ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/602/20 Номер провадження 11-кп/814/976/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000124 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 14.11.2024,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Високе Зіньківського району Полтавської області, українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, особу з інвалідністю ІІ групи, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 20, 93, 94 КК України застосовано до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ухвалено рахувати з 23.03.2020.

Зараховано у строк покарання період попереднього ув?язнення до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

22.03.2020 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи разом з його дружиною ОСОБА_10 у спальній кімнаті житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході сварки, з метою заподіяння смерті потерпілій, умисно, розуміючи свою фізичну перевагу, схопив потерпілу руками за шию та звалив її на підлогу спиною вниз, а сам сів зверху на її тулуб, та став наносити численні удари кулаками рук в область її голови, чим спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Потім ОСОБА_9 , схопивши руками за шию ОСОБА_10 , став її здавлювати, тим самим припинив надходження кисню в організм потерпілої та тримав до тих пір, доки остання не перестала подавати ознаки життя. Після чого, ОСОБА_9 , взявши руками за плечі труп ОСОБА_10 , витягнув його з будинку та залишив на подвір`ї вказаного господарства, де він був виявлений працівниками поліції.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання, у зв?язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі.

На підставі ст. 20, 93, 94 КК України застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Виключити з вироку обставину, що пом?якшує покарання - щире каяття.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що визнання обвинуваченим своєї вини є формальним та не свідчить про його щире каяття.

Крім того, місцевий суд при призначенні покарання не повністю врахував тяжкість вчиненого протиправного діяння, внаслідок якого ОСОБА_9 позбавив життя іншу людину та особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, не має міцних соціальних зв?язків та раніше неодноразово вчиняв сварки з іншими особами.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, потерпілу в підтримку поданої нею апеляційної скарги, прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги потерпілої, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та кваліфікацію його дій ніким із учасників не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким; особу обвинуваченого, який повністю визнав вину, раніше не судимий, є особою з інвалідністю ІІ групи, пенсіонер, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання та задовільно за місцем відбування покарання; стан його здоров?я; думку потерпілих щодо необхідної міри покарання; обставини, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, наявність психічного захворювання, внаслідок якого обвинувачений не повною мірою усвідомлював свої дії та керував ними, обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

З урахуванням особи винуватого, обставин, що пом?якшують покарання, проте не є такими які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосуванням ст. 69 КК України та призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної статті.

Разом з тим, з урахуванням висновків судово-психіатричного експерта №1296 від 14.12.2023 та акту судово-психіатричного експерта №173 від 15.04.2020 відповідно до яких ОСОБА_9 потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги згідно зі ст. 92 КК України, місцевий суд правильно застосував відносно обвинуваченого примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики Верховного Суду, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілим, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Враховуючи викладене вище та те, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду визнав свою вину та зазначив, що йому соромно і він шкодує про вчинене ним діяння, проте внаслідок свого хворобливого стану не пам?ятає подію кримінального правопорушення, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_9 щирого каяття.

Під час апеляційного розгляду інших підстав для призначення більш суворого покарання учасниками провадження не зазначено та колегією суддів не встановлено.

Призначене обвинуваченому покарання, в межах санкції відповідної статті, є законним, справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, підстави для призначення більш суворого покарання, про що просить потерпіла відсутні.

З огляду на викладене вище підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для скасування чи зміни ухваленого по справі щодо ОСОБА_9 судового рішення, яке є законним, обґрунтованим та мотивованим, відсутні. У зв`язку з цим апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 14.11.2024, щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4