№ 1-кп/755/1717/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2024 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора щодо розгляду питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000742 від 26.09.2023 року за обвинуваченням: ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 109, ч. ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000742 від 26.09.2023 року, за обвинуваченням за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 109, ч. ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва обвинуваченій ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з-зазначивши, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання останній вказаного запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Зокрема, обвинувачена ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, а тому, є доцільним продовжити останній запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що воно є необґрунтованим, до нього не долучено жодних письмових доказів на підтвердження зазначених у ньому ризиків. Зокрема, не доведено, що його підзахисна може ухилятися від явки до суду та впливати на свідків. Відповідно до матеріалів провадження, наявні три свідки, а саме працівники поліції та цивільний чоловік обвинуваченої ОСОБА_7 , який, у свою чергу, може відмовити від дачі показань, відповідно до ст. 63 Конституції України. Його підзахисна має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце роботи, і в умовах перебування в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» у неї значно погіршується стан здоров`я, на жодне її прохання щодо медичного огляду ніхто з керівництва установи не реагує. Проте, зазначив, що в разі задоволення клопотання прокурора, прохав визначити обвинуваченій ОСОБА_7 заставу у мінімальному розмірі, передбаченому КПК України та покласти на неї відповідні обов`язки, які останні буде належним чином виконувати і переховуватися чи перешкоджати кримінальному провадження іншим чином, остання наміру не має.

Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала думку свого захисника, зазначивши, що вона має захворювання серцево-судинної системи і в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» у неї значно погіршився стан здоров`я, а тому, вона письмово зверталася з відповідними клопотаннями до керівництва установи з проханням забезпечити їй медичне обстеження та необхідне лікування, однак, на її клопотання реагування не було.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши заявлене клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. ст. 3, 8 Конституції України, ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно із ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

За змістом положень глави 18 КПК України, у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України, підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Відповідно до п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як зазначено в п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення у справі «Лабіта проти Італії» ( 980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Колегія суддів при вирішенні клопотання прокурора щодо продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 погоджується, що ризики є дійсними і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо останньої на більш м`який, оскільки обраний запобіжний захід забезпечує належну її процесуальні поведінку.

При цьому, колегія суддів враховує суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченій, суворість можливого призначеного покарання та реальну небезпеку можливості ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявність ризиків, які не зменшились та існують на даний час.

Зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Таким чином, підстав для зміни обвинуваченій ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає і його дію слід продовжити.

Дане судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, щодо тверджень обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона має захворювання серцево-судинної системи і в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» у неї значно погіршився стан здоров`я, однак, їй не було забезпечено медичного обстеження та необхідного лікування, то колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області забезпечити проведення повного медичного обстеження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан її здоров`я та надати необхідне лікування, про що повідомити суд.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176, 177, 183, 199, 331, 369 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком не більше двох місяців - до 14 лютого 2025 року включно.

Зобов`язати керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області забезпечити проведення повного медичного обстеження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан її здоров`я та надати необхідне лікування.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя:

Суддя:

Суддя: