Дата документу 13.11.2024 Справа № 334/7638/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/7638/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1093/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 13 листопада 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянки України, яка не заміжня, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участю захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON),

обвинуваченої ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник - адвокат ОСОБА_8 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2024 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останньої у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 листопада 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченої.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції змінити та обрати стосовно неї запобіжний захід у виді домашнього арешту, та дати можливість пройти відповідне обстеження і лікування.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що обраний стосовно неї запобіжний захід у виді триманні під вартою є занадто суворий.

Наголошує на тому, що вона хворіє на певне тяжке захворювання, стан її здоров`я суттєво погіршився, відповідного лікування в умовах слідчого ізолятору вона не отримує.

Також, вказує про те, що інкримінований їй злочин вона не вчиняла.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 , та звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Сторона захисту посилається на необґрунтованість підозри.

Наголошує на тому, що обвинувачена ОСОБА_6 є раніше не судимою, має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_4 . Також, обвинувачена ОСОБА_6 має сестру - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є власником будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_5 , та яка не заперечує проти проживання обвинуваченої ОСОБА_6 за цією адресою.

Окрім цього, захисник звертає увагу на наявність у обвинуваченої ОСОБА_6 певної хвороби, та вона потребує відповідного лікування.

Згідно з ухвалою суду, на розгляді Ленінського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження №0001600 від 03 серпня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій, оскільки судовий розгляд у справі не закінчено, окрім того, відсутні підстави змінювати запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш м`який. Обвинувачена може переховуватися від суду, впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_6 заперечувала, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник заперечував, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не заявляв.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; аргументи обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , думка прокурора, потерпілої, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, яке є тяжким злочином, за який передбачено покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства на тривалий строк.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; ризик продовження злочинної діяльності - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, відомості про особу обвинуваченої, яка не працює, постійного джерела доходів не має, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останньої вказаного запобіжного заходу, не зменшились, з огляду на особу обвинуваченої, характер та ступінь тяжкості інкримінованого їй правопорушення та суворість можливого покарання, і інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту та обвинуваченою ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи захисника про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, ризики, які встановлені судом першої інстанції є обґрунтованими та підтвердженими наявними в справі доказами.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

З приводу доводів сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, колегія суддів звертає увагу на те, що наразі ОСОБА_6 є обвинуваченою та суд першої інстанції має перевіряти обґрунтованість висунутого обвинувачення у встановленому законом порядку.

Перевірка вказаного питання на цій стадії процесу до компетенції апеляційного суду не відноситься.

На зазначеній стадії, згідно з кримінальним процесуальним законодавством, суд апеляційної інстанції переглядає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на стадії судового провадження.

Відповідно і доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що інкримінований їй злочин вона не вчиняла, є передчасними та мають перевірятися судом першої інстанції у встановленому законом порядку і оцінюватись у сукупності з іншими доказами.

Обставини, на які, посилається сторона захисту, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_6 є раніше не судимою, має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_4 , сестру - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , та яка не заперечує проти проживання обвинуваченої ОСОБА_6 за цією адресою, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в цьому випадку не свідчать про достатність застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення її належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Колегія суддів вважає, що строк обраного стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного, такий захід відповідає особі обвинуваченої, характеру та тяжкості діяння, яке їй інкримінується.

Дані про те, що обвинувачена ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Разом з цим, після повідомлення обвинуваченою ОСОБА_6 про поганий стан свого здоров`я та про те, що належного обстеження та лікування в умовах слідчого ізолятора вона не отримує, з метою недопущення конституційних прав обвинуваченої, постановила ухвалу, якою доручила начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати здійснення обстеження обвинуваченої ОСОБА_6 за наявності на це її згоди та за потреби забезпечити належне лікування останньої.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2024 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останньої у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 листопада 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4