Справа № 761/1573/25
Провадження № 1-кс/761/1833/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року слідча суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю ініціатора скарги ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 13.12.2024 про відмову у визнані потерпілими у кримінальному провадженні №0000300 від 04.04.2024

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 13.12.2024 про відмову у визнані потерпілими у кримінальному провадженні №0000300 від 04.04.2024.

ОСОБА_3 у скарзі зазначає, що 06.01.2025 отримав постанову від 13.12.2024 про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні 0000300 від 04.04.2024 відкритого за ознаками передбаченими ч. 1 ст. 367 КК України.

Ініціатор скарги вважає постанову слідчого від 13.12.2024 немотивованою, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню. Слідчий у своєму процесуальному рішенні не здійснює посилання на жодні докази, здобуті слідством за 8 місяців, оцінку яких він мав би здійснити для формування висновку про наявність підстав для винесення постанови про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим. Оскаржувана постанова взагалі позбавлена конкретного посилання на підстави, які б дозволили дійти висновку, що ОСОБА_3 не являється потерпілим.

Разом із тим, розглядаючи заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення зареєстровану вх. № 547 зкп від 19.02.2024 та клопотання ОСОБА_3 вх. 52577-24/к, слідчий формально та передчасно прийняв рішення, не перевіривши доводи викладені в самій заяві та клопотанні не давши оцінку належним та допустимим доказам.

У зв`язку з чим просить ОСОБА_3 просить скасувати постанову від 13.12.2024 слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві ОСОБА_5 про відмову у залученні до кримінального провадження №0000300 від 04.04.2024 у якості потерпілого.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав в повному обсязі з підстав в ній наведених, зазначив, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим винесена з формальних підстав, без належного обґрунтування та формулювання, проси скаргу задовольнити.

Уповноважений слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Слідчий суддя заслухавши думку ОСОБА_3 , дослідивши скаргу та додані матеріали, приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000300 від 04.04.2024, у якому слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову від 13.12.2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 (вх.52577-24/к) про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000300 від 04.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч.1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч.3 ст. 55 КПК України).

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч.5 ст. 55 КПК України).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчий у своїй постанові посилається зокрема на те, що на даній стадії досудового розслідування, немає об`єктивних підстав та не отримано достатніх даних, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 якої-небуть шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, передбаченої ч.1 ст. 55 КПК України.

Всупереч положенням ст.110 КПК України, оскаржувана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, постанова взагалі не містить мотивів прийняття рішення, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілої особи подана особою, якій не завдано шкоди.

Як вбачається з постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого умісті Києві ОСОБА_5 від 13.12.2024, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000300 від 04.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України.

В той же час, слідчим зроблено загальний висновок про відсутність даних про заподіяння шкоди, без посилання на матеріали досудового розслідування, слідчі дії, які були проведені та дають підстави вважати, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Незважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнанні потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_3 шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, чим порушив його законні права та інтереси та усунув від участі у кримінальному провадженні.

Разом з тим, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідча суддя приймає рішення про скасування постанови.

Таким чином, неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

З огляду на зазначене, слідча суддя доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги та скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 від 13.12.2024 про відмову про відмову у визнані потерпілими у кримінальному провадженні №0000300 від 04.04.2024.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 13.12.2024 про відмову у визнані потерпілими у кримінальному провадженні №0000300 від 04.04.2024.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1