У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з приміщення

Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області)

захисника ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з ДУ «Миколаївський

слідчий ізолятор»)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 21 лютого 2025 року включно.

Визначено заставу - 28 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 84784 грн.

У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки:

прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; не відлучатися з АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду, повідомляти їх про зміну свого місця проживання та місця роботи, докласти зусиль до пошуку роботи, спілкуватися з потерпілими у справі виключно з питань відшкодування заподіяної шкоди та/або повернення викраденого майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю доказів, що вказують на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що затягування розгляду справи та визначення завідомо непомірного для обвинуваченого розміру застави, є засобом тиску на ОСОБА_7 для змушування його визнати свою вину.

Просить врахувати, що обвинувачений має постійне місце проживання, ряд хвороб, які потребують оперативного втручання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за № 0000307 від 13.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

До суду першої інстанції надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

На даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції зазначив, що розмір майнової шкоди від злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , з урахуванням повернутого майна, в сукупності складає 152679,50 грн. Обвинувачений не має офіційного місця роботи та стабільного заробітку, не одружений, дітей на утриманні не має, раніше судимий.

За висновком суду першої інстанції, підстави для зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу відсутні, а його належну процесуальну поведінку можливо забезпечити лише шляхом продовження строку тримання під вартою.

Врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , розмір заподіяної шкоди, а також ризики, передбачені ст.177 КПК України, тривалість та стадію розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції зменшив розмір раніше визначеної застави на один прожитковий мінімум, та вважав, що заставу слід визначити у 28 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який відповідатиме 55,53 % загального розміру заподіяної майнової шкоди.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги..

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом враховано.

В поданій апеляційній скарзі захисник оспорює висновки суду в частині доведеності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а також вважає визначений розмір застави занадто великим. Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення слідчого судді з наведених в апеляційній скарзі підстав.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що на розгляді в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Наразі судовий розгляд триває. До суду першої інстанції прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків.

Що стосується наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків даного кримінального правопорушення, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, на наявність встановлених судом першої інстанції ризиків вказує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Розмір майнової шкоди від злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , з урахуванням повернутого майна, складає 152 679 грн.

Щодо даних про особу обвинуваченого, він не має офіційного місця роботи та стабільного заробітку, не одружений, дітей на утриманні не має. Окрім того, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за злочини проти власності та знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Оскаржуване рішення про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином вмотивовано.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Хоча апелянт посилається на дані про особу обвинуваченого, зазначаючи, що обвинувачений має постійне місце проживання, хворіє, але ці дані не зменшують встановлені ризики та не є достатніми підставами для обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що встановленим ризикам неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду.

Доводи захисника про наявність підстав для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є безпідставними.

Щодо визначення розміру застави, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначені вимоги судом першої інстанції дотримані.

Всупереч доводам апелянта, розмір застави визначений з урахуванням положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, і визначений розмір наближений до мінімального. До того ж, як слідує зі змісту ухвали, цей розмір визначено менше, ніж у попередній ухвалі. Судом першої інстанції достатньо враховано тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а також розмір майнової шкоди, спричиненої внаслідок злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 .

Колегія суддів зазначає, що визначений розмір застави зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків в разі внесення застави.

Оскаржуване рішення є обґрунтованим, законним та вмотивованим. Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3