Номер провадження:1-кп/521/219/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2025 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з секретарем ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 343, ч. 2 ст. 345 КК України, -
Відповідно до обвинувального акту:
Дії ОСОБА_5 за даним епізодом органом досудового розслідування кваліфіковані ч. 2 ст. 343 КК України, а саме: вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов?язків, що перешкодило затриманню особи, яка вчинила злочин.
Внаслідок вказаних дій ОСОБА_5 заподіяв працівнику правоохоронного органу ОСОБА_6 фізичний біль та страждання, а також тілесні ушкодження, згідно висновку експерта судово-медичної експертизи №2345/76-Д від 24.09.2019 року у вигляді: а) закритої черепно-мозкової травми: струс головного мозку, яка згідно п.2.3.1а і п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров?я; б) садна на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, садна на задній поверхні правого ліктьового суглобу, садна на передній поверхні лівого колінного суглобу, які згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легкі тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_5 за даним епізодом органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України, а саме: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов?язків.
Під час судового розгляду, а саме 04.03.2025 року у судовому засіданні, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 343 та ч. 2 ст. 345 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , в присутності свого захисника адвоката ОСОБА_4 , клопотання підтримав та просив задовольнити, а кримінальне провадження за його обвинуваченням закрити. При цьому обвинувачений зазначив, що згоду на закриття кримінального провадження він надає добровільно та без примусу, йому зрозуміла суть обвинувачення, підстави та наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.
Захисник в судовому засіданні вважав клопотання обґрунтованим, просив звільнити свого підзахисного від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження за його обвинуваченням.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. Просив суд долучити до матеріалів справи документи, що стосуються речових доказів та арешту майна та просив вирішити їх долю.
Потерпілі, які були допитані в ході судового розгляду, у судове засідання з розгляду клопотання сторони захисту не з`явились.
Учасники кримінального провадження вважали можливим та не заперечували проти розгляду клопотання сторони захисту за відсутності потерпілих.
Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши думку учасників провадження, суд вважає, що клопотання сторони захисту підлягає задоволенню з наступних підстав.
Якщо строк давності сплив, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.
З обвинувального акту вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_5 ставиться у провину вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 343, ч. 2 ст. 345 КК України.
Під час розгляду клопотання, суд враховує те, що 1 липня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень». Внесеними змінами до статті 11 КК України визначення злочину трансформовано у визначення «кримінального правопорушення» (єдиного як для злочинів, так і для проступків), а саме як «суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення».
Так, кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 343 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) відносилось до категорії злочинів невеликої тяжкості, а кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) відносилось до категорії злочинів середньої тяжкості.
На теперішній час, відповідно до положень ст. 12 КК України (в редакції, чинній з 01.07.2020 року), кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 343 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків та передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до 4 років, а кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 345 КК України до категорії нетяжких злочинів та передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги положення ч. 4 ст. 5 КК України, суд, у даному випадку, при розгляді клопотання сторони захисту керується нормами КК України (в чинній редакції), оскільки Закон в чинній редакції поліпшує становище обвинуваченого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 (три) роки - у разі вчинення кримінального проступку.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 (п`ять) років - у разі вчинення нетяжкого злочину.
Початком перебігу строку давності у даному провадженні, згідно обвинувального акту, є 14 серпня 2019 року, і ця обставина сторонами не заперечується.
З огляду на наведене з цього часу минуло більше 5 (п`яти) років, тобто у даному кримінальному провадженні, сплили диференційовані строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України.
Даних про те, що в період перебігу строку давності у даному провадженні обвинувачений ОСОБА_5 ухилявся від досудового розслідування або суду, або обвинуваченим ОСОБА_5 було вчинено нове кримінальне правопорушення в рамках іншого кримінального провадження, суду не надано та матеріали справи не містять.
Відтак, судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України.
Інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальні правопорушення не відносяться до переліку правопорушень, зазначених в ч.ч. 4, 5, 6 ст. 49 КК України.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17 звернуто увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття, визнання вини.
Таким чином, невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, за умови роз`яснення йому змісту, наслідків звільнення і права заперечувати проти закриття провадження, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання (вказані обставини узгоджуються з висновками, що викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2021 року у справі №552/5595/18). Окремо суд звертає увагу на те, що згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду 29 липня 2021 року (постанова по справі № 552/5595/18), вбачається, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Обвинувачений ОСОБА_5 , якому були роз`яснені наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, надав свою згоду та наполягав на закритті кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.
Отже, встановивши наявність усіх передбачених законом підстав, зясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд приходить до висновку що клопотання захисника підлягає задоволенню, отже обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього, в силу п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, підлягає закриттю.
У даному провадженні потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 300 000 (триста тисяч) гривень, потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної школи у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
В такому випадку, у зв`язку із закриттям кримінального провадження, суд в рамках кримінального судочинства позбавлений можливості розглянути та вирішити цивільні позови, тому вони підлягають залишенню без розгляду.
При цьому суд роз`яснює потерпілим (цивільним позивачам), що, у разі наявності позовних вимог, вони мають право вирішити їх у порядку цивільного судочинства.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2019 року скасувати.
Питання щодо долі речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 284-286, 350, 372 КПК України, суд
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 300 000 (триста тисяч) гривень, а також цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень залишити без розгляду. Роз`яснити потерпілим (цивільним позивачам) їх право звернення до суду в порядку цивільного судочинства у разі наявності позовних вимог.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2019 року скасувати.
Речові докази, відповідно до постанов слідчого від 20.08.2019 року, а саме:
- мобільний телефон «Ксяомі Редмі 5+» у чохлі чорного корпусу. ІМЕІ не встановлено, з сім-картою, який зберігається в камері зберігання речових доказів Відділу поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (Малиновський ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області) за квитанцією №004177 повернути власнику за належністю або уповноваженій ним особі.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1