Справа № 944/1124/25
Провадження №1-кп/944/1043/25
УХВАЛА

/про продовження запобіжного заходу/

20.03.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні м. Яворів, клопотання прокурора Яворівської окружної прокуратури Львівської області про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 17.02.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Яворів Львівської області, зареєстрованого та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

в с т а н о в и в:

на розгляді Яворівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 17.02.2025, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 календарних днів.

В обґрунтування клопотання прокурор покликається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що поліцейським офіцером громади відділу взаємодії з громадами Яворівського районного відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 , який відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників судів та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, та в період з 09 год. 00 хв. 17.02.2025 до 18 год. 00 хв. 17.02.2025 перебував при виконанні своїх службових обов?язків у форменому одязі за сезоном із спеціальним жетоном, керуючись положеннями ст.23, 24 Закону України «Про Національну поліцію» здійснював на обслуговуваній території превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, вживав заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, інших публічних місцях.

17 лютого 2025 року приблизно о 14 год 20 хв перебуваючи поблизу будинку №68 по вул.І.Хрестителя в м.Яворів Львівської області ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, а також те, що ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу, який перебував при виконанні службових обов?язків, маючи умисел на спричинення працівнику поліції тілесних ушкоджень, діючи умисно та в стані алкогольного сп?яніння, на грунті явної неповаги до працівника поліції, вчинив конфлікт та шарпанину із вищевказаним працівником поліції, в ході якої умисно наніс працівнику поліції ОСОБА_7 , один удар кулаком лівої руки в ділянку правого плеча, чим спричинив останньому два синці в ділянці зовнішньої поверхні правого плеча, які згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов?язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

Обгрунтованість обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами та буде доведено у ході подальшого судового розгляду.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 19.02.2025 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з терміном утримання до 17.04.2025 включно.

Оскільки ризики, зазначені в ухвалі судді про застосування щодо ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, виникла необхідність в продовженні у судовому засідання запобіжного заходу тримання під вартою. Окрім цього, зазначає про наявність обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, які передбачені у ст.178 КПК, а саме: наявність вагомих доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік, який не перешкоджає застосуванню до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, можливість незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, відсутність перешкод щодо застосування до обвинуваченого запобіжних заходів, у тому числі у вигляді тримання під вартою.

Вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, не може усунути існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні клопотання підтримав, просить таке задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 подав суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, із покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування клопотання, зазначив, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, ризики, які були встановленні слідчим суддею хоча і формально існують, проте, з огляду на стадію кримінального провадження (завершено досудове розслідування), час, який ОСОБА_6 перебуває у статусі обвинуваченого, зовнішні обставини (існування яких зменшує ризик переховування від суду), а також враховуючи мету застосування запобіжного заходу, відсутні беззаперечні підстави для продовження застосування до ОСОБА_6 в цьому кримінальному проваджені виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Всі необхідні речі та документи, що мають доказове значення для даного кримінального провадження, отримані органом досудового розслідування та перебувають у його володінні. Застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту істотно зменшить ризики встановлені судом, оскільки в обвинуваченого по суті буде відсутня можливість вільно пересуватись.

Просить відмовити прокурору в задоволенні клопотання. Вважає, що більш м`якший запобіжний захід є обгрунтованим та достатнім, при цьому не порушуватиме конституційних прав підзахисного, просить клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить клопотання захисника задовольнити, в задоволенні клопотання прокурора відмовити, обрати йому більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу суд повинен врахувати наявність ризиків, зазначених в ст.177 КПК України, а також оцінити в сукупності обставини, які визначені в ч.1 ст.178 КПК України.

Згідно зі ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), тому можуть бути застосовані лише за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком.

Стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі (рішення ЄСПЛ у справі Хайредінов проти України ).

У справах Лабіта проти Італії та Харченко проти України ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від суду можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні суди завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі Вренчев проти Сербії ).

Для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (рішення ЄСПЛ у справі Тодоров проти України ).

Пункт 3 ст. 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Передусім національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку (рішення ЄСПЛ у справі Сергій Волосюк проти України ).

Отже, відповідно до сформованої ЄСПЛ практики підстави, якими попереднє ув`язнення підозрюваного обґрунтовувалося вперше, самі по собі вже недостатні для продовження строку тримання під вартою. Якщо правоохоронні органи подають клопотання про це, вони повинні обґрунтувати наявність інших вагомих і допустимих з точки зору статті 5 Конвенції підстав для того, щоб тримання особи під вартою було продовжено.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні.

Судом встановлено, що на розгляді у Яворівському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 17.02.2025, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Суд вважає, що клопотання прокурора підставне та підлягає до часткового задоволення, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, виходячи зі своєї позиції захисту, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Однак, враховуючи позицію захисту щодо обставин кримінального провадження, є достатньо підстав вважати, що у кримінальному провадженні існують ризики процесуальної поведінки обвинуваченого, передбачені ст.177 КПК України, в зв`язку із чим існує необхідність у обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу. Водночас, суд вважає надмірним засобом забезпечення кримінального провадження запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час. Враховуючи особу обвинуваченого, відсутність доказів неналежної процесуальної поведінки, постійне місце проживання на території України, приходить до висновку, що даних, які б в сукупності давали підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає, а тому вважає можливим не обирати обвинуваченому винятковий запобіжний захід, яким є тримання під вартою.

Отже, зважаючи на вимоги ст.5 Конвенції та усталену практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку, що характер пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, не може бути достатньою підставою для продовження тримання останнього під вартою.

При цьому запобігти наявним ризикам, які зумовили застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наразі можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, вважаю, що клопотання прокурора слід задовольнити частково, обрати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з визначенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, оскільки такий буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177-179, 184, 194, 196, 197, 314-315, 369-372 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Клопотання прокурора Яворівської окружної прокуратури Львівської області про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити частково.

Клопотання захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:

- не залишати житло, у якому він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати до суду на першу усну чи письмову вимогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що на підставі ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали становить два місяці, тобто по 20 травня 2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту покласти на прокурора Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , виконання - на Яворівський РВП ГУ НП у Львівській області (адреса: вул.І.Франка, 16, м.Яворів Львівської області).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1