В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква об`єднані кримінальні провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003653 від 04.11.2024 та № 0003824 від 29.11.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської обл., громадянина України, з вищою освітою, непрацевлаштованого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 за невстановлених обставин та часу, у невстановленому місці незаконно придбав наркотичний засіб «канабіс», після чого приніс її до місця свого проживання, а саме до квартири АДРЕСА_2 , де зберігав для власного вживання, без мети збуту до невстановленого часу, але не пізніше 25.11.2024

В подальшому, 25.11.2024 в період часу з 10 год. 12 xв. по 11 год. 25 xв. в ході проведення санкціонованого, обшуку в квартирі АДРЕСА_2 , в якій проживав ОСОБА_4 , виявлено та вилучено речовину рослинного походження, що є наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабіс, загальною масою 6,81 г, яку ОСОБА_4 незаконно придбав за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та незаконно зберігав для власного вживання, без мети збуту.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме як незаконне придбання та незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Окрім цього, ОСОБА_4 за невстановлених обставин та часу, у невстановленому місці незаконно придбав психотропну речовину «амфетамін», після чого приніс її до місця свого проживання, а саме до квартири АДРЕСА_2 , де зберігав для власного вживання, без мети збуту до невстановленого часу, але не пізніше 25.11.2024.

В подальшому, 25.11.2024 в період часу з 10 год. 12 хв. по 11 год. 25 хв. в ході проведення санкціонованого обшуку в квартирі АДРЕСА_2 , в якій проживав ОСОБА_4 , виявлено та вилучено поліетиленові пакетики на застібці з вмістом порошкоподібної речовини, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, загальною масою 2,268 г, яку ОСОБА_4 незаконно придбав за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та незаконно зберігав для власного вживання, без мети збуту.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.309 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме як незаконне придбання та незаконне зберігання психотропних речовин без мети збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальних актах.

2.4. Дослідження доказів.

До матеріалів справи надано документи, зокрема витяги з ЄРДР, постанова про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 25.11.2024, квитанція про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 1826 від 29.11.2024, довідка про витрати на проведення експертизи, висновок експерта від 28.11.2024 № СЕ-19/111-24/69308-НЗПРАП, постанова про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 28.11.2024, квитанція про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 1827 від 29.11.2024.

2.5. Дослідження матеріалів, які характеризують обвинуваченого.

До матеріалів справи надано копію паспорта ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, та документи, які свідчать, що обвинувачений має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 (1-й від. ІНФОРМАЦІЯ_3 ), з 16.09.2024 знаходиться в розшуку, не отримує медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра.

Згідно з вимогою про попередні судимості ОСОБА_4 раніше судимий: 30.05.2022 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.263, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч.3 ст.313, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 2 (два) місяці; 31.10.2022 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 2 (два) місяці, 25.05.2023 постановою Верховного Суду України вирок від 30.05.2022 та

ухвалу від 21.09.2022 змінено, згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів зараховано у строк покарання відбуте частково покарання з 01.10.2019 до 29.05.2022, за вироком від 18.07.2019 та 23.01.2020 згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зараховано з 12 до 30.09.2019 день за день, на підставі ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 27.12.2023 умовно-достроково звільнений з Житомирської ВК №4, з невідбутим строком 10 (десять) місяців 24 (двадцять чотири) дні.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом, у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України, а саме у незаконному придбанні та незаконному зберіганні наркотичних засобів без мети збуту та незаконному придбанні та незаконному зберіганні психотропних речовин без мети збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд не визнає обставиною, яка зазначена в обвинувальному акті, що пом`якшує покарання, яка визначена п.1 ч.1 ст.66 КК України - щире каяття обвинуваченого, з таких підстав.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину не знайшов свого відображення при судовому розгляді кримінального провадження. Так, суд установив, що обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, давав показання, свою провину визнав, однак не висловив жаль з приводу учиненого ним, щиро не покаявся. Отже, реальних ознак, які б вказували на свідоме розкаяння, в обвинуваченого суд не вбачає.

Проте, обставиною, що пом`якшує покарання, яка не визначена ст.66 КК України, суд визнає визнання вини обвинуваченим.

Інших обставин, із тих, які не визначені ст. 66 КК України, але б тією чи іншою мірою могли б впливали на пом`якшення покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння скоєно обвинуваченим, просив призначити обвинуваченому за ч.1 ст.309 КК України покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки, за ч.2 ст.309 КК України позбавлення волі строком 3 (три) роки, на підставі ч.1 ст.70 КК України позбавлення волі строком 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком 2 (два) роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив призначити мінімальне покарання.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до положень ст.50 КК України, підстав для призначення покарання зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, передбаченого ст.75 КК України, не встановлено, як і підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст.69 КК України, оскільки останній з 2018 року по 2022 рік притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжких, тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі 27.12.2023 року, повторно вчинив 2 (два) умисних кримінальних правопорушень, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та підтверджує його схильність до протиправної поведінки.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії кримінального проступку та нетяжкого злочину відповідно до ст. 12 КК України, обставини їх скоєння, форму вини, наслідки діянь, особу винного, відсутність офіційного місця працевлаштування, відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що ОСОБА_4 є особою небезпечною для суспільства, має деформацію життєвих принципів, систематично вчиняє кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, будучи раніше судимим, маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість.

Призначення ОСОБА_4 суворішого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

6. Цивільний позов не заявлено.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у даних об`єднаних кримінальних провадженнях запобіжні заходи щодо обвинуваченого не застосовувались.

Підстави для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлені.

Питання щодо долі речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Враховуючи, що процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення судової експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-24/69308-НЗПРАП від 28.11.2024) у розмірі 3183,60 грн (три тисячі сто вісімдесят три гривні 60 копійок) документально підтверджені, тому вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.ст.70, 309 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази:

?змиви, поміщені до паперових конвертів № 1-4, які відповідно до постанови про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 25.11.2024, квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 1826 від 29.11.2024 зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області знищити;

?наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, загальною масою 6,81 г та психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, загальною масою 2,268 г, поміщені до спец.пакету № 0024964, який відповідно до постанови про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 28.11.2024, квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 1827 від 29.11.2024 зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати за проведення експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-24/69308-НЗПРАП від 28.11.2024) у розмірі 3183,60 грн (три тисячі сто вісімдесят три гривні 60 копійок) на користь держави.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1