Справа638/1195/25
Провадження № 1-кп/638/1310/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному проваджені за № 0001079 від 05.12.2024 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , контактний телефон: НОМЕР_1 , раніше судимого:

1) 07.06.2012 Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 307 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, звільненого 21.07.2013 по відбуттю строку покарання;

2) 02.05.2018 Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною 3 статті 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на два роки;

3) 21.03.2019 Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

4) 18.03.2020 Дзержинського районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 18.07.2022 умовно-достроково на невідбутий строк покарання 22 дні;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 04.12.2024 приблизно приблизно о 14 годині 00 хвилин перебував поблизу супермаркету «Сільпо», що розташований за адресою: м. Харків, пр-т. Людвіга Свободи, б. 30, де підійшов до потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Знаходячись у вказаному місці, у вказаний час у ОСОБА_5 зав?язалась розмова з потерпілим ОСОБА_4 , під час якої ОСОБА_5 побачив у ОСОБА_4 мобільний телефон марки та моделі «Realme Note 50», 3/64 GB у корпусі синього кольору з IME 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , та у нього раптово виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме заволодіння мобільним телефоном, який належить ОСОБА_6 , який ОСОБА_5 визначив предметом своїх злочинних посягань.

Далі, ОСОБА_5 , перебуваючи у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, з метою незаконного власного збагачення, попросив у ОСОБА_4 мобільний телефон марки та моделі «Realme Note 50», 3/64 GB у корпусі синього кольору з IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з метою здійснення телефонного дзвінка, однак при цьому, ще до початку прохання, вже не мав наміру повертати вказаний телефон власнику, а мав намір лише заволодіти ним та розпорядитись на власний розсуд.

ОСОБА_4 у свою чергу, повіривши в щирість намірів ОСОБА_5 , надав останньому свій мобільний телефон марки та моделі «Realme Note 50», 3/64 GB у корпусі синього кольору з IMEL 1: НОМЕР_2 , IMEL 2: НОМЕР_3 .

Після чого, ОСОБА_5 , 04.12.2024 о 14 годині 00 хвилин доводячи свій злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, утримуючи при собі вказане майно, розуміючи, той факт, що ОСОБА_4 не слідкує за ним, покинув місце скоєння злочину, тим самим заволодів вищевказаним мобільним телефоном марки та моделі «Realme Note 50», 3/64 GB y корпусі синього кольору з IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEL 2: НОМЕР_3 , вартістю згідно з висновку експерта №CE-19/121-24/37023-ТВ від 16.12.2024 складає 3206 грн 70 коп.

Надалі, ОСОБА_5 розпорядився вищевказаним майном на власний розсуд, тим самим завдав потерпілому ОСОБА_4 матеріальні збитки на суму 3206 грн 70 коп.

У судовому засіданні ОСОБА_5 , вину у вчинені кримінального правопорушення, передбачуваного ч. 2 ст. 190 КК України визнав в повному обсязі, все викладене в обвинувальному акті підтвердив, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і про обставини вчинення інкримінованих йому злочину пояснив так, як це викладено в цьому вироку, крім того зазначив, що у вчиненому щиро розкаюється, пояснив, що розлучений, проживає із матір`ю, має двох неповнолітніх дітей, яких допамагає утримувати колишній дружині, а також, що проходив військову службу, має поранення та перебуває на медичному обліку як ВІЛ-інфікований, вказав, що наразі проходить ВЛК та має намір повернутись до військової служби, натомість доказів на підтвердження указаних обставин не надав.

Будучи допитаним в якості обвинуваченого показав, що дійсно познайомився з потерпілим 04.12.2024 познайомився із потерпілим, при спілкуванні із ним попрохав у нього мобільний начебто для того, щоб зателефонувати, але, зробивши вигляд, що телефонує, заволодів телефоном потерпілого та зник з місця події, в подальшому здавши його в ломбард. На запитання прокурора щодо причин невідшкодування до теперішнього часу завданої потерпілому шкоди, показав, перебував у військовій частині, а потім захворіла його мати, обіцяв невідкладно почати відшкодовувати потерпілому завдану шкоду та посприяти у викупі його мобільного телефону з ломбарду.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_5 суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення (злочинів), пояснюють мотиви скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України, вважала, що з урахуванням особи обвинуваченого, який є особою, раніше неодноразово судимою, докуиентів щодо утриманців не надав, вважала, що достатнім для виправлення обвинуваченого буде призначення покарання у вигляді обмеженя волі строком на 1 рік.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засідання просив обвинуваченого суворо не карати, вказавши, що вірить у обіцянку останнього посприяти у викупі з ломбарду мобільного телефону та відшкодувати завдану йому шкоду.

Враховуючи, що ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав свою вину у повному обсязі, не оспорював обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 190 КК України, а саме як заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

Обираючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_5 скоїв нетяжкий злочин, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, останній раз вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 року, раніше був засуджений до покарання у виді позбавлення волі, неодруженого, не працевлаштованого, осіб на утриманні немає, зареєстрований та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, натомість надав суду копію листка призначень препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів хворим, які отримують лікування в стаціонарних або амбулаторних умовах, і виконання цих призначень.

Обставинами, що пом`якшують покарання по справі є щире каяття обвинуваченого, який визнав свою вину та розкаївся у вчиненому, щиро жалкував про вчинене, негативно оцінював вчинені ним злочин, продемонстрував готовність понести заслужене покарання, дав правдиві показання, переконував у своїх намірах відшкодувати потерпілому завдану шкоду.

Обставини, що обтяжують покарання, в обвинувальному акті не зазначені та судом не встановлені.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

За таких обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді обмеження волі, оскільки саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для його виправлення, а також попередження вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, враховуючи те, що наявні обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відсутність тяжких наслідків від вчинення кримінального правопорушення та обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, особу винного та думку потерпілого, суд вважає можливим звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк 3 роки із застосуванням п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки ОСОБА_5 можливо виправити без реального відбуття покарання.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Запобіжний захід, обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати. Підстави для застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. ст. 96-1, 96-2 КК України відсутні. Цивільний позов по справі не заявлений. Речові докази відсутні. Питання про процесуальні витрати вирішити відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про притягненню експерта. Згідно довідки № СЕ-19/121-24/37023-ТВ від 16.12.2024 про витрати на проведення експертизи, дані витрати становлять 1591,80 грн, які повинні бути стягнуті на користь держави.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки, якщо він протягом випробувального строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 1591 (одна тисяча пятсот девяносто одну) грн. 80 коп.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1