засудженому необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд,

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвали Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року та Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3