Справа № 515/1937/24
Провадження № 1-кп/515/3/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

13 лютого 2025 року Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001719 від 01 грудня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нерушай, Білгород-Дністровського району Одеської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, маючого на утримані малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу положень статті 89 КК України раніше не судимого, військовослужбовця за призивом по мобілізації, на посаді водія-сапера 1 відділення розмінування 3 взводу розмінування роти розмінування 2 інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

встановив:

Постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 03квітня 2024 року у справі № 515/96/24, яка набрала законної сили 19 серпня 2024 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у видіштрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 51000 (п`ятдесят одну тисячу) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років без конфіскації транспортного засобу.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Однак, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність постанови Тарутинського районного суду Одеської області від 03квітня 2024 року у справі № 515/96/24, яка набрала законної сили 19 серпня 2024 року, та будучи ознайомленим із нею, діючи умисно, з метою не виконання рішення суду, яке набрало законної сили, в частині позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 29 листопада 2024 року близько 17 год 36 хв, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, на вул. Перемоги, 151, у с. Струмок Білгород-Дністровського району Одеської області, керував транспортним засобом марки «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене положеннями ст.130 КУпАП та порушив виконання постанови судуу справі № 515/96/24.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, та пояснив, що, будучи позбавленим судом права керування транспортними засобами, 29 листопада 2024 року керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції. У вчиненому щиро розкаявся, запевнив, що зробив належні висновки зі своєї поведінки та засуджує свій ганебний вчинок, просив суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Суд визнає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю та його дії кваліфікуються судом за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 464/4690/20 (провадження № 51-212км22) висловлено правову позицію про те, що систематичність порушень Правил дорожнього рухусвідчить про ухилення особою від виконання судового рішення, що є однією з форм невиконання судового рішення іє підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що кримінальне правопорушення за ч. 1 ст.382 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів; ОСОБА_4 , в силу положень статті 89 КК України,раніше не судимий; на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєному злочині, що полягає у критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе призначити ОСОБА_4 передбачене санкцією ч. 1 ст. 382 КК України покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений ч. 2 ст. 63 КК України.

Суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, іншого, передбаченого санкцією вказаної частини статті покарання, а саме у виді штрафу, оскільки вважає його таким, що не призведе до виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та не відповідатиме меті покарання.

Підстав для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даною частиною статті можуть бути застосовані.

Приймаючи рішення про порядок відбування обвинуваченим ОСОБА_5 призначеного покарання суд враховує, що положення ч. 1 ст. 75 КК України наділяють суд дискреційними повноваженнями, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, належним чином врахувавши характер вчиненого злочину, відомості про особу винного та інші обставин кримінального провадження, визначити чи можливе виправлення засудженого без відбування покарання та за наслідком цього прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

За наведеного та враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу винного, який повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому, що свідчить про усвідомлення ним протиправності свого діяння, а також наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ч. 1 ст. 75 КК України й звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покласти обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1,пунктом 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_4 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю 1 рік, який буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, а покладення на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, пунктом 4 ст. 76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.

На переконання суду, покарання у виді позбавлення волі та звільнення від його відбування з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

За змістом статей 369, 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення, в тому числі запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, та мотиви його ухвалення, а також щодо накладеного грошового стягнення, яке відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 131 КПК України є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи, що на даний час у цьому кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання даним вироком законної сили.

Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні захід забезпечення у вигляді арешту майна не застосовувався, процесуальні витрати у тому числі пов`язані із залученням експертів. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до правил ст. 100 КПК України суд вирішує питання про речові докази.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до пункту 4 ч. 3 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі додаткові обов`язки: виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна про кримінального мислення».

Речові докази залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом 30 (тридцяти) діб з часу його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1