Справа № 712/7006/24
Провадження 1кп/712/333/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження №0000220 від 08.06.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чигирин Черкаської області, громадянина України, депутата Чигиринської міської ради, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України,-,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебуває кримінальне провадження №0000220 від 08.06.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на два місяці з продовженням строку покладених на нього обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що на теперішній час є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись на волі: буде переховуватись від прокуратури та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме з метою уникнення покарання у вигляді конфіскації майна вчиняти дії, спрямовані на його відчуження; може вчинити інші злочини чи продовжити злочин, у якому обвинувачується. Таким чином, саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти переліченим ризикам.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

При цьому, надав суду письмові заперечення на клопотання про продовження запобіжного заходу при цьому зауважив, з клопотанням категорично не згоден, оскільки воно містить інформацію, що не відповідає дійсності. Вважає, що 17.01.2025 року ОСОБА_5 був судом був обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю строком на 2 місяці, тобто по 17.03.2025 року включно з грубим порушенням вимог КПК України, так як суд не взяв до уваги, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 строком на 60 діб з можливістю внесення застави в розмірі 385 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в порушення вимог КПК є безпідставним й незаконно обґрунтованим. Клопотання основане на незаконній ухвалі Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.01.2025 року про застосування примусового приводу у судове засідання на 17.01.2025 року відносно ОСОБА_5 . Суд був повідомлений належним чином про причини неявки обвинуваченого ОСОБА_5 до суду. Крім того, сторона обвинувачення у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише вважала, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Вваажає, що подане стороною обвинувачення клопотання є необґрунтованими, а ризики не доведеними належними та достатніми доказами, жодний із ризиків на які вказано у клопотанні не існує, а тому клопотання прокурора не підлягає до задоволення. Крім того захисник зазначив, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом під час розгляду справи в суді може бути продовжений за клопотанням прокурора. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим. Таким чином, клопотання є безпідставним та необґрунтованим, а ризики не наведеними належним чином та достатніми доказами, а тому воно не підлягає до задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку захисника, просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю.

Суд заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, матеріали клопотання прокурора, заперечення на клопотання сторони захисту, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою продовжити, змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрювана/обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я, міцність її соціальних зв`язків, майновий стан, тощо.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Судом встановлено, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.01.2025 застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю, який застосовано до 17.03.2025 року включно, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбчаних ч. 5 ст. 194 КПК України.

При обранні запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 судом було встановлено, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України пошириння матеріалів у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, за яке передбачене покарання у вигляді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з конфіскацією майна або без такої та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 році, вчинені повторно, за яке передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Суд, при обранні запобіжного заходу також врахував наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені в цій статті.

В обґрунтування клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю прокурор посилається на продовженні існування ризиків, а саме те, що ОСОБА_5 , знаходячись на волі: буде переховуватись від прокуратури та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); - незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); - буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме з метою уникнення покарання у вигляді конфіскації майна вчиняти дії, спрямовані на його відчуження(п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України); - може вчинити інші злочини чи продовжити злочин, у якому обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Суд зазначає, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення підозрюваним, обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, наявність ризику переховування від суду у відповідності до КПК України не означає, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку суду, тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та суворість покарання за їх вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Суд звертає увагу на те, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 436-2 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна або без такої.

Погоджуючись із існуванням реальної можливості здійснення з боку ОСОБА_5 переховування, суд також враховує дані про його майновий стан та можливість перебування за кордоном.

Також суд вважає обґрунтованим твердження сторони обвинувачення про продовження існування ризику незаконного впливу на свідків у данному кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що судовий розгляд триває, свідки не допитані у кримінальному провадженні, ОСОБА_5 може особисто чи опосередковано впливати на свідків у данному кримінальному провадженні.

При оцінці вказаного ризику суд враховує встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, із забезпеченням права обвинуваченого на перехресний допит. Суд під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від свідків (ст. 23 КПК України). Тобто, ризик незаконного впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже, стороною обвинувачення обґрунтовано, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою ненадання суду достовірних показань щодо його участі у вчиненні кримінальних правопорушень для уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Також з огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_5 продовжує існувати ризик продовження ним вчиняти інші злочини чи продовжити злочин, у якому підозрюється.

Суд також враховує, що ОСОБА_5 на виконання ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби від 19.03.2024, здав на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон. Однак, під час дії запобіжного заходу ОСОБА_5 оформив новий паспорт громадянина України для виїзду за кордон, про що не повідомив ні суд, ні прокурора.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 181 ч. 6 КПК України, твердження сторони захисту на те, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом під час розгляду справи в суді може бути продовжений за клопотанням прокурора. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим, стосується строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту тільки на досудовому розслідуванні.

Також до суду надійшло клопотання сторони захисту про зміну місця проживання ОСОБА_5 та надання дозволу на відлучення з місця проживання за життєвої необхідності для лікування за місцем свого проживання до лікарняної установи )лікарні, поліклініка, тощо) та аптеки: для закупівлі продуктів харчування та побутових речей до магазину; для сплати комунальних платежів до поштового відділення (банківської установи, терміналу або банкомату, тощо).

За нормативним змістом статті 201 Кримінального процесуального кодексу України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, та його захисник, має право подати до місцевого суду клопотання про зміну запобіжного заходу, зокрема про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, які покладені на нього слідчим суддею, судом, або про зміну способу їх виконання.

Обвинувачений ОСОБА_5 , не порушивши обов`язки, обрані відносного нього судом, виконуючи умови обраного запобіжного заходу, повідомив суд про неможливість виконання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Обвинувачений виконав вимоги частини 3 статті 201 Кримінального процесуального закону України та надав докази, які обґрунтовують доводи такого клопотання.

За таких обставин, із метою забезпечення належного виконання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю, суд приходить до переконання про доцільність заміни способу виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю, змінивши адресу, за якою обвинувачений має перебувати під домашнім арештом цілодобово.

Також суд вважає за необхідне дозволити ОСОБА_5 залишати місце свого проживання в разі необхідності отримання медичної допомоги; рятування життя та здоров`я, а також придбання лікарських засобів, препаратів, медикаментів та продуктів харчування.

Враховуючи викладене та продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, кримінальна справа провадженням не закінчена, запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, докази в судовому засіданні не перевірені, свідки не допитані, суд вважає необхідне продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю, строком на 2 (два) місяці, за місцем проживання останнього АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки у такий спосіб буде забезпечено пропорційність дотримання балансу між гарантіями виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, дотриманням належної правослухняної поведінки, усуненням негативних ризиків для кримінального провадження та необхідністю недопущення зайвого втручання у приватне життя.

Суд також вважає за необхідне, у визначений судом час, в період воєнного стану на території України, дозволити обвинуваченому ОСОБА_5 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 15 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатися з місця проживання з метою перебування останнього в укритті.

Керуючись ст. ст. Керуючись ст. ст. 27, 177-178, 181, 331, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чигирин Черкаської області, громадянина України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням засобів електронного контролю, строком на 2 (два) місяці, тобто до 14 травня 2025 року включно, заборонивши останньому залишати місце проживання, а саме:АДРЕСА_1 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 покладені на нього обов`язків передбчаних ч. 5 ст. 194 КПК України:

- не залишати місце свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 цілодобово, за винятком наступних випадків: необхідності отримання медичної допомоги; рятування життя та здоров`я, а також придбання лікарських засобів, препаратів, медикаментів та продуктів харчування;

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та зміну контактного номеру телефону;

- не спілкуватися зі свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;

- здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

У визначений судом час, в період воєнного стану на території України, дозволити обвинуваченому ОСОБА_5 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 15 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатися з місця проживання з метою перебування останнього в укритті.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що порушення умов домашнього арешту може бути наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу, зокрема, тримання під вартою.

Виконання ухвали покласти на співробітників Бучанського відділення поліції ГУНП в Київській області (Київська область, м. Буча,вул. Нове Шосе, 3) .

Контроль за виконанням ухвали покласти прокурорів у кримінальному провадженні №0000220 від 08.06.2023 року.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 14 березня 2025 року.

Повний текст ухвали проголошено 18 березня 2025 року о 10 годині 00 хвилин.

Головуючий: