У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2025 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 березня 2025 року включно.

Визначено заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60 560 грн. У разі звільнення під заставу покладено на ОСОБА_7 обов`язки: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з с. Стрюково Миколаївського району Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у випадку їх наявності).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що підозра у вчинені ОСОБА_7 кримінального правопорушення є необґрунтованою.

На думку апелянта, прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Просить врахувати, що майнова шкода відсутня, підозрюваний раніше не судимий, має на утриманні матір. На думку апелянта, застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001539 від 27.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

03.11.2023 відносно ОСОБА_7 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання вказав, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 , слідчий суддя встановив, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення є обґрунтованою та підтверджується доданими до клопотання матеріалами, зокрема, актом службового розслідування.

Враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, слідчий суддя дійшов висновку про доведення прокурором обставин, які свідчать про те, що існують заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя вважав, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Крім того, слідчий суддя врахував положення ч. 8 ст. 176 КПК України, згідно яким під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів встановила таке.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 1 ст. 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до частини 2 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Ці вимоги закону не достатньо враховані слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001539 від 27.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

03.11.2023 слідчим складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке, враховуючи відсутність ОСОБА_7 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення направлено до в/ч НОМЕР_1 , яке згідно розписки отримано представником військової частини ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. 135 КПК України.

Згідно підозри, 03.10.2022, встановити більш точний час в ході проведення досудового розслідування виявилося неможливим, солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на посаді гранатометник 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 10 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 , діючи умисно, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - тимчасове місце дислокації в районі зосередження 10 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 , в АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами, на які послався слідчий суддя в обґрунтування оскаржуваного рішення.

На думку колегії суддів, ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже, підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду обвинувачення.

Такі висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема: у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994.

Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів наголошує, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання щодо наявності в діях підозрюваної особи всіх елементів складу конкретного кримінального правопорушення, щодо правильності кваліфікації дій підозрюваного, а також оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Незгода сторони захисту з достатністю цих доказів має бути предметом безпосереднього розгляду кримінального провадження судом.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що висновки слідчого судді в частині обґрунтування ризиків, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, є правильними.

Колегія суддів зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, та у разі доведеності його вини судом, можливе призначення покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Суворість передбаченого законом покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаного ризику.

Також підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки може, особисто або через військовослужбовців військової частини, впливати на них, з метою схилити у будь-який спосіб до дачі завідомо неправдивих показань або відмови в наданні будь-яких показань, а також інших можливих свідків, які наразі не допитані, але підлягають допиту за обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів також враховує, що наразі досудове розслідування перебуває на початковому етапі, проводяться першочергові слідчі дії для встановлення всіх обставин кримінального провадження, що також вказує на існування зазначеного ризику.

Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливості підозрюваним перешкоджати кримінальному провадженню, на який послався у клопотання слідчий, визнано слідчим суддею недоведеним, з чим погоджується колегія суддів.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Слідчим суддею рішення про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином вмотивовано.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ані слідчим суддею, ані колегією суддів під час апеляційного розгляду апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи вагомість наявних доказів щодо можливого вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що до ОСОБА_7 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Щодо доводів апелянта, що майнова шкода відсутня, підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, має на утриманні матір, то ці дані не зменшують існування встановлених ризиків та не можуть слугувати безумовною підставою для застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт.

Крім того, рішення слідчого судді узгоджується з приписами ч. 8 ст. 176 КПК України, якими передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Щодо визначення розміру застави, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначені вимоги слідчим суддею дотримані.

Всупереч доводам апелянта, розмір застави визначений з урахуванням положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, та є мінімальним. Слідчим суддею достатньо враховано тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , а також майновий та сімейний стан підозрюваного.

Колегія суддів зазначає, що визначений розмір застави зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в разі внесення застави.

В той же час, є наявною інша підстава для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали.

Відповідно до ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

З дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, 03.11.2023 слідчим складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Постановою слідчого від 28.11.2023 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001539 зупинено у зв`язку з оголошенням ОСОБА_7 у розшук.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.02.2024 надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 . На виконання зазначеної ухвали, ОСОБА_7 затримано 10.01.2025.

Постановою слідчого від 10.01.2025 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001539 відновлене.

Тобто на момент затримання (10.01.2025) підозрюваного ОСОБА_7 , залишилось 34 дні строку досудового розслідування.

Водночас, в клопотанні слідчого від 27.12.2023 ставиться питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, в той час, як відповідно до положень ст.ст. 197, 219 КПК України здійснити тримання під вартою під час досудового розслідування можливо лише в межах строку досудового розслідування.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді підозрюваному ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.03.2025.

Тобто, слідчий суддя, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою, вийшов за межі строку досудового розслідування.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, в межах строку досудового розслідування, тобто до 12.02.2025.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 лютого 2025 року, включно.

Визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_7 , обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з с. Стрюково Миколаївського району Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у випадку їх наявності).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11