ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000175 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лище, Луцького району, Волинської області, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно - технічною освітою, пенсіонер, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосовано до ОСОБА_8 обмежувальні заходи, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 3 (трьох місяців).

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 13000 (тринадцять тисяч) грн. 00 коп.

Вироком вирішено питання речових доказів.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 15 червня 2024 року близько 16 години 00 хвилин, перебуваючи неподалік території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та кримінально-протиправний характер своїх дій, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин із дружиною ОСОБА_11 (у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), умисно наніс їй один удар господарськими вилами в ділянку правої гомілки та один умисний удар господарськими граблями в ділянку голови.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_11 отримала відповідно до висновку судово-медичного експерта за № 398 від 17.06.2024, тілесні ушкодження у вигляді: поверхневої ранки тім`яної ділянки голови дещо справа, забою та синця передньої поверхні правої гомілки. За ступенем тяжкості дане тілесне ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує вирок суду з мотивів його незаконності. Вказує, що судом не надана належна правова оцінка усім доказам. Вважає, що судом першої інстанції показання обвинуваченого, потерпілої та свідків були викладені у вироку не правильно та не повно. Зазначає, що сума моральної шкоди є завищеною, залишено поза увагою майновий стан обвинуваченого, який хворіє на ряд хронічних захворювань та є особою пенсійного віку. З огляду на наведене, на його думку, стороною обвинувачення не надано беззаперечних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а тому просить скасувати вирок і закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілої вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а доводи викладені у апеляційній скарзі безпідставними та необґрунтованими. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували, просили скасувати вирок суду та закрити провадження у справі, прокурора, потерпілу та її представника, які апеляційну скаргу заперечували та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані.

Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

За нормативним визначенням кримінальний проступок, передбачений ст.125 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідками у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідками.

З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч.1 ст.125 КК України); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч.2 ст.125 КК України).

Легке тілесне ушкодження першого виду характеризується порушенням анатомічної цілісності тканини або порушенням нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, але не спричиняє короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у виді наслідків, зазначених у частинах 1 або 2 статті 125 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених за ч.1 ст.125 КК України колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника в частині встановлених фактичних обставин кримінального провадження, суд навів в своєму вироку докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.

За матеріалами кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Незгода обвинуваченого з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, з метою уникнення останнього відповідальності за скоєне. Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України кваліфіковано правильно.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції поклав в його основу показання потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , які підтвердили обставини, викладені в обвинувальному акті, та дійшов висновку, що їх показання є послідовними, узгоджуються між собою та іншими наданими і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, будучи допитаним місцевим судом потерпіла ОСОБА_11 показала, що обвинувачений ОСОБА_8 є її чоловіком. 15 червня 2024 року вона повернулася з ринку та знаходилась неподалік домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , там до неї підійшов обвинувачений ОСОБА_8 , з яким у неї виникла словесна перепалка, внаслідок якої, обвинувачений наніс їй один удар вилами в ділянку правої гомілки, після чого, вона забрала у обвинуваченого вила та занесла їх у двір до доньки ОСОБА_12 , згодом, обвинувачений взяв господарські граблі та наніс їй ще один удар в ділянку голови, внаслідок чого, у неї почала текти кров. Після отриманих ударів, вона відразу пішла до доньки, де остання викликали швидку допомогу та працівників поліції. Стверджує, що тілесні ушкодження вона отримала внаслідок умисних дій обвинуваченого ОСОБА_8 . Цивільний позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Наполягає на суворій мірі покарання щодо обвинуваченого.

Показання потерпілої об`єктивно підтверджуються і висновком експерта №398 від 17.06.2024, згідно якого у потерпілої ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження: поверхнева ранка тім`яної ділянки голови дещо справа, забій та синець передньої поверхні правої гомілки. Виникнення вищевказаних тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту малоімовірно. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.к.п.54).

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 суду дала показання, що потерпіла ОСОБА_11 , являється її матір`ю, а обвинувачений ОСОБА_8 - батьком. В червні 2024 року до неї прийшла ОСОБА_11 та повідомила, що обвинувачений ОСОБА_8 знову зірвав замок з гаража і поїхав на город з косою та тачкою. Дочекавшись обвинуваченого, вони підійшли до нього, для того, щоб з`ясувати, чому зірвані замки, в цей час, між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_11 , виникла словесна перепалка, внаслідок якої, обвинувачений наніс потерпілій один удар вилами в ділянку правої гомілки, після чого, ОСОБА_11 забрала у обвинуваченого вила та занесла їх у двір, згодом, обвинувачений взяв господарські граблі та наніс потерпілій ще один удар в ділянку голови, внаслідок чого, у неї текла кров. Після чого, вона винесла свою майку та приклала її до голови ОСОБА_11 , так як хотіла спинити кров. Згодом, вона викликала швидку допомогу та працівників поліції. На запитання учасників судового провадження, відповіла, що жодних ударів, ні вона, ні потерпіла, обвинуваченому не наносили.

Доводи апелянта про те, що до показання свідка ОСОБА_12 , яка є його дочкою, слід ставитися критично, є безпідставними та не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню в даному провадження та вірно вирішено судом першої інстанції про те, що будь-яких підстав у свідка ОСОБА_12 оговорювати ОСОБА_8 немає.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції показання потерпілої та вище зазначеного свідка вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються документально, та які місцевий суд обґрунтовано прийняв до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України

Крім вказаних показань потерпілої та свідка, суд першої інстанції врахував фактичні дані протоколу слідчого експерименту від 17 червня 2024 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_11 та понятих, під час якого показала та детально розповіла про обставини нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (а.к.п.56).

Також, протокол огляду предмету від 18 червня 2024 року, з фототаблицями, з якого вбачається, об`єктом огляду являються господарські вила із дерев`яною рукояткою та металевим гострим кінцем, довжиною близько 100 см, а також господарські граблі із пластмасовими кінчиками (зубчиками), довжиною близько 120 см (а.к.п.60).

Судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

Зокрема, у поданій апеляції захисник стверджує про невинуватість у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 проступку, однак апеляційний суд вважає наведені твердження такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються доказами у кримінальному провадженні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_8 , в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено, а до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом обґрунтовано віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Крім того, місцевим судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який має постійне місце реєстрації та проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу в межах санкції частини статті, за якою його засуджено, буде достатнім.

Отже, призначене ОСОБА_8 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів захисника щодо необґрунтованості вироку суду в частині вирішення цивільного позову, а саме стягнення розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

При цьому, як видно з вироку суду, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції послався на те, що ця шкода полягає в перенесенні останньою негативних переживань, тривоги, у душевних стражданнях, які проявляються у постійному відчутті незахищеності та несправедливості, проблемах з концентрацією уваги, неспокоєм, спустошенням та проблемами зі сном.

Враховуючи наведене, керуючись засадами виваженості та розумності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої в сумі 13000 грн., з чим погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином врахував характер і обсяг страждань потерпілої, їх тривалість і, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд з дотриманням вище зазначених вимог закону прийняв обґрунтоване рішення щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої в тому числі щодо розміру стягнення моральної шкоди

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: