ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0002520 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_11 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 25 липня 2024 року щодо ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бєлогорськ, Амурської області, Російської Федерації, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст.89 КК України не судимого,

засуджений за ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки та 6 (шість) місяців.

На підставі ст.49 КК України, звільнено ОСОБА_10 від відбуванням покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ст.72 КК України, зараховано в строк відбутого покарання ОСОБА_10 термін попереднього ув`язнення, починаючи з 04.06.2021 року по 25.07.2024 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу, змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за те, що він 25 квітня 2018 року, у вечірній час доби, точного часу судовим слідством не встановлено, перебуваючи на кухні в квартирі АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних ним дій, за допомогою невстановленої судовим слідством нарізної вогнепальної зброї типу автомата Калашникова, з кулею калібру 7,62х39 мм, тримаючи зброю в руках, з порушенням правил використання зброї, допустивши злочинну самовпевненість, що зброя не вистрілить, через необережність ненавмисно здійснив постріл в голову ОСОБА_13 , в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді: багатоуламкового перелому (фрагментації), сформованого численними лінійними переломами лівої тім`яної кістки у передніх двох третинах, лобної кістки зліва, лівої скроневої кістки спереду, лівої виличної кістки, клиноподібної кістки спереду та зліва, решітчастої кістки зліва, від якого відходять лінійні переломи, що розповсюджуються на лобну кістку зліва, розходження вінцевого шва справа з лінійним переломом правої тім`яної кістки, двох лінійних переломів лівої тім`яної кістки в задній половині з розходженням сагітального шва та переходом на потиличну кістку зліва, на верхньощелепну кістку зліва, на ліву скроневу кістку через пупковий відросток та лінійних переломів лобної кістки справа, правої скроневої, правої виличної кісток, від яких ОСОБА_13 помер на місці події.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Посилається на те, що обвинувачений знав, що в патроннику автомата знаходиться патрон, який може вистрілити, до того ж він мав навички поводження зі зброєю та здійснив прицільний постріл в голову, що свідчить про те, що він умисно здійснив постріл. Вказує на те, що судом не взято до уваги поведінку обвинуваченого, який після вчинення умисного вбивства медичну допомогу потерпілому не надав та швидку допомогу не викликав, не вчиняв жодних дій, спрямованих на надання будь-якої допомоги потерпілому, тіло та предмет яким завдав тілесних ушкоджень приховав, тіло було знайдене лише 02.06.2021, більше ніж через 2 роки. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурорів, які підтримували апеляційну скаргу у повному обсязі та просили скасувати вирок і ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, обвинуваченого та його захисників, які заперечили доводи апеляційної скарги і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із положеннями ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані.

Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

У місцевому та апеляційному судах обвинувачений вину у вчиненні умисного вбивства не визнав та пояснив, що в той день, точного числа і часу не пам`ятає, коли трапилася дана подія, він приїхав на ту квартиру, щоб купити машинку на акумуляторі для свого сина. Дану машинку продавав ОСОБА_14 . З ОСОБА_15 він зустрівся на вулиці, оглянув машинку, купив її і відправив куплену машинку додому на таксі. В той час до них підійшов потерпілий ОСОБА_16 , з яким він раніше знайомий не був. Потім до них підійшли ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , брат ОСОБА_19 . Потім вони всі пішли на квартиру до ОСОБА_20 , адресу він не пам`ятає. Зайшли на кухню, кухня була маленька, в сусідній кімнаті знаходилася дружина ОСОБА_21 з двома дітьми. З ОСОБА_22 у нього ніяких конфліктів не було, він його раніше не знав, в той день ОСОБА_16 з ОСОБА_15 випивали по 100 грам, він алкоголь тоді не вживав і був тверезий. ОСОБА_16 спокійно сидів на кухні, обстановка була спокійна. В ОСОБА_17 був атомат Калашникова, де і коли він у нього з`явився не знає, але йому розповіли, що раніше цей автомат був у якійсь школі, де його вивчали учні. Зберігався цей автомат у ОСОБА_21 в підвалі, ОСОБА_17 попросив ОСОБА_21 принести його, щоб подивитися, тому що, з його слів, він був у неробочому стані, там щось заїдало. За автоматом пішли потерпілий ОСОБА_16 та ОСОБА_23 . Коли автомат принесли, то ОСОБА_17 взяв його в руки і паралельно розповідав про те, що там постійно клинить патрон. Потім звів затвор, щоб дослати патрон в патронник, але патрон заклинило. ОСОБА_17 декілька раз пробував передьорнути затвор, але в нього не виходило. Потім він попросив його допомогти, і передав йому автомат. В той момент, коли він тільки взяв автомат в руки злетіла затворна рама і відбувся постріл. Чи нажимав він на курок, чи автомат самостійно вистрілив він не пам`ятає. Наголосив, що умислу вбивати ОСОБА_24 в нього жодного не було, ОСОБА_25 він раніше не бачив і не знав, жодних відносин, в тому числі і неприязних, у нього з ним не було. Після пострілу всі попадали на підлогу, оскільки перелякалися, а потерпілий ОСОБА_26 , як сидів на стільці так і залишився сидіти. Пізніше з`ясувалося, що куля попала йому прямо в лоб. Потім всі вибігли з квартири на вулицю, у всіх був шок. Він більше в квартиру не повертався, як тіло попало в колодязь він не знає. Вказав, що він знає, що ОСОБА_18 був засуджений до умовного терміну відбування покарання за зберігання зброї. Коли вибігли на вулицю, то він сказав для ОСОБА_17 , щоб той сам розбирався з цією проблемою, викликав поліцію, швидку допомогу. Потім він дізнався, що перевезенням тіла за місто займався ОСОБА_17 . Ще раз наголосив, що в той день ніхто не хотів вбивати ОСОБА_24 , це трапилося випадково, він дуже жалкує про те, що трапилося. Пізніше при зустрічі з ОСОБА_17 він йому сказав, що у смерті ОСОБА_24 винен саме ОСОБА_17 , оскільки, то був його автомат, і саме він приніс його на ту квартиру.

Об`єктивність показань обвинуваченого у вбивстві через необережність також підтверджується наданими прокурором, дослідженими та перевіреними в суді першої інстанції протоколами огляду місця події, висновками судових експертиз, речовими доказами та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Допитана у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_27 суду показала, що вона є матір`ю загиблого ОСОБА_24 . Повідомила, що її син ОСОБА_16 останні 6 років до смерті, проживав в Рівному. Про те, що її син пропав вона дізналась від меншого сина, який сказав, що ОСОБА_28 не повернувся додому. Вона приїхала в м. Рівне і почала розпитувати в людей хто бачив її сина востаннє, та написала заяву в поліцію. Через знайомих знайшла адрес ОСОБА_29 , з яким раніше знайома не була. Коли прийшла до нього дому, то їй відчинила молода жінка з дитиною, яка повідомила, що її сина вона ніколи не бачила і не знає. Коли знайшли труп сина, приймала участь в впізнанні. Вказала, що за вбивство сина обвинувачений має понести покарання визначене законом. Про обставини смерті сина їй нічого невідомо.

У судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_30 , дав показання, що вбивство сталося в його квартирі в кінці квітня місяця, приблизно 22-23 годині, точної дати та часу не пам`ятає. В той день в нього на кухні перебували ОСОБА_31 , ОСОБА_18 , ОСОБА_32 , ОСОБА_16 та він. Його дружина та двох дітей перебували в іншій кімнаті. Зустріч на кухні відбулася випадково, заздалегідь ніхто не домовлявся. ОСОБА_17 розповів, що в нього є автомат, який постійно клинить, неможна патрон в патронник дослати. Хтось приніс цей автомат на кухню і ОСОБА_17 дістав його з мішка та почав клацати затвором і показувати, що з ним не так. Момент пострілу він не бачив, оскільки вийшов в коридор. Коли почув постріл, то повернувся на кухню і побачив, що там перебували ОСОБА_31 , ОСОБА_18 , ОСОБА_32 , які сиділи за столом, ОСОБА_16 сидів під стіною. В кого в руках був автомат під час пострілу не бачив, але вважає, що автомат вистрілив, коли перебував у руках ОСОБА_29 . Після пострілу всі вибігли на вулицю і були в шоковому стані. Він запитав, що трапилося? Хтось йому відповів, що випадково трапився постріл і куля попала в голову ОСОБА_33 . Коли повернувся в квартиру, то побачив на кухні труп ОСОБА_24 і кров на стінах і підлозі. Він забрав дружину і дітей, щоб вони того не бачили, зняв неподалік квартиру, і там вони всі ночували. Коли виходив з квартири в ній залишався ОСОБА_17 . Коли повернувся вранці наступного дня, то у квартирі трупа вже не було, було все прибрано, без слідів крові. Хто прибирав він не знає, ОСОБА_17 неохоче йому все розповідав і говорив, що воно йому не потрібне. Повідомив тільки, що труп вивіз кудись за межі міста та викинув його в закинуту криницю. Але через декілька днів ОСОБА_17 розповів де і як він заховав труп ОСОБА_25 . В той день, у його квартирі на кухні, жодних конфліктів не було, в тому числі між ОСОБА_34 та ОСОБА_25 , всі мирно сиділи та спілкувалися. У ОСОБА_35 умислу на вбивство ОСОБА_24 не було. Повідомив, що причиною того, що покази дані ним на досудовому слідстві відрізняються від показів даних в суді, є тиск на нього зі сторони поліції, оскільки його брат, в той час перебував в СІЗО, і йому говорили, якщо він дасть покази, які необхідні для поліції, то брат може вийти з СІЗО на волю.

Свідок ОСОБА_36 в суді першої інстанції показав, що він був очевидцем подій які відбувалися на квартирі його брата за адресою: АДРЕСА_4 . Перебуваючи на кухні даної квартири між ОСОБА_17 та ОСОБА_34 зав`язалась розмова про зброю, під час якої ОСОБА_17 повідомив, що у нього є автомат Калашникова, який постійно клинить, неможна дослати патрон в патронник. На кухню зброю приніс потерпілий ОСОБА_16 та його брат ОСОБА_23 . ОСОБА_17 дістав автомат з мішка і почав показувати де саме заклинило патрон, та перезаряджав затвор. Передаючи автомат для ОСОБА_35 відбувся постріл, все відбулося дуже швидко, всі перелякалися, а коли побачили, що в ОСОБА_24 дірка в голові і він мертвий, вибігли з квартири на вулицю. Медичну допомогу не надавали, швидку допомогу, чи поліцію не викликали. Вказав, що між ОСОБА_37 та ОСОБА_22 жодних конфліктний ситуацій не було ні до цієї події, ні під час. Постріл відбувся випадково, ніхто з присутніх на кухні не бажав смерті для ОСОБА_24 . Коли він сидів у дворі на лавочці до нього підійшов брат ОСОБА_23 і повідомив, що ОСОБА_17 зняв квартиру для його сім`ї на одну ніч, і вони можуть там переночувати. Вранці подзвонив ОСОБА_17 і повідомив, що вони можуть повертатися додому. Коли повернулися на квартиру, приблизно в 10 годині, побачив, що в квартирі на кухні було чисто, трупа не було.

Допитана у місцевому суді свідок ОСОБА_38 пояснила, що потерпілого ОСОБА_24 не знає. Обвинувачений ОСОБА_32 є її кумом. Зі слів колишнього чоловіка, який вже помер, їй стало відомо, що обвинувачений випадково вистрілив у ОСОБА_25 і від поранення той помер. Перед смертю ОСОБА_31 повідомив, що був присутній під час пострілу в ОСОБА_24 , і що він відчуває вину перед матір`ю загиблого, говорив з нею, вибачався і пропонував допомогу.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показаннями свідків ОСОБА_39 , ОСОБА_40 повністю підтверджуються показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що в нього умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_24 не було.

Зокрема свідки підтвердили, що ОСОБА_10 та ОСОБА_13 раніше не були знайомі, в них, як до події вбивства, так і під час зустрічі в той день конфліктних ситуацій та неприязних відносин не було. Всі свідки даної події підтвердили, що автомат типу Калашникова, з якого відбувся постріл, був у несправному стані, в ньому заклинив патрон. Постріл відбувся в момент передачі автомата ОСОБА_41 .

Винуватість ОСОБА_42 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.119 КК України, підтверджується дослідженими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Зібраними по справі і дослідженими в суді першої інстанції доказами доведено факт заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_13 .

Крім того у місцевому суді встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 усвідомлював, що наявність на кухні квартири за адресою: АДРЕСА_4 вогнепальної зброї, типу автомата Калашникова є порушенням закону та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і вихолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, оскільки ні ОСОБА_10 , ні інші присутні особи не мали необхідного дозволу на носіння та зберігання вогнепальної зброї. ОСОБА_10 також, знав, що в патроннику даного автомата знаходиться патрон, який може вистрілити, але будучи впевненим, що він зможе дістати патрон з патронника без пострілу, не переконався в тому, що його дії будуть безпечні для присутніх осіб, які знаходились на кухні. Таким чином його злочинна самовпевненість призвела до пострілу від якого загинула людина.

З таким висновком місцевого суду погоджується і суд апеляційної інстанції.

Підстав для того, щоб вважати недопустимими докази, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.119 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст.94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

У поданій апеляційній скарзі прокурор посилається на суперечності у показаннях свідка ОСОБА_40 , однак, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку послідовним показанням обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_39 , які узгоджуються між собою, не містять суперечностей, підтверджують перебіг подій за обставин, викладених в обвинуваченні, та в сукупності з іншими доказами покладені в основу обвинувального вироку.

Тому доводи сторони обвинувачення з цього приводу є необґрунтованими.

Не беруться до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги поведінку обвинуваченого, який після вчинення умисного вбивства медичну допомогу потерпілому не надав та швидку допомогу не викликав, не вчиняв жодних дій, спрямованих на надання будь-якої допомоги потерпілому, тіло та предмет яким завдав тілесних ушкоджень приховав, тіло було знайдене лише 02.06.2021, більше ніж через 2 роки, оскільки з матеріалами кримінального провадження не здобуто доказів, що саме обвинувачений сховав труп, крім того, згідно показань свідків труп вивіз та сховав ОСОБА_43 , а той факт, що обвинувачений ОСОБА_10 медичну допомогу потерпілому не надав та швидку допомогу не викликав, не може свідчити про наявність умислу на позбавлення життя потерпілого.

Про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.119 КК України також свідчать і роз`яснення, які викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я».

Так згідно вказаних роз`яснень, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи зі сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (протиправна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (протиправна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 чи ст.128 КК України.

З урахуванням показань обвинуваченого, дослідженої сукупності доказів в даному кримінальному провадженні, обставин, які встановлені під час судового розгляду, зокрема те, що обвинувачений та потерпілий раніше не були знайомі, до вбивства, чи в момент вбивства не конфліктували між собою, в них були відсутні неприязні відносини, даними про особу ОСОБА_10 , який раніше був судимий, але судимість в силу ст.89 КК України погашена, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_44 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та особу похилого віку маму ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є особою з інвалідність 3 групи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_10 не передбачав можливості настання смерті ОСОБА_13 , хоча повинен був і міг їх передбачити.

Отже, доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_10 вчинив вбивство потерпілого на грунті особистих неприязних стосунків не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Оскільки під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій не встановлено наявності в ОСОБА_10 умислу на вбивство ОСОБА_13 , і стороною обвинувачення не доведено наявності такого умислу, місцевий суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч.1 ст.119 КК України та визнав його винним за вказаною статтею.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з такими висновками місцевого суду.

Аналізуючи наведені докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що дії ОСОБА_10 правильною кваліфіковані місцевим судом за ч.1 ст.119 КК України, а тому підстав для кваліфікації його дій саме за ч.1 ст.115 КК України, як про це зазначає сторона обвинувачення, не вбачає.

Слід відмітити, що положеннями ч.2 та ч.3 ст.62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відповідно до приписів ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку суду апеляційного суду, призначаючи ОСОБА_10 покарання, місцевий суд вказаних вимог Закону дотримався.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке належить до категорії нетяжких злочинів, усі обставини кримінального провадження та дані про особу винного.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, суд першої інстанції вважає, що виправлення ОСОБА_10 не можливе без ізоляції від суспільства, тому призначив останньому покарання в межах санкції ч.1 ст.119 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не є надто м`яким.

Крім того, місцевим судом враховано, що кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.119 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Приписами ч.5 ст.74 КК України передбачено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Таким чином, місцевий суд підставно звільнив ОСОБА_10 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 25 липня 2024 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: