Справа № 366/2753/23
Провадження № 1-кп/366/96/24
У Х В А Л А

11 листопада 2024 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю учасників провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого - ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 за виділеними матеріалами кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000692 від 11.04.2023, які надійшли від Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури по обвинуваченню ОСОБА_4 , в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Іванківського районного суду перебувають виділені матеріали кримінального провадження №0000692 від 11.04.2023 року відносно ОСОБА_4 , в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України.

11 листопада 2024 року до суду від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 . Клопотання мотивовано тим, що на даний час строки запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчуються, проте продовжують існувати ризики передбаченні ст. 177 КПК України, які свідчать про можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення. На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 просив суд застосувати до його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі, зазначивши, що ризики, на які прокурор посилається у клопотанні, не підтверджені та необґрунтовані.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює, обирає запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу строку суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши надані матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, думку обвинуваченого, його захисника вважаю необхідним зробити наступний висновок.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ч. 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 6 ст. 176 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначених ризиків.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який запобіжний захід, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Для позбавлення особи свободи суд повинен вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами, які в даному кримінальному провадженні прокурор не наводить, у підготовчому засіданні прокурор послався на обставини і ризики, які були актуальними на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу. Такі підстави мають бути чітко зазначені стороною обвинувачення, а доводи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними»

Відповідно до ч. 1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У даному кримінальному провадженні вищезазначені факти прокурором не доведені, свідки допитані, матеріали справи досліджені, ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання, свідки у даному провадженні допитані, матеріали справи досліджені, а стороною обвинувачення не доведено збереження ризиків, зазначених у клопотанні, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_4 , запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт з використання електронного засобу контролю.

При цьому, суд зазначає, що сама тільки тяжкість покарання за ч. 2 ст. 307 КК України не може бути підставою для продовження тримання під вартою обвинуваченого.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового засідання. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_4 , процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження, а отже у клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосування електронного засобу контролю з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 314 - 316, 331 КПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з використання електронного засобу контролю, по 11 січня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до Іванківського районного суду Київської області за першою вимогою;

2) не залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

4) носити електронний засіб контролю;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Виконання ухвали покласти на Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області.

Ухвалу передати для виконання Відділенню поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, за місцем застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та зобов`язати негайно поставити на облік останнього і повідомити про це суд.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченому, який перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 11 листопада 2024 року

Суддя ОСОБА_6