ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/13/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001141 від 11.12.2024 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 18.12.2024, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новодмитрівка, Білозерського району, Херсонської області, громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, номера обслуги протитанкового взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , на посаді «солдат», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, на строк до 13.02.2025.

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, та, проходячи її в посаді номера обслуги протитанкового взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, маючи намір на придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, незаконно, 11 грудня 2024 року (більш точної часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи в зоні бойових дій на території Херсонської області Херсонського району, с. Новодмитрівка, невстановленим слідством шляхом придбав 3 бойові гранати, які помістив до кишені брюк та куртки в які був одягнений, та носив при собі, тим самим незаконно зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

В подальшому ОСОБА_8 , маючи при собі 3 бойові гранати, направився до місця проживання свого знайомого ОСОБА_9 , який проживає по АДРЕСА_2 , де спільно з ним на присадибній ділянці останнього зірвав одну бойову гранату. Після цього ОСОБА_8 , залишивши місце проживання ОСОБА_9 , маючи при собі 2 бойові гранати, направився до лісосмуги, розташованої в межах с. Новодмитрівка (точне місце розташування досудовим розслідуванням не встановлено), де викинув одну із гранат.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 11 грудня 2024 року близько 18.30 години, знаходячись біля території домоволодіння по АДРЕСА_1 , керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на грубе порушення громадського порядку, діючи з особливою зухвалістю та нехтуючи загальноприйнятими нормами і правилами поведінки, усвідомлюючи, що знаходиться в громадському місці, маючи при собі заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень, а саме бойову гранату, яку зберігав при собі та без наявних на то причин, демонструючи явну перевагу над громадянами, витягнув запобіжне кільце і кинув її на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де відбувся вибух, в результаті якого потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: акубаратравма та струс головного мозку, потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді акубаратравма, струс головного мозку та був пошкоджений автомобіль «FIAT FIORINO» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є потерпіла ОСОБА_12 .

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України, носіння, зберігання, придбання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу; ч.4 ст.296 КК України, хуліганство, а саме: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмета.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх доводів указує, що першим ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є ризик переховування від органу досудового розслідування та суду.

Відтак, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, у зв`язку з чим у органу досудового розслідування є підстави вважати, що він з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Тобто, ОСОБА_8 може виїхати на місцевість, що перебуває на території громади, яка перебуває в тимчасовій окупації.

Другим ризиком, передбаченим п.2 ч.1 ст.177 КПК України, є ризик можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які на цей час ще не встановлені слідством.

На цей час перевіряються обставини придбання ОСОБА_8 вказаних гранат та наявність у його користуванні можливо іншої зброї або боєприпасів.

Третім ризиком, передбаченим п.3 ч.1 ст.177 КПК України, є ризик можливості незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Свідки та потерпілі у кримінальному правопорушенні добре знайомі з ОСОБА_8 , мешкають в одному населеному з ним пункті, тому підозрюваний матиме змогу незаконно впливати на останніх з метою зміни раніше наданих ними показань.

Четвертим ризиком, передбаченим п.4 ч.1 ст.177 КПК України, є ризик можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом невиконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного, в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу.

Крім того, судом не взято до уваги дані, що характеризують його особу, а саме, що він тривалий час зловживає спиртними напоями, не працює, кошти на проживання інколи йому пересилає його дружина-інвалід. Також судом не взято до уваги, що він 17.06.2023 самовільно залишив розташування військової частини і що за цим фактом розпочато досудове розслідування.

Таким чином, органом досудового розслідування, відповідно до п.4 ч.1 ст.184 КПК України, встановлено наявність обґрунтованих ризиків, передбачених п.1,2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а також установлено, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти вищевказаним ризикам, що не здатен забезпечити інший більш м`який запобіжний захід.

Просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 18.12.2024 про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 13.02.2025 включно, розмір застави не визначати.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, позицію захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів провадження СВ Відділення поліції №1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001141 від 11.12.2024, за підозрою ОСОБА_8 у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на які послався слідчий суддя в ухвалі, та дав їм належну оцінку.

13.12.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, і ця підозра підтверджена матеріалами кримінального провадження, а саме: повідомленням зі служби 102 від 11.12.2024; протоколом огляду місця події від 11.12.2024; додатковим протоколом огляду місця події від 12.12.2024; показами потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_11 ; довідками з КНП «Білозерська лікарня» від 13.12.2024; показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; протоколом пред`явлення особи підозрюваного за фотознімками для впізнання свідками; слідчим експериментом від 13.12.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_8 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 послався на те, що прокурор, зазначивши про ризик переховуватися від органу досудового слідства, не зазначив жодної дії підозрюваного, яка б вказувала на існування намірів підозрюваного переховуватися від слідства та покинути місце свого проживання.

Ризик ухилення від слідства в даному випадку є вкрай мінімальним, застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, призведе до більш ефективних наслідків державі у розумінні суспільного інтересу.

Що ж до ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя зазначив, що ані у клопотанні слідчим, ані в судовому засіданні прокурором взагалі не зазначено жодного слова на обґрунтування вказаного ризику, лише тільки названо ризик так, як він зазначений у КПК України, слідчий суддя такого ризику в діях підозрюваного не вбачає.

Що ж до ризику впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурор не зазначив, в чому саме може проявлятися цей вплив та які наслідки він може мати для досудового розслідування. Однак прокурором не зазначено, на якого саме свідка і у який спосіб може здійснюватися тиск підозрюваним на свідка чи потерпілого і з якою метою, якщо підозрюваний визнає свою вину, щиро розкаявся, надав показання, співпрацює зі слідством, тобто немає жодної необхідності у здійсненні будь-якого тиску на будь-кого із свідків чи потерпілих в цілому.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя дійшов висновку про існування ризику, визначеного п.4 ч.1 ст.177 КК України, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, який полягає в тому, що підозрюваний при певних обставинах повів себе нестримно, що призвело до вчинення ним кримінального правопорушення, зазначена обставина вказує на те, що він може не завжди своєчасно зрозуміти необхідність явки до слідчого, значимість проведення слідчих дій, що може перешкоджати кримінальному провадженню. Наявність менш суворого запобіжного заходу стане стримуючим фактором для дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який, на думку слідчого судді, забезпечить належну подальшу процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Положення ч.4 ст.194 КПК України вказують, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до сталої судової практики про застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового розслідування, запобіжний захід у виді тримання під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно п.3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 08 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06 грудня 2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Відповідно до п. «с», ч.1 ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на свободу та особисту недоторканність) - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В свою чергу відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

У всіх випадках, коли ризику переховування підозрюваного (обвинуваченого) від органу досудового розслідування та суду можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного (обвинуваченого) має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч.2 ст.177, ст.181 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_16 та апеляційної скарги прокурора, основною підставою обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 є тяжкість кримінальних правопорушень, а наведені ризики прокурором в апеляційній скарзі відповідають застосованому до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, що зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечить виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.

Чинним КПК України не передбачено, що при підозрі або обвинувачені особи у вчиненні кримінального правопорушення, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).

На переконання колегії суддів, з урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, має сім`ю, є військовослужбовцем, який готовий продовжувати службу в лавах ЗСУ, повністю визнав свою вину, розкаюється у скоєному, співпрацює зі слідством, суд апеляційної інстанції вважає, що незважаючи на підозру у вчиненні ним тяжких кримінальних правопорушень та передбачене за них покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою.

У зв`язку із чим, щодо нього може бути застосований інший більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства як суспільства, так і потерпілих.

Інші посилання прокурора були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.

З огляду на викладене, доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, про необхідність скасування ухвали слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_8 буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у вказаній справі.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 18.12.2024 про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_8 до 13.02.2025 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_17 ОСОБА_4