Провадження №: 1-кп/752/1421/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

під час відкритого судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000523 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

У С Т А Н О В И В:

Колегією суддів Голосіївського районного суду м. Києва здійснюється судовий розгляд обвинувального акта у вказаному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 звернувся з клопотанням про заявлення самовідводу колегією суддів. Крім того, його захисник - адвокат ОСОБА_9 заявив про відвід колегії суддів від розгляду даного кримінального провадження за № 0000523.

Свою заяву обвинувачений ОСОБА_5 мотивує упередженістю, на його думку, колегії суддів при розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього у судовому засіданні, яке відбулось 13.02.2025, оскільки було проігнороване його бажання щодо розгляду даного клопотання в присутності його двох захисників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що, як він вважає, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, оскільки захисник ОСОБА_9 подав клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з його зайнятістю в іншому процесі. Крім того, дане клопотання було подане менше ніж за три години до початку його розгляду, що позбавило його можливості ознайомитись зі змістом клопотання.

З тих самих підстав захисником обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_9 заявлено про відвід колегії суддів у даному проваджені, оскільки, як він вважає, крім вказаного, було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_6 підтримали заявлені відводи.

Прокурор ОСОБА_7 вважав дані заяви необґрунтованими, крім того зазначив, що це було не перше клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 з подібним мотивуванням та наведенням наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відтак стороні захисту були відомі мотиви даного клопотання. Просив відмовити у відводі колегії суддів.

Заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Частиною 5 ст.80 КПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим.

Норми чинного законодавства свідчать, що для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість.

Статтями 75, 76 КПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України - за наявності інших обставин, які викликають сумніви у його неупередженості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя.

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі «Мироненко та Мартиненко проти України». У пунктах 66, 67 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, такі природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Згідно з усталеною практикою Суду застосування одного із цих критеріїв (підходів) або обох залежить від конкретних обставин, пов`язаних зі спірною поведінкою судді.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 3 травня 2007 року у справі «Бочан проти України» вказав, що Суд далі нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Колегія суддів зазначає, що у заявах про відвід щодо неупередженості колегії суддів посилання на вимоги щодо вручення клопотання не поширюються на випадки розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду у порядку ст. 331 КПК України. Обставини щодо необхідності застосування та продовження запобіжного заходу були предметом розгляду у попередніх засіданнях як під час досудового розслідування, так і судового розгляду, та були відомі стороні захисту.

Крім того, під час розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, захист останнього здійснювався адвокатом ОСОБА_8 .

Таким чином колегія суддів прийняла рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких суд прийняв відповідне рішення.

Також, колегією суддів під час розгляду зазначеного вище клопотання прокурора, зменшено розмір застосованої до обвинуваченого застави, яка вподальшому була внесена, внаслідок чого ОСОБА_5 наразі не утримується під вартою.

Відтак, доводи та підстави, з яких захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_5 просять відвести колегію суддів від розгляду даного кримінального провадження через упередженість, не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, оскільки не знайшли свого підтвердження відомості, що викликали б сумнів в неупередженості або об`єктивності колегії суддів (головуюча суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), зазначених в заявах про відвід (самовідвід), у даних заявах слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 про відвід колегії суддів (головуюча суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) від розгляду кримінального провадження за № 0000523 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3