Справа № 203/6722/24
Провадження № 1-кс/0203/3925/2024
УХВАЛА

28 листопада 2024 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора від 18.11.2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000520 від 26.09.2023 року,

встановив:

21.11.2024 року в системі «Електронний суд» до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_3 (далі заявник, скаржник) зі скаргою на постанову прокурора від 18.11.2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000520 від 26.09.2023 року, в якій заявник просить суд:

- скасувати постанову прокурора ОСОБА_4 від 18.11.2024 року про відмову визнати потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000520 від 26.09.2023 року;

- визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000520 від 26.09.2023 року;

- зобов`язати прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 надіслати ОСОБА_3 пам`ятку про права і обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №0000520 від 26.09.2023 року.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначив, що він не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Оскільки заявник вважає оскаржувану постанову необґрунтованою, невмотивованою. За твердженнями заявника, прокурор не надав оцінку обставинам, викладеним в заяві, зокрема, щодо спричинення ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди діями службових осіб правоохоронних органів, та на противагу вимогам КПК України вказав у постанові про відсутність прямого причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями службових осіб. З огляду на викладене, заявник звернувся до суду із скаргою на постанову прокурора.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 21.11.2024 року, судову справу №203/6722/24, провадження №1-кс/0203/3925/2024, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 та передано судді канцелярією суду 25.11.2024 року.

Ухвалою суду від 25.11.2024 року було відкрито провадження у справі за скаргою та призначено розгляд скарги до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, зобов`язано відповідальних осіб у строк до 28.11.2024 року надати суду для огляду у судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000520 від 26.09.2023 року.

У судове засідання, призначене на 28.11.2024 року, учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Разом із скаргою заявник звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Слідчий причини неявки суду не повідомив та не виконав вимоги ухвали суду від 25.11.2024 року в частині надання матеріалів кримінального провадження №0000520 від 26.09.2023 року для огляду у судовому засіданні.

Прокурор причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надсилав.

Суд на підставі положень ст. ст. 107, 138, 306 КПК України розглянув скаргу за відсутності учасників справи за наявними у скарзі матеріалами, та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що на досудовому розслідуванні у Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0000520 від 26.09.2023 року.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000520 від 26.09.2023 року здійснюють прокурори Дніпропетровської обласної прокуратури.

Постановою процесуального керівника прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 18.11.2024 року було відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000520 від 26.09.2023 року.

За змістом вказаної постанови, прокурор зазначив, що предметом розслідування у кримінальному провадженні є можливі неправомірні дії старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 , пов`язані з неналежним розслідуванням кримінального провадження №0000155 від 08.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом службового підроблення протоколу допиту ОСОБА_6 та знищення відеоматеріалів, зафіксованих службовими особами патрульної поліції. При цьому прокурор, посилаючись на положення ч. 1 ст. 55 КПК України, вказав, що шкода має перебувати у прямому причинно-наслідковому зв`язку з відповідними діями. Водночас з доводів ОСОБА_3 прокурор вбачав, що останній зазначає про спричинення йому шкоди іншим злочином. Прокурор підсумував, що спричинення шкоди, про яку зазначає ОСОБА_3 , не перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями службових осіб правоохоронного органу, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про факт завдання шкоди ОСОБА_3 діями службових осіб правоохоронних органів.

Суд зазначає, що згідно з частинами 1, 3, 5 статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Обґрунтованість рішення (постанови), яке прийняли прокурор та слідчий, повинна знайти вираження в його мотивуванні.

Згідно з пунктами 5, 18 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до положень статті 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Так, частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно з положеннями частини 2 статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Аналіз викладених вище норм КПК України, а також встановлених обставин скарги, дає суду підстави для висновку про те, що оскаржувану постанову прокурора не можна вважати вмотивованою. Оскільки в оскаржуваній постанові прокурор не аналізує вимоги заяви заявника та обставини кримінального провадження в їх сукупності, з урахуванням проведених слідчим слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій у кримінальному провадженні, зокрема, в частині встановлення чи спростування факту завдання заявнику матеріальної та моральної шкоди діями слідчого. Натомість прокурор посилається на положення ч. 1 ст. 55 КПК України та зазначає, що матеріальна та моральна шкода має перебувати у прямому причинно-наслідковому зв`язку з відповідними діями, проте логічно не завершує свій висновок щодо відсутності такого причинно-наслідкового зв`язку.

Суд також бере до уваги те, що частина 2 статті 55 КПК України передбачає, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Натомість в силу частини 5 статті 55 КПК України постанова прокурора про відмову у визнанні заявника потерпілим невмотивована та не містить посилань прокурора на наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 не завдано шкоди, відповідно до частини 1 статті 55 КПК України.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги ОСОБА_3 , а саме: в частині вимог про скасування постанови прокурора від 18.11.2024 року скарга підлягає задоволенню, а в іншій частині вимог скарга задоволенню не підлягає, оскільки вирішення питань про визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст. 55 КПК України, віднесено до виключної компетенції органу досудового розслідування та прокурора.

Керуючись ст. ст. 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора від 18.11.2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000520 від 26.09.2023 року задовольнити частково.

Скасувати постанову прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 18.11.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000520 від 26.09.2023 року.

У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1