Справа №461/803/25
Провадження №1-кп/461/311/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2025 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 27.12.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003495, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого, востаннє: 20.06.2019 вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 19.05.2023 звільнений по відбуттю терміну покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 Кримінального кодексу України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 25.12.2024 в період часу з 13 год. 58 хв. по 13 год. 59 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «mta.ua», що розташований на першому поверсі будинку №1 по вулиці Дорошенка у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, з торгового стелажу викрав 1 комплект накладних навушників марки «Marshall» моделі «Major IV Brown (1006127)», належний фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 , який помістив під пахову ділянку лівої руки та з яким попрямував до виходу з приміщення вказаного магазину.

Однак, протиправні дії ОСОБА_3 були помічені працівником магазину ОСОБА_6 , яка одразу підійшла до нього з вимогою повернути викрадений товар та намагалась перешкодити покинути приміщення магазину. В цей ж час ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що його дії помічені працівником магазину та оцінюються нею як викрадення, ігноруючи вимогу ОСОБА_6 зупинитись та повернути викрадене, вийшов з приміщення магазину, після чого побіг по вулиці Дорошенка у м. Львові, тим самим покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями (крадіжкою, яка переросла в грабіж), ОСОБА_3 заподіяв потерпілому фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3500 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.186 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. Надав пояснення про те, що вчинив кримінальне правопорушення у зв`язку із життєвими обставинами, які склалися. Дійсно, коли його побачила працівник магазину, він не зупинився, та з викраденими навушниками почав втікати. Викрадений товар в подальшому реалізував, шкода наразі ним не відшкодована. Розкаявся у вчиненому, попросив вибачення та просив суворо не карати його.

Від потерпілого ФОП ОСОБА_5 надійшла письмова заява про судовий розгляд даного кримінального провадження у його відсутності. Зазначає, що претензій до обвинуваченого не має та при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілого.

За згодою учасників судового провадження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. З врахуванням наведеного, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 186 КК України.

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його вік, який є розлученим, на утриманні дітей чи будь-яких інших осіб немає, з середньою спеціальною освітою, не працює, не перебуває на обліку КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» та КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», із незадовільним станом здоров`я - ВІЛ, гепатит - С, туберкульоз,раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, судимість якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, що свідчить про сталість його незаконної поведінки.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст.66 КК України, визнає:

- щире каяття, яке полягало у визнанні своєї провини та наданні правдивих показань, в критичному ставленні до своїх дій, висловлення жалю з приводу вчиненого, вибаченні, засудженні свого вчинку та готовності нести відповідальність, що виглядало перед судом досить переконливо;

- активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало в повідомленні органу досудового розслідування та суду всіх суттєвих обставин щодо вчинення ним кримінального правопорушення з самого початку досудового розслідування злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини, за яких вчинене діяння, розмір матеріальних збитків, які не відшкодовані, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, будучи звільненим з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, та за спливом невеликого проміжку часу знову вчинив тяжкий корисливий злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на рівні мінімальної межі санкції ч.4 ст.186 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст.65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів у відповідності до вимог ст.50 КК України.

Підстав для застосування вимог ст.ст.69, 75 КК України судом не встановлено.

На переконання суду, призначена міра покарання у виді реального позбавлення волі є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався, клопотань про його обрання прокурором не заявлялося. Виходячи з цього, початок строку відбування покарання ОСОБА_3 у цьому провадженні має рахуватись з моменту звернення вироку до виконання.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Арешт на майно не накладався. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання - 7 /сім/ років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази:

-DVD-R диск з камер внутрішнього відео спостереження магазину «mta.ua», який зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити при таких.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1