Справа № 466/1550/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/294/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2025 року,

з участю захисників обвинувачених

адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

встановила:

на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000030 22 січня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 28, п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.5 ст. 185 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.5 ст. 185 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 345 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 345 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2025 року, зокрема, задоволено клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_13 та продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави, з 12 березня 2025 року по 10 травня 2025 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу не зменшилися і не перестали існувати.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких покликаються на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. 199 КПК України щодо порядку вручення прокурором клопотання про продовження строку запобіжного заходу.

Вважають обраний їм запобіжний захід надто суворим, а тривале тримання під вартою за відсутності актуальних ризиків незаконним.

Просять скасувати ухвалу Шевченківського районного суд м. Львова від 11 березня 2025 року та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Окрім цього, повідомити Генерального прокурора про порушення прокурором ОСОБА_13 процесуальних строків та притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та виступи захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали судового провадження, і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотань прокурора, з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені у клопотаннях, які також слугували підставою для обрання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились.

Отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційних скарг, виправданим є подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з врахуванням тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинувачених та мотивів прокурора, оскільки недостатнім є застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, про що вірно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, в тому числі і цілодобового домашнього арешту.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною актуальність вищезазначених ризиків, та приходить до висновку, що протиправна поведінка обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і надалі має свій раціональний зміст та високий ступінь імовірності.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

А відтак, на думку колегії суддів, прийняте судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави забезпечить виконання обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Що стосується вимог обвинувачених щодо повідомлення Генерального прокурора про можливі порушення прокурором ОСОБА_13 процесуальних строків та притягнення його у зв`язку з цим до дисциплінарної відповідальності, то колегія суддів не дає оцінку зазначеним доводам апелянтів, оскільки такі не є предметом перевірки у відповідності до положень ст. 422-1 КПК України. Окрім цього, суд не наділений повноваженнями щодо ініціювання дисциплінарного провадження відносно прокурорів.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду є законною і не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинувачених.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2025 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4