Справа № 489/3280/24
Провадження № 1-кп/489/509/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

14 березня 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва матеріали кримінального провадження №0000542 від 06.03.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , відповідно до обвинувального акту зареєстрованого по АДРЕСА_1 та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого 23.11.2022 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 (дистанційно), захисника ОСОБА_5 (дистанційно),

встановив:

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, а саме в тому, що:

12.06.2023 близько 08.00 годин солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді кулеметника відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, до 04.09.2023.

Від обвинуваченого надійшло клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, оскільки на даний час він проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали клопотання.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення та проходження військової служби під час дії воєнного стану» від 20.08.2024 № 3902-ІХ, який набрав чинності 07.09.2024, доповнено ст. 401 КК України частиною п`ятою такого змісту: «особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби».

За такого, оскільки Закон України від 20.08.2024 № 3902-ІХ пом`якшує становище особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення та проходження військової служби під час дії воєнного стану, тому він поширюється, відповідно до положень ст. 5 КК України, а також статей 8 та 58 Конституції України, як норм прямої дії, на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 286 КПК України, у разі наявності підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 5 статті 401 КК України, прокурор або суд повинен отримати письмову згоду командира (начальника) військової частини (установи) про можливість продовження проходження військової служби таким обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України, у разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до відповідної військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

Відповідно до записів у військовому квитку обвинуваченого, він добровільно повернувся на військову службу 05.12.2024 та на час судового розгляду проходить військову службу під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , що також підтверджується довідкою командира цієї військової частини від 20.02.2025 № 387 та витягом з наказу військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2024 № 358.

Таким чином, обвинувачений самостійно повернувся на військову службу, у зв`язку з чим, з урахуванням рівності перед законом та судом, як загальної засади кримінального провадження, положення ч. 5 ст. 401 КК України мають застосовуватись не тільки відносно осіб, які лише бажають повернутись на військову службу, а і відносно осіб, які за тих самих обставин вже повернулись на військову службу.

Крім того, фактичне повернення на військову службу обвинуваченого на час розгляду його клопотання, на переконання суду, не потребує отримання згоди командира такої військової частини про можливість продовження проходження військової служби обвинуваченим, оскільки положення закону в цій частині визначають процедуру та строки повернення обвинуваченого в майбутньому на військову службу після закриття кримінального провадження. Натомість в даній справі таке повернення обвинуваченого на військову службу є доведеним фактом, який вже відбувся, тому не має потреби у згоді командира військової частини на обставини, які вже відбулись.

Запропонована в ч. 5 ст. 407 КК України, абзаці 2 ч. 2 ст. 286 та абзаці 2 ч. 3 ст. 288 КПК України модель покликана гарантувати те, що повернення обвинуваченого на військову службу підкріплене не тільки волею обвинуваченого, а і бажанням відповідної військової частини прийняти його на службу, комплекс чого гарантуватиме те, що закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності досягне мети такого звільнення та повернення військовослужбовця на військову службу.

Натомість, фактичне повернення військовослужбовця на військову службу ще до закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності таких гарантій не потребує, оскільки вказана вище мета вже досягнута. Тому закриття кримінального провадження за вказаних вище обставин не потребує будь-яких додаткових умов, окрім волі на це обвинуваченого.

Аналогічно, оскільки відповідні події щодо повернення обвинуваченого на військову службу вже відбулись, тому зайвим є зобов`язання командира військової частини поновити обвинуваченого на військовій службі лише після набрання ухвалою законної сили, оскільки в протилежному випадку на підставі такої ухвали фактично обвинувачений зможе неправомірно вважатись таким, що не проходить військову службу до набрання ухвалою законної сили. Так само відсутні підстави для зобов`язання обвинуваченого не пізніше 72 годин прибути до місця служби, оскільки він має зробити це негайно, як такий, що поновив свою військову службу раніше.

Крім того, згідно з дослідженими судом відомостями щодо судимостей обвинуваченого встановлено, що відсутні дані про вчинення ним іншого кримінального правопорушення, передбаченого статтями 407, 408 КК України, за яке він був би засуджений відповідним вироком суду, що набрав законної сили.

Натомість, згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Також відповідно до закріпленого у статті 17 КПК України принципу презумпції невинуватості, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Системний аналіз вказаних положень Основного Закону України та КПК України свідчить про те, що єдиною підставою для підтвердження факту винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення є обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили.

За такого, при розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_3 , який під час дії воєнного стану вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України у зв`язку з його фактичним поверненням для продовження проходження військової служби, тому вказане є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.

Таким чином, оскільки під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, встановлені обставини для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності для продовження проходження військової служби, тому вказане є підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності на цій підставі та закриття кримінального провадження.

Цивільний позов не заявлявся. Речові докази відсутні. Витрати на залучення експертів відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись статтями 286, 288, 370, 376 КПК України, суд

постановив:

Кримінальне провадження №0000542 від 06.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, закрити та звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України у зв`язку з його поверненням для продовження проходження військової служби.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1