Справа № 522/3331/25
Провадження № 1-«кс»/522/1386/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з керівником Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, громадянина України, тимчасового не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні за №0000132 від 20.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_5 , суд

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000132 від 20.02.2025 за підозрою громадянина УкраїниОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 приблизно на початку лютого 2025 року (більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) знаходячись за місцем свого проживання при листуванні за допомогою свого смартфону у месенджері Telegram вступив з невстановленою особою у злочинну змову на вчинення терористичного акту, а саме підриву автотранспортного засобу у місті Одесі.

Діючи на виконання злочинного умислу, ОСОБА_5 придбав компоненти для виготовлення саморобного вибухового пристрою, а саме: аміачна селітра, ацетон (розчинник), цукрова пудра, харчова сода, електроліт, електросірники, металевий чайник, пральний порошок, мобільний телефон та інші. Після чого здійснив виготовлення ініціювача вибуху та спорядив вибуховий пристрій умістивши компоненти в металевий чайник. Для приведення саморобного вибухового пристрою в дію, ОСОБА_5 приєднав заздалегідь придбаний кнопковий телефон, який передає сигнал, шляхом отримання дзвінку.

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків у вигляді вчинення вибуху з метою порушення громадського порядку, залякування населення та виведення з ладу транспортного засобу Lexus GX470 н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_5 помістивши готовий саморобний вибуховий пристрій до чорного рюкзаку, відправився близько 16 години 20.02.2025 за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, 2. Прибувши за вказаною адресою, ОСОБА_5 пройшов в напрямку стоянки для авто поблизу будинку №6 по вулиці Семінарській, де побачив транспортний засіб Lexus GX470 н/з НОМЕР_1 чорного кольору. Підійшовши до вказаного авто, ОСОБА_5 поставив рюкзак із саморобним вибуховим пристроєм попереду лівого переднього колеса, після чого встановив поблизу заздалегідь придбаний та підготовлений смартфон для здійснення відеофіксації та залишив зазначене місце.

О 16 год. 39 хв. 20.02.2025 відбувся вибух, в результаті якого авто Lexus GX470 н/з НОМЕР_1 та інші авто, які знаходились поруч, зазнали значних ушкоджень.

Проведеним оглядом місця події встановлено, що ушкоджені авто, в тому числі Lexus GX470 н/з НОМЕР_1 належать працівникам прокуратури. Крім того, встановлено, що саморобний вибуховий пристрій був начинений металевими гайками в якості вражаючих елементів.

21.02.2025 о 02 год. 20 хв. ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.

Громадянину України ОСОБА_5 21.02.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_5 свою вину у вчинені інкримінованого йому злочину визнав в повній мірі та надав покази по суті підозри.

Підозра ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

- повідомленням про злочин ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області;

- протоколами огляду місця події від 20.02.2025, в ході якого виявлено пошкоджене авто Lexus GX470 н/з НОМЕР_1 та виявлені уражаючи елементи вибухового пристрою;

- протоколом огляду місцевості від 20.02.2025, в ході проведення якого ОСОБА_5 повідомив, що дійсно виготовив саморобний вибуховий пристрій, який поклав під авто Lexus GX470 н/з НОМЕР_1 , в результаті чого останній знищений, а також виявлено компоненти, які останній використовував для виготовлення вибухового пристрою;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , який повністю підтвердив причетність до виготовлення саморобного вибухового пристрою та вчинення вибуху вказаного авто;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими, та у разі визнання його винним, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років позбавлення волі, що, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, дозволяє обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підставою для застосування до ОСОБА_5 зазначеного запобіжного заходу орган досудового розслідування вважає наявність передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний при обранні йому іншого запобіжного заходу може здійснити наступні дії:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду в силу тяжкості вчиненого злочину, а також часткової не контрольованості державних кордонів України у зв`язку з бойовими діями;

знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Під час вчинення злочину отримував від невстановленої особи грошові кошти, різні поради та здійснював обмін різною інформацією та у своїй діяльності міг використовувати мобільні пристрої, комп`ютерну техніку, банківські картки, інші запалювальні заготовлені засоби, тощо;

незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, тощо. Під час досудового слідства ще не встановлені та не допитані всі свідки та причетні особи, з якими контактував ОСОБА_5 під час вчинення ним злочину, а тому існує зазначений ризик;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може продовжити надавати невстановленим особам будь-яку інформацію;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Так ОСОБА_5 вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його антисоціальну поведінку, останній може продовжити свою злочинну діяльність та тим самим завдати шкоду охоронюваним правам та інтересам суспільства.

