УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_5 , на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2024 року, якою відмовлено в задоволені подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_6 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Постановити ухвалу, якою частково задовольнити подання ДУ «Казанківська ВК № 93» щодо приведення вироків відносно ОСОБА_6 у відповідність вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів У країни щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-ІХ.

Виключити з вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05.11.2019 обвинувачення за епізодами крадіжок 11.05.2019 у ОСОБА_8 майна на суму 1689,93 грн. та в кінці травня 2019 року у ОСОБА_9 на суму 428,34 грн.

У зв`язку з усуненням караності діяння звільнити засудженого ОСОБА_6 , від відбування призначеного покарання за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08.02.2021.

Виключити з вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.09.2023 посилання на призначення покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08.02.2021 призначено остаточне покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_6 таким, що відбуває покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.05.2024 за ч. 1 ст. 309, ст. 71, 72 КК України у виді 1 року позбавлення волі. Початок строку 07.05.2024

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою суду відмовлено в задоволені подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною і такою, що підлягає скасуванню, з підстав неправильного застосування закону У країни про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Вказує, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 був неодноразово судимий, приведення вироків відносно ОСОБА_6 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів У країни щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ є необхідним для подальшого визначення судимості у нього з урахуванням положень ч. 3 ст. 88 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

У вересні 2024 року начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернувся до суду із вказаним поданням відносно засудженого ОСОБА_6 , в якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироку Вознесенського районного суду Миколаївської області від 07.05.2024 року, вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.09.2023 року, вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08.02.2021 року та вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05.11.2019 року у відповідність до Закону України « Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Ухвалою суду відмовлено в задоволені подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи в задоволенні подання суд вказав, що фактично, на теперішній час ОСОБА_6 відбуває покарання не пов`язані зі ст. 185 КК України. За встановлених обставин суд врахував, що за результатами усунення кримінального діяння він уповноважений звільнити засудженого від відбування покарання, проте не може приводити вироки суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Як вбачається з ухвали суду, начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернувся до суду із поданням відносно засудженого ОСОБА_6 , в якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироку Вознесенського районного суду Миколаївської області від 07.05.2024 року, вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.09.2023 року, вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08.02.2021 року та вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05.11.2019 року у відповідність до Закону України « Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Ухвалою суду відмовлено в задоволені подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду, з огляду на наступне.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05.11.2019 року був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 357 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 2 роки 6 місяців. Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18.02.2021 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та шляхом часткового складання покарань визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання цим вироком, було частково приєднано невідбуте покарання за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05.11.2019 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців. Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.09.2023 року, ОСОБА_6 було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень. передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України до 3 років позбавлення волі. Цим же вироком на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18.02.2021 року ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі. Вироком Вознесенського районного суду Миколаївської області від 07.05.2024 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ч. 1 ст. 71,72 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.09.2023 року, яка становить 5 місяців 22 дні та визначено остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Встановлені судом першої інстанції обставини у справі свідчать, що ОСОБА_6 відбуває покарання призначене за вироком Вознесенського районного суду Миколаївської області від 07.05.2024 року за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Цим же вироком, на підставі ч. 1 ст. 71,72 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.09.2023 року, яким ОСОБА_6 було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, карність якого законом усунена, підлягає звільненню від призначеного судом покарання.

Разом з тим, клопотання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» не містить вимогу про звільнення ОСОБА_6 від покарання, яке він відбуває. В клопотанні ставиться питання про приведення вироків відносно ОСОБА_6 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-IX.

Тобто, фактично клопотання яке було направлено до суду першої інстанції, а також апеляційна скарга прокурора, яка спрямована до апеляційного суду, містять вимогу про зміну вироків Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05.11.2019 року та від 18.02.2021 року, які набрали законної сили, що неможливо на стадії виконання вироку та суперечить положенням ст. 74 КК України.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання начальника ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)». З цих же підстав не підлягає задоволенню і апеляційна скарга прокурора.

Враховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.376,405,407, 418, 419,424, 426, 532 КПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2024 року, стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді