Справа № 522/6350/23
Провадження №1-кп/522/1489/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2025р. Місто Одеса

Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000544 від 30.03.2023 року на підставі обвинувального акту, стосовно: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.199, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 361-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

захисник - ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_3

УСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м.Одеси здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ч.3 ст.199, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 361-2 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК продовжують існувати, а саме, ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, а також ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання та просили обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки обвинувачений виконував свої процесуальні обов`язки та не має наміру переховуватись від суду.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши доводи сторін, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема, передбачених ч.3 ст. 199, ч.3 ст. 28, ч. З ст. 358, ч.3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2 КК України, які згідно ст. 12 КК України є особливо тяжкими та нетяжким злочинами.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим цією статтею ризикам, в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7)майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.199, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 361-2 КК України, які згідно ст. 12 КК України, та є особливо тяжкими та нетяжким злочинами.

В той же час суд бере до уваги стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , який є незадовільним та потребує лікування , а також те що останній тривалий час не ухиляється від явки до суду та виконує процесуальні обов`язки.

Крім цього Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

На думку суду ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даному етапі судового розгляду, хоча продовжують існувати, але дещо знизились.

Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт є найбільш суворим запобіжним заходом після тримання під вартою, оскільки передбачає собою обмеження прав особи на вільне пересування, для застосування такого запобіжного заходу повинні бути доведені обставини, які свідчать про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Беручи до уваги вище викладене, та обставини вказані у ст.178 КПК України, а саме, характер кримінального правопорушення, що ставиться у підозру, вік та стан здоров`я обвинуваченого, наявність стійких соціальних зв`язків суд вважає за необхідне відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного,обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України.

Суд приходить до висновку, що встановлені у судовому засіданні обставини дають підстави застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, ніж домашній арешт.

Згідно з ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; не відлучатись з м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду; утриматися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзду в Україну.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 177-178, 181, 193-194, 371-372, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити

Застосувати стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

У зв`язку із застосування зазначеного вище запобіжного заходу відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти строком до 31.03.2025 включно на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками в рамках кримінального провадження, строком на 60 (шістдесят) діб.

Копію ухвали для контролю за виконанням направити прокурору Одеської обласної прокуратури.

Строк дії запобіжного заходу обчислюється з моменту винесення ухвали, тобто з 31 01.2025 року по 31.03 2025 року включно.

Ухвала оскарженню підлягає.

Суддя: ОСОБА_6

31.01.2025