КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7413/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року про відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000075 від 02.04.2021, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Фалешти Республіки Молдова, громадянина України, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 рокувідмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0000075 від 02.04.2021 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2004 року та постановити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 , складене 25 лютого 2021 року старшим слідчим в ОВС слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області за погодженням з прокурором першого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора, у досудовому розслідуванні №0000077 від 23.11.2012 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст.27, ч. 3 ст. 146 КК України; у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України; у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст.27, ч. 2 ст. 127 КК України у кримінальному провадженні №0000075 від 02.04.2021 року.

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що стосовно ОСОБА_7 не існує кримінального провадження №0000077 від 23.11.2012, а відповідно суд не може посилатися на наявність підозри ОСОБА_7 в такому кримінальному провадженні.

Зазначає, що в своїх запереченнях в суді першої інстанції прокурор посилався на численні судові процеси щодо затримання з метою приводу та обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Разом з тим, вказані судові процеси відбулися за клопотаннями слідчих органів виключно у кримінальному провадженні №0000075 від 02.04.2021 року стосовно ОСОБА_7 саме як підозрюваного.

Захисник вважає, що оскільки стосовно ОСОБА_7 існує лише одне кримінальне провадження, слідчими органами та прокурором стосовно ОСОБА_7 вчиняються процесуальні дії виключно у кримінальному провадженні №0000075 від 02.04.2021 року, сама підозра складена слідчими органами 25.02.2021 року, то оскарження повідомлення про підозру ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000075 від 02.04.2021 року є повністю обґрунтованим та правомірним. Вказані висновки повністю узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 27 лютого 2024 року у справі № 991/1568/23.

Також вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказаній позиції сторони захисту жодної оцінки не надав, та навіть не згадав при мотивуванні свого рішення. Однак, сторона захисту наполягає, що оскарження повідомлення про підозру ОСОБА_7 є повністю обґрунтованим та законним, чому має бути надана належна правова оцінка апеляційним судом.

На думку сторони захисту, суд першої інстанції не розглядав фактичні обставини справи, не надавав доказам та доводам сторони захисту жодної оцінки.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції в ухвалі посилався виключно на обставини, зазначені в ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28.12.2021 року у справі № 760/33655/21 за скаргою зовсім іншої людини без участі ОСОБА_7 . Також, суд першої інстанції в мотивуванні ухвали застосував виключно висновки щодо обставин, відображених в іншій ухвалі Київського апеляційного суду у справі №11-сс/824/868/2022 від 25.01.2022 року. При цьому, суд першої інстанції, посилаючись на згадані вище обставини, абсолютно невірно вказав, що ОСОБА_7 перетнув кордон України у напрямку м. Дубай (ОАЕ) фактично за сім днів до вручення підозри (17.02.2021 року) та будь-яких доказів постійного проживання підозрюваного за кордоном не надавав.

Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсності, про що в матеріалах справи наявні пояснення захисника ОСОБА_7 та відповідні документальні докази.

Зокрема, прокурор в запереченнях на скаргу сторони захисту зазначав про те, що ОСОБА_7 умисно виїхав за межі України, «внаслідок незаконного інформування про заплановані слідчі дії» та «переховується на території іноземних держав».

Натомість, прокурор на навів жодних доказів незаконного інформування про заплановані слідчі дії, проведення службових розслідувань, встановлення вини чи притягнення до відповідальності осіб.

Крім того, згідно матеріалів справи, відповідно до інформації ДПС від 07.04.2021 року, на яку посилається і сам прокурор, вбачається, що ОСОБА_7 протягом 20.10.2020 - 17.02.2021 регулярно їздив в напрямку міста Дубай, ОАЕ.

Зокрема, ОСОБА_7 згідно інформації ДПС регулярно виїжджав до ОАЕ міста Дубай, і повертався в Україну, а саме: 20.11.2020 року, 21.12.2020 року, 15.02.2021 року, 17.02.2021 року.

У вказані дати 23.11.2020 року та 16.02.2021 року відбувалися судові засідання у кримінальній справі № 760/20136/15-к по звинуваченню ОСОБА_7 в злочинах, в яких ОСОБА_7 було виправдано. Вказані дати засідань відзначені на роздруківках з офіційного веб-сайту Київського апеляційного суду, що наявні в матеріалах справи. Тобто, ОСОБА_7 прибував в Україну для участі у вказаних судових засіданнях Київського апеляційного суду 23.11.2020 року та 16.02.2021 року та жодним чином не переховувався.

При цьому, апелянт зазначає, що стороною захисту до матеріалів справи подані та наявні документи, які підтверджують, що ОСОБА_7 отримав 11.08.2020 року квартиру для проживання в місті Дубаї, а 16.11.2020 року отримав посвідку на проживання в ОАЕ.

Апелянт також посилається на те, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі взагалі не згадав про зазначені стороною захисту документи та докази, а також не надав жодної правової оцінки таким важливим у справі обставинам.

Також зазначає, що ОСОБА_7 є батьком та утримує трьох малолітніх дітей, має дозвіл на проживання за кордоном, та постійно проживає за кордоном із дружиною та дітьми.

Також, на думку сторони захисту, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі необґрунтовано не надано належної правової оцінки тому, що сторона обвинувачення жодного разу під час судового розгляду в суді першої інстанції не заперечувала, що їм відомо, що ОСОБА_7 вибув з України до міста Дубай, Об`єднані Арабські Емірати. Таким чином, стороні обвинувачення на момент складення повідомлення про підозру від 25.02.2021 року було достеменно відомо про перебування ОСОБА_7 за кордоном.

Як вважає апелянт, оскільки ОСОБА_7 перебував на час складення повідомлення про підозру та перебуває зараз за кордоном, то єдиною належною процедурою його повідомлення про підозру було здійснення такого повідомлення в порядку міжнародного співробітництва, передбаченому ч. 7 ст. 135, ч. 1 ст. 566 КПК України. Однак, достеменно знаючи про місце перебування ОСОБА_7 , слідчі органи жодного разу не вчиняли дій, спрямованих на повідомлення ОСОБА_7 за кордоном. Тобто, слідчі та прокурор не можуть стверджувати про неможливість повідомлення ОСОБА_7 про підозру або інші процесуальні дії за кордоном, про ухилення ОСОБА_7 від будь-яких слідчих дій, а також слідчі та прокурор не мають підстав стверджувати про вчинення слідчими всіх можливих та необхідних дій для належного повідомлення ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник також зазначає що всі процесуальні документи стосовно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні були нібито вручені тільки один раз одній особі, особу якої у належний спосіб не встановлено, зв`язки та спільне проживання з ОСОБА_7 не встановлені, інші способи повідомлення ОСОБА_7 про підозру слідчими не застосовувались. Отже, відсутні підстави стверджувати про належне повідомлення ОСОБА_7 про підозру та інші процесуальні дії.

Крім цього, апелянт вказує, що в повідомленні про підозру самі слідчі органи вказують, що дії вчиняли інші особи, а щодо ОСОБА_7 вказано виключно, що дії вчинялися за підтримкою, за змовою чи за вказівкою ОСОБА_7 , без наявності будь-яких доказів зазначених дій з боку підозрюваного.

На переконання апелянта, оскільки у кримінальному провадженні №0000077 від 23.11.2012 стосовно ОСОБА_7 обвинувального акту не складено, а досудове розслідування щодо кримінального провадження №0000077 від 23.11.2012 завершено, то відповідно не може існувати підозри ОСОБА_7 в такому кримінальному провадженні, а кримінальне провадження №0000077 від 23.11.2012 стосовно ОСОБА_7 має бути закрите.

Повідомлення про підозру від 25.02.2021 року ОСОБА_7 складено в рамках кримінального провадження №00000077 від 23.11.2012, Вказане досудове розслідування завершено 02.02.2022 року, матеріали справи згідно КПК України передані до суду. Водночас, підозра у виділеному досудовому розслідуванні №00000075 ОСОБА_7 не вручалась.

З огляду на викладене, за наявності вказаних в скарзі підстав, сторона захисту вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 підлягає скасуванню в усіх наявних кримінальних провадженнях.

Разом з апеляційною скаргою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване з посиланням на те, що судове засідання в суді першої інстанції 16.09.2024 року відбулось без участі підозрюваного та його захисника, копію оскаржуваної ухвали захисник отримав лише 06.11.2024 року.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли із суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру та оголошення повного тексту ухвали слідчого судді відбулось за відсутності учасників кримінального провадження.

Згідно матеріалів справи копія оскаржуваної ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 рокупідозрюваному чи його захиснику не направлялась.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи захисника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000075 від 02.04.2021 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127 КК України.

Постановою прокурора першого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 від 02.04.2021 року виділено з кримінального провадження №0000077 від 23.11.2012 в окреме кримінальне провадження матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127 КК України та внесено відомості про виділені матеріали досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000075 (а.с.114-116).

25.02.2021 року старшим слідчим в ОВС слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором першого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127 КК України.

05.08.2024 року адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва із вищезазначеною скаргою, у якій просив скасувати повідомлення про підозру від 25 лютого 2021 року у кримінальному провадженні №0000075 від 02.04.2021.

В обґрунтування скарги захисник посилався на те, що Слідчим управлінням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000075 від 02.04.2021 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127 КК України.

Зазначає, що стороні захисту стало відомо, що ухвалою Київського апеляційного суду від 25.01.2022 року у справі 760/17548/21 клопотання старшого слідчого в ОВС другого відділу СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задоволено.

Захисник стверджує, що ОСОБА_7 не може вважатися підозрюваним в розумінні Кримінального процесуального кодексу України, з огляду на що до нього не можуть застосовуватися відповідні норми процесуального законодавства та примусу, захисник просить скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 , складену прокурором першого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні №0000075 від 02.04.2021 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146 ККК України; у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України; у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0000075 від 02.04.2021 року.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що дія пункту 10 ч. 1 ст. 303 КПК України не розповсюджується на дане кримінальне провадження, тобто, оскарження повідомлення про підозру в ньому не передбачено наведеними вище нормами КПК України.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Разом з тим, згідно із загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплено в частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце (офіційне тлумачення цього конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99).

Водночас Конституція України в статті 58 допускає зворотну дію законів у часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Формою реалізації частини першої статті 58 Конституції України є положення частини першої статті 5 КПК 2012 року, яка регулює дію норм кримінального процесуального закону в часі та згідно з якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається відповідно до положень цього Кодексу, чинних на момент початку виконання дії або прийняття такого рішення. На відміну від кримінального (матеріального) закону, чинний кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147 - VIII частина перша статті 303 КПК 2012 року була доповнена пунктом 10, а отже, згаданий пункт за загальним правилом підлягає застосуванню з дати набрання чинності цим Законом, в частині таких змін. Згідно п. 4 § 2 «Прикінцеві положення» Розділу 4 Закону № 2147-VIII положення п.10 ч.1 ст.303 КПК України вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії у часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін, тобто з 16 березня 2018 року. Отже, з підстав указаних у п.10 ч.1 ст.303 КПК України, слідчий суддя уповноважений розглянути скаргу на повідомлення слідчого, прокурора про підозру, у справах (кримінальних провадженнях) по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань, після введення в дію цих змін, тобто з 16 березня 2018 року.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки, як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлення про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні регулюється ст. 135 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Як вбачається з матеріалів провадження, відомості про вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_7 , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000077, 16.06.2015 року. У той час коли кримінальне провадження № 0000077 внесене до ЄРДР 23.11.2012 року.

Також вбачається, що слідчими Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000075 від 02.04.2021 за підозрою: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Фалешти Республіки Молдова, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні наступних кримінальних правопорушень:

- керівництві, підготовкою і вчинення незаконного позбавлення волі та викрадення людини, вчиненому організованою групою з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, із застосуванням зброї, здійсненим протягом тривалого часу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146 КК України;

- керівництві підготовкою і вчиненні вимагання, а саме вимоги передачі чужого майна та вчинення інших дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, обмеженням їх прав, свобод та законних інтересів, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України;

- керівництві підготовкою і вчинення катування, а саме умисного заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв та мучення, з метою залякування потерпілого та примушування його вчинити дії, що суперечать його волі, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. З ст. 27, ч. 2 ст. 127 КК України.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000077 від 23.11.2012 за підозрою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 146 КК України, а також ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України слідчим за погодженням з прокурором 25.02.2021 складено та підписано письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 25.02.2021 року вручено за місцем його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , його повнолітньому сину ОСОБА_15 . Члену сім`ї ОСОБА_7 , окрім повідомлення про підозру та пам`ятки про права та обов`язки, також вручено виклики до прокурора на 02, 05, 10 та 12 березня 2021 року на 11 год. 00 хв., на які ОСОБА_7 так і не прибув.

Колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про те, що посилання скаржника на те, що ОСОБА_7 мав бути повідомлений про підозру в порядку ч.7 ст. 135 КПК України, оскільки виїхав за кордон на момент вручення підозри, не заслуговує на увагу, зважаючи на те, що ОСОБА_7 перетнув кордон України у напрямку м. Дубай (ОАЕ) фактично за сім днів до вручення підозри (17.02.2021 року) та будь-яких доказів свого постійного проживання за кордоном органам досудового розслідування не надав, що унеможливлювало повідомлення його про підозру у порядку, визначеному ч. 7 ст. 135 КПК України.

Таким чином, правильним є висновок слідчого судді про те, що 25.02.2021 року ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000077 набув статусу підозрюваного.

У зв`язку з наявністю обґрунтованих підстав, а саме не з`явлення на виклик і відсутності інформації про місце перебування ОСОБА_7 постановою прокурора від 12.03.2021 року у кримінальному провадженні № 0000077 підозрюваного оголошено в розшук.

02.04.2021 року постановою прокурора матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, виділено з кримінального провадження № 0000077 в окреме провадження за № 0000075. Того ж дня досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні зупинено через розшук підозрюваного.

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 07.04.2021 року встановлено, що ОСОБА_7 17.02.2021 року на літаку покинув межі території України у напрямку м. Дубай (ОАЕ), після чого кордон України у напрямку в`їзду не перетинав, що підтверджується матеріалами справи.

Постановою прокурора від 30.06.2021 року підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у державний та міжнародний розшук у межах кримінального провадження №0000075.

Ухвалою Київського апеляційного суду у справі №11-сс/824/868/2022 від 25.01.2022 року ОСОБА_7 підтверджено наявність ризиків переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, не з`явлення за викликами, які були вручені дорослому члену сім`ї, та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Під час судового розгляду клопотання досліджувались обставини обґрунтованості підозри і законності оголошення в розшук, а сторона захисту у свою чергу не наголошувала про неналежну процедуру повідомлення про підозру ОСОБА_7 , про необізнаність щодо обставин інкримінованих злочинів, викладених у підозрі.

За таких обставин, твердження адвоката ОСОБА_6 про те, що його підзахисному ОСОБА_7 не було вручено повідомлення про підозру у належний спосіб, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження.

Підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку його вручення, колегія суддів не вбачає.

З матеріалів справи також вбачається, що відомості про вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_7 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000077, 16.06.2015 року, у той час коли кримінальне провадження № 0000077 внесене до ЄРДР 23.11.2012 року.

Таким чином, на час внесення відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні №0000077, в межах якого ОСОБА_7 повідомлено про підозру, діяла редакція КПК України 2012 року зі змінами відповідно до Закону № 767-VII від 23.02.2014 року. У вказаній редакції кримінального процесуального законодавства, положеннями ч. 1 ст. 303 КПК України не передбачалось можливості оскарження повідомлення про підозру.

Той факт, що лише 25.02.2021 року ОСОБА_7 було вручено повідомлення про підозру в рамках кримінального провадження № 0000077 від 23.11.2012 року, тобто, після введення в дію змін до ч. 1 ст. 303 КПК України, яку доповнено пунктом 10, згідно із Законом № 2147-VIII від 03.10.2017 року, не може свідчити про те, що до даного повідомлення про підозру можуть бути застосовані положення п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки фактично відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 у 2012 році.

З огляду на наведене, всупереч твердженням апелянта, правильним є висновок слідчого судді про те, що дія пункту 10 ч. 1 ст. 303 КПК України не розповсюджується на дане кримінальне провадження, тобто, оскарження повідомлення про підозру в ньому не передбачено наведеними вище нормами КПК України.

В апеляційній скарзі не наведено, та під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено переконливих даних про порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 , які б слугували підставою для її скасування.

Доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали не можуть бути визнані переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, які стосуються повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про обґрунтованість такої підозри.

Посилання апелянта на те, що факт виділення матеріалів щодо ОСОБА_7 в окреме провадження і присвоєння іншого номеру кримінального провадження № 0000075 від 02.04.2021 року дають підстави для оскарження підозри з посиланням на правову позицію Верховного Суду у справі від №991/1568/23 від 27.02.2024 року є необґрунтованим, так як правова позиція Верховного Суду у справі від №991/1568/23 від 27.02.2024 року жодного відношення до зазначеної справи не має.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, на яку послався суд у справі від №991/1568/23, викладеної у постанові від 31 жовтня 2022 року (справа № 753/12578/19, провадження № 51-206 кмо 22) найбільш сприятливим для заявника буде тлумачення закону, відповідно до якого в об`єднаних кримінальних провадженнях, які складаються з проваджень, зареєстрованих в ЄРДР до 16 березня 2018 року, та проваджень, зареєстрованих в ЄРДР після 16 березня 2018 року, мають застосовуватись гарантії, запроваджені Законом № 2147-VIII.

У кримінальному провадженні № 0000075 від 02.04.2021 року відсутні кримінальні правопорушення, внесені до ЄРДР після 16 березня 2018 року, що підтверджується витягом з кримінального провадження.

Усі кримінальні правопорушення інкриміновані в підозру ОСОБА_7 внесені в ЄРДР 16.06.2015 року. Факт виділення провадження щодо ОСОБА_7 не утворює нових кримінальних правопорушень, це лише форма обліку провадження щодо особи, яка перебуває у розшуку.

Інші, наведені у апеляційній скарзі доводи, висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, перевіркою матеріалів судового провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422КК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4