Як зазначає слідчий, зазначені обставини, відповідно до ст. 177 КПК України є підставою для обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-2586, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжний захід визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Також, відповідно до вимог ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або, якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Обрання будь-якого іншого запобіжного заходу не пов`язаного з фактичною ізоляцією підозрюваного від суспільства, становитиме безпосередню загрозу безпеці інших людей та суспільства, оскільки відповідно до зібраних матеріалів кримінального провадження є підстави вважати, що підозрюваний демонструє зневажливе до встановленого правового порядку у державі, вважає, і як наслідок може у подальшому продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Іншим чином нівелювати вказані ризики, забезпечити охорону загальносуспільних прав та інтересів ніж шляхом обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку органів досудового розслідування, не вбачається за можливе.

Враховуючи, що зазначена особа обґрунтовано підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, слідчий просить застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні

№0000132 від 20.02.2025 - громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали, просили задовольнити його у повному обсязі.

Захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження та клопотання дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Так, з наданих до суду матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання.

Слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази наявні в матеріалах кримінального провадження є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином.

Слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ст.89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя, не надаючи оцінку щодо допустимості чи не допустимості доказів зібраних під час досудового розслідування кримінального провадження, приходить до висновку, що аналіз змісту повідомлення про підозру ОСОБА_5 дає підстави вважати що висунута підозра містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності (пов`язаності) даної особи з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування докази наявні в матеріалах кримінального провадження є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином.

Викладені обставини, а також тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 свідчать про те, що підозрюваний, у випадку не застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду в силу тяжкості вчиненого злочину, а також часткової не контрольованості державних кордонів України у зв`язку з бойовими діями;

знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Під час вчинення злочину отримував від невстановленої особи грошові кошти, різні поради та здійснював обмін різною інформацією та у своїй діяльності міг використовувати мобільні пристрої, комп`ютерну техніку, банківські картки, інші запалювальні заготовлені засоби, тощо;

незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, тощо. Під час досудового слідства ще не встановлені та не допитані всі свідки та причетні особи, з якими контактував ОСОБА_5 під час вчинення ним злочину, а тому існує зазначений ризик;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може продовжити надавати невстановленим особам будь-яку інформацію;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Так ОСОБА_5 вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його антисоціальну поведінку, останній може продовжити свою злочинну діяльність та тим самим завдати шкоду охоронюваним правам та інтересам суспільства.

Запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, неможливо, зважаючи на вище перелічені ризики.

Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння цією особою, дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, більш того, за вчинення вищевказаних злочинів передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, що у сукупності свідчить про наявність реальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Зокрема, у п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зустрічається й у міжнародному праві. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо неї.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_5 , усвідомлюючи можливість його засудження до покарання у виді позбавлення волі, може переховуватись від органів досудового розслідування, прокурора та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: репутацію підозрюваного, а також що кримінальне правопорушення вчинене в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення РФ війни проти України, що у свою чергу свідчить про обґрунтовані підстави вважати, що у разі застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного та обмеження його конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

Обставин, передбачених ч. 2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-1, 258 - 258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на цей час виконуються необхідні слідчі та процесуальні дії, встановлюються інші співучасники злочину.

З урахуванням зазначених обставин справи, а також особи самого підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність не призначати заставу, оскільки у разі її внесення, даний запобіжний захід буде не здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам на даному етапі слідства.

Керуючись ст. ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 187, 193, 194, 196, 197, 205, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з керівником Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 21.04.2025 року, після чого, ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію.

Строк дії ухвали слідчого судді обчислюється з 21.02.2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: