КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 05.04.2024, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , за призовом під час мобілізації, маючи військове звання - старший солдат, обіймаючи посаду водія 2 автомобільного відділення 3 автомобільного взводу 2 автомобільної роти автомобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи на порушення вимог Конституції України, Законів України «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів, з метою ухилитись від проходження військової служби, 31.07.2023, тобто під час дії воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби. У подальшому 04.11.2023 ОСОБА_6 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 .

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном на розсуд суду.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зокрема зазначає, що при призначенні покарання суд належним чином не врахував його критичне ставлення до свого вчинку, бажання продовжити службу в лавах ЗСУ, а також причину вчинення злочину, яка полягала у тривалій відсутності відпустки, внаслідок чого в нього погіршився психологічний та емоційний стан.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, хоча про час та місце апеляційного розгляду повідомлявся у передбачений законом спосіб, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.401, ч.4 ст.405 КПК України участь обвинуваченого у розгляді апеляційної скарги, в якій не порушується питання про погіршення його становища, не є обов`язковою, у зв`язку з чим апеляційний суд не вправі був застосовувати до нього привід в судове засідання.

З урахуванням викладеного, з метою дотримання вимог ст.28 КПК України щодо розумності строків апеляційного розгляду, колегією суддів було прийнято рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням характеру і тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, а також наявності обставини, яка пом`якшує покарання - щирого каяття, суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.5 ст.407 КК України.

Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Більш того, положеннями ст.75 КК України передбачено неможливість застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, зокрема, до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України, про що правильно зазначив суд в оскаржуваному вироку.

Таким чином відсутні підстави для пом`якшення ОСОБА_6 покарання та призначення покарання на підставі ст.75 КК України.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначав про бажання продовжити військову службу та надіслав копію довідки, з якої вбачається, що останній проходить службу в ЗСУ у військовій частині НОМЕР_2 з 18.06.2024.

Відповідно до ч.5 ст.401 КК України особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

На запит апеляційного суду надійшов лист командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_7 від 25.11.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_6 дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 18.06.2024 та згідно наказу командира військової частини від 12.10.2024 №286 був відряджений до військової частини НОМЕР_3 для проходження базової загальновійськової підготовки з 13.10.2024 по 16.11.2024, в ході якої самовільно залишив місце служби 31.10.2024 та по сьогодні не повернувся ні до місця несення військової служби, ні до військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги про бажання обвинуваченого продовжити військову службу є безпідставними, оскільки ОСОБА_6 після вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення повернувся до військової служби, однак знову самовільно залишив місце служби.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 05.04.2024 щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3