Провадження № 1-кп/638/1822/24
УХВАЛА

Іменем України

05 грудня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000465 від 20.02.2024 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб без можливості внесення застави.

В обгрунтування прокурор послався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на даний час не зменшилися. Зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, так як останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання останнього винуватим у вчиненні злочину, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від органу досудового розслідування та/або суду. Так, ОСОБА_6 усвідомлюючи факт притягнення його до кримінальної відповідальності, призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі та невідворотності покарання, може зникнути зі свого постійного місця проживання та переховуватися від суду, що призведе до тяганини по даному кримінальному провадженні. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину може одноосібно або за допомогою інших осіб, незаконно впливати на свідків, експерта у кримінальному провадженні шляхом умовляння, залякування чи іншим чином змусити свідків, експерта змінити свої покази.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами. Прокурор вважає, що обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте, зазначив, що не визначення іншого альтернативного заходу (застави) є порушенням Європейської конвенції з прав людини та обмежує права обвинувачення.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника щодо вирішення клопотання про продовження запобіжного заходу.

Потерпіла та її представник підтримали клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважають, що підстави для визначення розміру застави відсутні.

Суд, заслухавши доводи прокурора, захисника та обвинуваченого, дослідивши клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

26 лютого 2024 року ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» (№ 27) строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В подальшому дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 продовжувалась, останній раз ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.10.2024 строком на 60 днів, тобто до 15.12.2024.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі статтею 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї (надалі Конвенція) є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями ст. ст. 5, 18 Конвенції передбачено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Пунктом 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" визначений термін "обґрунтована підозра", який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з вимогами ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед іншого - вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку суду, прокурором доведено наявність ризиків на час судового провадження, що полягають у можливості ухилення від суду, впливу на свідків та потерпілу, з огляду на наступне.

Підставою продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вважає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити зазначені вище дії.

На наявність цих ризиків вказує те, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів» в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи. Таким чином, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у даному кримінальному правопорушенні, може сприяти переховуванню обвинуваченим від суду.

Розгляд справи ще не завершений, під час судового розгляду можуть бути допитані свідки та потерпіла, тому існує ризик того, що обвинувачений буде мати можливість незаконно вплинути на потерпілу (яка є родичкою загиблої) або свідків з метою зміни показань, що не сприятиме об`єктивному розгляду справи.

З огляду на викладене, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігти ризикам, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Суд вважає, що менш суворий запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченому. Відсутні підстави, які б спростували ті вагомі ризики, якими обгрунтовується подальше тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави обвинуваченому.

Керуючись ст.ст. 2, 159, 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 321, 369-372, 392, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» (№ 27) строком на 60 (шістдесят) днів, тобто, з 05 грудня 2024 до 02 лютого 2025 року включно без права внесення застави.

Строк дії ухвали в частині продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 02 лютого 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_6 - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_6 , іншим учасникам судового провадження та направити Державній установі "Харківський Слідчий Ізолятор" для відома і виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали проголошений 05.12.2024 о 16:30

Суддя ОСОБА_1