Справа № 159/8722/24 Провадження №11-сс/802/43/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2025 року про накладення арешту на майно (ЄРДР №0001819),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2025 року задоволено клопотання та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено 06.01.2025 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши розпоряджатись та користуватись вказаним майном, а саме: на сервер відеореєстратора марки «Tecsor»; два зарядні пристрої; мобільний телефон марки «Iphone 16»; ноутбук марки «HP ProBook 451OS»; зарядний пристрій; зіп-пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору; дві упаковки з під сім-карток із документацією та тримачами карток; грошові купюри наступними номіналами та серійними номерами: 1000 грн. - АЄ2045751, ВТ4299546, АЖ4024411, АК6985299, АР9604931, ГК5285585; 500 грн. - ЄЄ6560251; 20 грн. - ДМ0255068; 50 дол. США -MB81331519C, загалом дев`ять купюр; камінці жовтого кольору у полімерному пакеті, що зовні схожі на бурштин, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0001819, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною. Посилається на те, що наведені слідчим у клопотанні підстави, у зв`язку з якими вказане майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, не можуть бути визнані достатніми для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст.171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання. Просить ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на сервер відеореєстратора марки «Tecsor»; два зарядні пристрої; мобільний телефон марки «Iphone 16»; ноутбук марки «HP ProBook 451OS»; зарядний пристрій, гроші 6520 грн. та 50 дол., камінці жовтого кольору, що зовні схожі на бурштин скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання слідчого в цій частині залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_7 , який підтримував подану апеляційну скаргу і просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в накладенні арешту на вказане майно, прокурора, яка апеляційну скаргу заперечила та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчим суддею дотримані.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001819 від 29.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України (а.п.4).

Встановлено і те, що 06 січня 2025 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено майно, зазначене в клопотанні слідчого (а.п.7-12).

Вказане майно (речі) та грошові кошти постановою слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 від 07 січня 2025 року визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (а.п.13-14).

Доводячи підставність поданого клопотання, слідчий вказував про те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою можливості бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 просив накласти арешт на це майно.

Проаналізувавши вищенаведені докази та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що вилучене майно (речі), на які накладено арешт, дійсно можуть бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, оскільки відповідають критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягають арешту - з метою збереження речових доказів.

Таким чином, вищевказані посилання представника власника майна на доводи, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, на увагу суду не заслуговують, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків слідчого судді.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування та постановлення нової про відмову в задоволенні клопотання слідчого, як того просить апелянт, - немає.

З урахуванням вищенаведених мотивів, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2025 року без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: