Справа № 297/117/25
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

13 січня 2025 року м. Берегово

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , винесене по кримінальному провадженню № 0000018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого

встановив:

Слідчий звернувся з клопотанням до суду, яке погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 із визначенням застави.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою незаконного переправлення громадян України через державний кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сприяли незаконному переправленню через державний кордон України наступних осіб, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 при наступних обставинах.

Так, 11.01.2025 точний час досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в ході особистої розмови з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 погодились сприяти їм у незаконному переправленні через державний кордон України.

Після цього, 11.01.2025 близько 22 години 50 хвилин ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_4 прийшли до будинку останнього, що в АДРЕСА_1 , де за вказівкою останнього сіли до автомобіля марки «Фольцваген» модель «Крафтер» д.н.з. НОМЕР_1 , звідки в подальшому вирушили до КПП «Лужанка», при цьому по дорозі підібрали до автомобіля змінного водія ОСОБА_8 та пасажирів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Надалі, близько 02 години 30 хвилин 12.01.2025 зупинившись на АЗС «Окко», що в с. Астей Берегівського району, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 вказали ОСОБА_10 та ОСОБА_9 сховатись під покривало в салоні вищевказаного транспортного засобу та направились на КПП «Лужанка» з метою приховування їх від прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України.

Під час проходження паспортного та митного контролю на КПП «Лужанка» о 06 годині 20 хвилин ОСОБА_4 показав, що в автомобілі знаходились шість осіб, однак під час детального проходження прикордонного контролю були викриті та затримані у спробі незаконного перетину державного кордону України ОСОБА_10 та ОСОБА_9 прикордонним нарядом ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправлені осіб через державний кордон України, вказівками, надання засобів, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

12 січня 2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Вина ОСОБА_4 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: допитами свідків, протоколами пред`явлення осіб та транспортних засобів для впізнання та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів та у разі доведення його вини в ході судового слідства, останньому загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років .

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, оскільки вважає, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин та може ухилятися і переховуватись від слідства.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання та просили обрати йому запобіжний захід не пов`язаний із ізоляцією від суспільства.

Заслухавши думку сторін та перевіривши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Разом з тим, зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на етапі досудового розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах. Однак, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слідчий суддя враховує, що такий підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти років який згідно ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, однак наявна можливість відбування покарання без ізоляції від суспільства.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Відповідно до частини першої ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При вирішенні клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведення вини.

Разом з тим, в ході судового розгляду клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не відпали.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти років, який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, однак наявна в законодавстві міри покарання по собі не може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що в цілому існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_4 може вживати деяких заходів які описані в ризиках ст.. 177 КПК України.

Так, на думку слідчого судді, в судовому засіданні, стороною обвинувачення в цілому доведено наявність можливих ризиків, передбачених п 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював (у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, Феррарі-Браво проти Італії, Мюррей проти Сполученого Королівства), що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Таким чином, на думку слідчого судді, у даному випадку наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, з врахуванням встановлених обставин, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні злочину, а також те, що останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий суддя вважає необхідним застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу доведеним.

Разом з тим, враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як просила сторона обвинувачення.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Стороною обвинувачення доведено, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, а також те, що він може ухилятися від явки до органів досудового розслідування, суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді домашнього арешту буде достатнім для сприяння запобіганню вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, унеможливить його переховування від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, слідчий суддя погоджується з пропозицією слідчого щодо покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, ст. 182, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:

Клопотання задовольнити частково.

Обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Встановити строк дії запобіжного заходу на 2 (два) місяці, тобто до 12 березня 2025 року включно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України згідно з якими працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на ним зобов`язань

Ухвала слідчого судді щодо продовження застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення шляхом звільнення підозрюваного з під варти в залі суду.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1