УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року

м. Київ

справа № 761/7796/22

провадження № 51 - 718 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0004180 від 29 жовтня 2021 року, щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Яргара Леовського району Республіки Молдови, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 4 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року, залишеним без зміни ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року, ОСОБА_5 засуджено за ст. 115 ч. 2 п. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Цивільний позов потерпілих задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн та на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року приблизно о 03 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні кімнати АДРЕСА_3 , з мотиву раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно з особливою жорстокістю заподіяв смерть ОСОБА_8 , завдавши йому 60 ударів ножем у життєво-важливі органи. Смерть ОСОБА_8 настала від множинних колото-різаних поранень.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора та представника потерпілого залишено без задоволення, вирок місцевого суду - без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості.

Зазначає, що апеляційний суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_5 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, постійно намагався ввести суд в оману, не вживав будь-яких заходів на відшкодування шкоди потерпілим. Крім того, прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував думку потерпілих, які просили призначити покарання у виді довічного позбавлення волі. Вважає, що апеляційний суд неправомірно відхилив доводи апеляційних скарг прокурора і потерпілих та залишив без зміни покарання, призначене місцевим судом, яке є явно несправедливим у зв`язку із м`якістю, не відповідає положенням статей 50, 65 КК України та не забезпечить досягнення цілей, оскільки, на думку прокурора, судами належним чином не враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення та наслідки цього злочину, а саме смерть потерпілого.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ст. 115 ч. 2 п. 4 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє

для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи,

що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами,

та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості

й достатності обраного покарання тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги

при призначенні покарання.

Відповідно до вимог ст. 64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Санкція ст. 115 ч. 2 п. 4 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі

на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Відповідно до ст.12 ч. 6 КК України цей злочин є особливо тяжким.

З вироку вбачається, що суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 4 КК України, конкретні обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_5 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив особливо тяжкий злочин з особливою жорстокістю проти життя та здоров`я особи, наслідком якого є смерть іншої людини та дійшов до висновку про необхідність призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Також місцевий суд урахував і ставлення ОСОБА_5 до вчиненого, який не проявив розкаяння, однак самостійно з`явився до правоохоронних органів та заявив про вчинення вбивства, дані про його особу, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, є пенсіонером. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не буловстановлено.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов

до обґрунтованого висновку про можливість призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ст. 115 ч. 2 п. 4 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями

368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційних скарг представника потерпілогота прокурора, які не погодились з призначеним судом першої інстанції покаранням і наполягали на призначенні покарання у виді довічного позбавлення волі,належним чином перевірив викладені у них доводи про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_5 , визнав їх необґрунтованими і навів відповідні мотиви такого рішення.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого та прокурора щодо призначення ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі апеляційний суд визнав безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких їх визнано необґрунтованими, погодившись із висновком суду першої інстанції в частині призначеного покарання. При цьому апеляційний суд вказав, що обвинувачений ОСОБА_5 , хоч і не визнав свою вину, однак сам з`явився до правоохоронних органів та заявив про вчинення вбивства, раніше не судимий, є пенсіонером та на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідає вимогам ст. 65 КК України, а підстави для призначення покарання у виді довічного позбавлення волі відсутні.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України

є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи зазначене, з касаційної скарги та копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції немає, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3