ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/36/25 Справа № 695/4356/24 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря прокурора (відеоконференція) підозрюваного захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2024 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Чорнобай, Черкаської області, освіта середня спеціальна, не одружений, працює лікарем ветеринарної медицини зоотехнічної служби СТОВ «Агроко», особою з інвалідністю, учасником та ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, учасником АТО та військових дій, не є, зі слів має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, -

в с т а н о в и в :

Старший слідчий СВ Золотоніського РВП ГУНП у Черкаській області ОСОБА_10 звернувся до суду з погодженим із прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_9 клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженню № 0002034 від 14.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України відносно ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2024 року в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 відмовлено, застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 18-00 до 06-00 години на термін до 28.02.2025.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- перебувати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 18-00 до 06-00 години;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає, чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілою в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

При цьому, прокурор зазначила, що вказане судове рішення є незаконним та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 відповідає вимогам КПК України, є вмотивованим та обґрунтованим.

Крім того, прокурор зазначила, що слідчим суддею, при прийнятті рішення, не було взято до уваги доводи сторони обвинувачення, а саме: наявність та вагомість доказів про причетність підозрюваного до вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення групою осіб стосовно неповнолітньої особи, обставини його скоєння, передбаченої законом міри покарання (від 7 до 12 років) позбавлення волі.

На думку сторони обвинувачення, з урахуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, обставин даного кримінального провадження та особи підозрюваного, можна зробити висновок, що менш суворі запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та досягнення цілей кримінального провадження.

За таких обставин прокурор вважає, що рішення суду першої інстанції є невмотивованим та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь головуючого судді, прокурора у кримінальному провадженні, яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали клопотання слідчого та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та при обранні відносно особи запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту визначені положеннями ст. ст. 177, 178, 181, 183 КПК.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено в ході апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП у Черкаській області ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0002034 від 14.11.2024 та застосовано відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 18-00 до 06-00 години строком на два місяці, до 28 лютого 2025 року включно із покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків.

Таке рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає недостатньо обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги прокурора аргументованими, виходячи з наступного.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку про обґрунтованість пред`явленої під час досудового розслідування підозри ОСОБА_7 у вчиненні зґвалтування щодо неповнолітньої особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, яке є особливо тяжким.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 , 14.11.2024 близько 00 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , маючи злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, ігноруючи загально прийняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканність, усвідомлюючи, що потерпіла є неповнолітньою особою та в останньої відсутні сили та можливості йому протистояти, використовуючи свою вікову та фізичну перевагу над потерпілою, яка через свій вік не могла чинити активний опір, роздягнувся, оголивши нижню частину тіла, а саме свої статеві органи та вступив з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у статеві відносини, проти волі останньої, здійснивши дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 , з використанням геніталій. Задовольнив у такий спосіб свою статеву пристрасть, внаслідок чого принизив її гідність та спричинив моральні страждання.

27.12.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

1. протоколом огляду місця події по АДРЕСА_2 від 14.11.2024;

2. протоколами відібрання біологічних зразків у ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_11 від 14.11.2024;

3. протоколом допиту неповнолітньої потерпілої (розшифровка) ОСОБА_11 від 25.11.2024;

4. висновками судово-медичних експертиз №№ 05-5-06/398 від 26.11.2024, 05-1-08/522 від 20.12.2024, 05-1-08/524 від 18.12.2024;

5. висновками судових молекулярно-генетичних експертиз №№ СЕ-19-24/73239-БД від 26.12.2024, СЕ-19-24/73237-БД від 26.12.2024, СЕ-19-24/73233-БД від 26.12.2024;

іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя вважав, що прокурором та слідчим доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема: ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу. Інші заявлені прокурором ризики свого підтвердження та належного обґрунтування в судовому засіданні не знайшли, оскільки з моменту пред`явлення ОСОБА_7 підозри жодних доказів спроби підозрюваного ухилятись від органу досудового розслідування, суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом або ж доказів можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчому судді надано не було.

Проте, на переконання колегії суддів, при обранні міри запобіжного заходу ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов помилкового висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, а саме домашнього арешту.

Щодо наявності ризику переховування, ухилення від слідства та суду, колегія суддів вважає, що цей ризик має місце в даному випадку, оскільки, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим ОСОБА_7 у скоєному злочині, зможе вплинути на підозрюваного та спонукати його до втечі чи переховування. Крім того, підозра була оголошена лише 27.12.2024 і до моменту вирішення питання щодо запобіжного заходу пройшло мало часу за який би підозрюваний ОСОБА_7 зміг вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також у даному випадку є висока вірогідність того, що підозрюваний може незаконно впливати на відповідних учасників провадження - потерпілу та свідків. Зазначене опосередковано свідчить про можливість незаконно впливу на потерпілу та свідків, зокрема на зміст та обсяг їх показань та процесуальну поведінку; при цьому, такий вплив може здійснюватися безпосередньо чи опосередковано, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню.

Так, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Кримінальне правопорушення, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_7 , може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Колегія суддів вважає, що домашній арешт не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки ОСОБА_7 , усвідомлюючи застосування до нього покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, зможе змінити місце проживання та переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Також, що при оцінці застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, судом першої інстанції не було враховано пропорційність запобіжного заходу запобіганню ризиків, на які вказувала сторона обвинувачення, з метою захисту не лише прав обвинуваченого, а й потерпілої від незаконних посягань особи.

За таких обставин, є помилковим висновок слідчого судді про те, що застосування більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного в майбутньому, з точки зору належного виконання покладених на ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку про існування ризиків того, що, перебуваючи на волі, підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органу досудового розслідування та своїми діями перешкоджати кримінальному провадженню, а також, впливати на потерпілу, свідків, з метою зміни їхніх показань.

Перелічені обставини істотно підвищують ступінь та характер суспільної небезпеки діяння. У даному конкретному випадку наявні реальні ознаки суспільного інтересу та необхідність забезпечення завдань кримінального провадження і завершення досудового розслідування по кримінальному провадженню ( ст.2 КПК ).

Враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, колегія суддів вважає доведеним наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так як в разі визнання винним ОСОБА_7 , йому може загрожувати значна міра покарання, тож з метою уникнення відповідальності, останній може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілу, з метою уникнення покарання, що йому загрожує в разі визнання винним.

За таких обставин, навіть з урахуванням того, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, колегія суддів доходить висновку, що належна процесуальна поведінка ОСОБА_7 на досудовому слідстві, забезпечення цілей кримінального провадження, із урахуванням наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, даних про особу підозрюваного, обставин вчинення даного кримінального правопорушення, може бути забезпечена лише шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді щодо протилежного, є помилковими та передчасними.

Колегія суддів погоджується з клопотанням слідчого про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного, оскільки прокурор довів суду обставини, які виправдовують обмеження права останнього на свободу.

Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Інші, більш м`які запобіжні заходи, у тому числі, домашній арешт не забезпечить на даний час виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом із тим, частина 4 статті 183 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, ухвала слідчого судді, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та обрання підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення застави в межах строку досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 193, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого, погодженого прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП у Черкаській області ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , задовольнити.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 27 лютого 2025 року включно з подальшим його утриманням в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор», без права внесення застави.

Виконання цієї ухвали покласти на слідчого у кримінальному провадженні, а контроль за її виконанням - на прокурора.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: