Справа № 461/923/25
Провадження № 1-кс/461/1823/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2025 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

в с т а н о в и в :

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000026 від 28 січня 2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, погодженим із прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього, передбачених обов`язків.

В обґрунтування поданого клопотання покликається на те, що ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчиненому у значному розмірі під час воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 201-2 КК України. З урахуванням викладених ризиків та особи підозрюваного, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється, сторона обвинувачення приходить до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні клопотання не заперечили.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000026 від 28 січня 2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на ЗО діб, який неодноразово було продовжено та який діє по даний час.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» безоплатна допомога (пересилка, виконання робіт, надання послуг) - це надання гуманітарної допомоги без будь-якої грошової, матеріальної або інших видів компенсацій донорам.

Гуманітарна допомога - це цільова адресра безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв`язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема, внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров`я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Гуманітарна допомога є різновидом благодійництва і має спрямовуватися відповідно до обставин, об`єктивних потреб, згоди її отримувачів та за умови дотримання вимог ст. З Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації».

Положеннями ст. З Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» визначено, що цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах. Сферами благодійної діяльності є, зокрема допомога постраждалим внаслідок катастроф, збройних конфліктів і нещасних випадків, а також біженцям та особам, які перебувають у складних життєвих обставинах; сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях мирного і воєнного стану.

Не відносяться до гуманітарної допомоги підакцизні товари, крім: транспортних засобів, що надходять у період проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях для отримання і використання Збройними Силами України, Національною гвардією України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною прикордонною службою України, Державною службою України з надзвичайних ситуацій, Державною спеціальною службою транспорту, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України для забезпечення проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях (пункт 2 частини 2 статті 3 Закону).

У той же час, статтею 12 Закону «Про гуманітарну допомогу» встановлено, що особи, винні у порушенні законодавства про гуманітарну допомогу, несуть відповідальність згідно із законами України.

В порушення вищевказаного законодавства, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, з метою отримання прибутку, вчинив злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 в період з лютого 2024 року (більш точної дати досудовим слідством не встановлено) по грудень 2024 під приводом волонтерської діяльності, яка мала полягати у безоплатній передачі Збройним силам України та іншим військовим формуванням, створеним у відповідності до законодавства України, товарів гуманітарної допомоги, отримав автомобілі марок: «Volkswagen Amarok», 2011 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , «Volkswagen Transporter», 2012 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 , які 10.02.2024 та 01.12.2024 ввезенні через митний кордон на територію України, як гуманітарна допомога отримувачем якої була Громадська організація «Народна самооборона Львівщини» (ЄДРПОУ: 3945693 8).Надалі ОСОБА_4 , зберігаючи вказані автомобілі у невстановленому досудовим розслідуванням місці, достовірно знаючи про походження автомобілів і їх цільове призначення, незважаючи на взятий на себе обов`язок перед Громадською організацією «Народна самооборона Львівщини» щодо безоплатної передачі таких автомобілів Збройним силам України та іншим військовим формуванням, що створені у відповідності до законодавства України, а також встановлену Законом України «Про гуманітарну допомогу» заборону на продаж гуманітарної допомоги, вирішив, з метою отримання прибутку, незаконно розпорядитися вищевказаними транспортними засобами, а саме реалізувати їх зацікавленим особам.

04.03.2025, близько 16:00 год., ОСОБА_4 під час телефонної розмови з ОСОБА_8 , який цікавився придбанням автомобілів для власних цілей, повідомив останнього, що зможе продати йому автомобілі марок: «Volkswagen Amarok» 2011 року випуску (VIN-код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 ) та «Volkswagen Transporter» 2012 року випуску (VIN-код: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 ,). Після чого, ОСОБА_4 вказав ОСОБА_8 вартість кожного з них, а саме оцінив автомобіль марки «Volkswagen Amarok» в 340, 000 грн та автомобіль марки «Volkswagen Transporter» в 250, 000 грн.

В подальшому, 05.03.2025, приблизно о 13:00 год., ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, реалізуючи свій злочинний умисел на отримання прибутку шляхом продажу товарів гуманітарної допомоги, перебуваючи на території «АЗС ОККО» за адресою: Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, с. Угринів, вул. Галицька, 23а, отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в загальній сумі 590, 000 грн., за продаж автомобіля марки «Volkswagen Amarok», 2011 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 та автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2012 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 , які були ввезені на територію України в якості гуманітарної допомоги.

Разом з тим, досудовим розслідуванням встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Amarok», 2011 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , станом на дату їх продажу становить 411 83,80 грн., марки ««Volkswagen Transporter», 2012 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 , становить 322 630,50 грн., загалом сумарна вартість таких автомобілів становила 734 414,30 грн, що є значним розміром відповідно до примітки до ст. 201-2 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчиненому у значному розмірі під час воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

24 березня 2025 року вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Брянка Луганської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 .

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами, отриманими у встановленому КПК України порядку:

рапортом про виявлення кримінального правопорушення від 28.01.2025;

протоколами допитів ОСОБА_9 ;

протоколами допитів ОСОБА_8 ;

протоколом огляду місця події від 01.02.2025;

протоколом огляду речей, предметів та документів від 03.02.2025;

протоколом огляду ідентифікації (імітаційних/несправжніх засобів) від

05.03.2025;

протоколом обшуку від 05.03.2025;

висновками судових транспортно-товарознавчих експертиз;

іншими матеріалами в сукупності.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Згідно з ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оцінюючи особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до переконання в наявності передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме:

переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Водночас, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, оскільки з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.

Зважаючи на викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків як підозрюваного, слідчий просить слідчого суддю застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Особисте зобов?язання полягає у покладені на підозрюваного, обвинуваченого зобов?язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання просить покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчиненому у значному розмірі під час воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, а саме у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги (автомобілів), загалом сумарна вартість яких становила 734 414,30 грн, що є значним розміром відповідно до примітки до ст. 201-2 КК України, під час воєнного стану.

При цьому, прокурором не доведено, що ризики невиконання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства у кримінальному провадженні відповідають найбільш м`якому запобіжному заходу у вигляді особистого зобов`язання та що такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

В Україні триває воєнний стан, підозрюваний є особою призовного віку, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути до нього судом застосовано, вживати заходи до незаконного перетину кордону, ухилятись від слідства та суду.

З огляду на обставини справи, злочин вчинено під приводом волонтерської діяльності. Як пояснив ОСОБА_4 , він на даний час також займається волонтерством і постачанням військового спорядження, відтак, може продовжувати злочинну діяльність, повязану із незаконним продажем гуманітарної тавійськової допомоги з метою отримання прибутку.

В судовому засіданні підозрюваний пояснив, що вину свою визнає, разом з тим, зі змісту його показань вбачається, що він не в повній мірі усвідомлює характер своїх дій, які з його слів не були умисними, з метою отримання прибутку у значному розмірі під час воєнного стану.

Сам факт визнання вини підозрюваним не є безумовною підставою для задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді особисто зобов`язання за відсутності інших процесуальних підстав, передбачених нормами КПК.

Відтак, з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя не погоджується з обґрунтуванням слідчого щодо достатності застосування до підозрюваного самого м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання та вважає, що з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду підозрюваному слід обирати більш суворий запобіжний захід, що буде достатнім для запобігання ризикам невиконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

Тому приходжу до висновку про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 176 - 179, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 28.03.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1