ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2265/24 Справа № 203/6/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000756 за апеляційною скаргою прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року, було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією в місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в міста Полтаві, ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що до клопотання не долучено жодних документів щодо призову ОСОБА_8 на військову службу, направлення його для проходження військової служби у відповідну військову частину, довідки ВЛК щодо придатності до проходження військової служби, копії військового квитка.

Під час розгляду клопотання також встановлено, що після 27.09.2022 року ОСОБА_8 постійно проживав за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_1 , звертався за місцем проживання до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 . Затримано ОСОБА_8 було після його самостійного з`явлення до відділу поліції за місцем проживання для подачі заяви. На теперішній час ОСОБА_8 військову службу у військовій частині НОМЕР_1 не проходить, відомостей про те, що допитані в рамках кримінального провадження свідки продовжують проходити військову службу у зазначеній вище військовій частині до клопотання не долучено.

Крім того, слідчий суддя врахував, що з моменту вчинення інкримінованого кримінального правопорушення минуло більше двох років, протягом яких підозрюваний місце свого постійного, зареєстрованого проживання не змінював, будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання досудовому розслідуванню не вчиняв, до кримінальної відповідальності не притягався.

Сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за вказаних вище обставин та даних про особу підозрюваного, не є достатньою підставою для застосування до підозрюваного виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий судді зазначив, що враховуючи вік та сімейний стан підозрюваного, наявність у нього постійного зареєстрованого місця проживання, відсутність судимостей, а також фактичні обставини кримінального провадження, час, що минув з моменту вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а тому наведені слідчим та прокурором доводи та долучені до клопотання докази не свідчать про наявність визначених ст.177 КПК України ризиків такого ступеня, які б зумовлювали необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Вважає, що ухвала є незаконною та такою що підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчим суддею належним чином не було оцінено обставини вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного.

Вказує, що ОСОБА_8 зареєстрований та проживає у м. Тернопіль, що викликає труднощі щодо прибуття підозрюваного за кожною вимогою до суду та/або слідчого.

Зазначає, що до клопотання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 слідчим було долучено акт службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 зі зброєю ОСОБА_8 .

Вказує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, у зв`язку з чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Сторона обвинувачення вважає, що у судовому засіданні у повній мірі були доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та обґрунтовано, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою є єдиним можливим заходом для забезпечення виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.

Просив задовольнити апеляційну скаргу та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

До початку судового засідання на адресу суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу від захисника ОСОБА_7 .

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_8 , та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін. Крім того, захисник ОСОБА_7 зазначила, що клопотання про обрання запобіжного заходу не містить переконливих та достовірних даних про те, що ОСОБА_8 самовільно залишив військову частину зі зброєю з метою ухилитися від військової служби, а також те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України не доведені.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, позицію прокурора, думки підозрюваного та його захисника, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи.

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону були дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованим у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000756 від 04.11.2022, в якому ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, про що останньому 04.08.2023 року оголошено про підозру.

З наданих суду апеляційної інстанції слідує, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотання слідчого дані не свідчать про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, з чим погоджується колегія суддів.

Слідчий суддя зазначив, що не вбачає наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні.

При цьому встановлено, що до клопотання не долучено жодних документів щодо призову ОСОБА_8 на військову службу, направлення його для проходження військової служби у відповідну військову частину, довідки ВЛК щодо придатності до проходження військової служби, копії військового квитка.

Згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.10.2022 року відповідна зброя була прийнята посадовими особами вказаного відділу від ОСОБА_8 13.10.2022 року.

Під час розгляду клопотання також встановлено, що після 27.09.2022 року ОСОБА_8 постійно проживав за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_1 , звертався за місцем проживання до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 .

Затримано ОСОБА_8 було після його самостійного з`явлення до відділу поліції за місцем проживання для подачі заяви.

На теперішній час ОСОБА_8 військову службу у військовій частині НОМЕР_1 не проходить, відомостей про те, що допитані в рамках кримінального провадження свідки продовжують проходити військову службу у зазначеній вище військовій частині до клопотання не долучено.

З моменту вчинення інкримінованого кримінального правопорушення минуло більше двох років, протягом яких підозрюваний ОСОБА_8 місце свого постійного, зареєстрованого проживання не змінював, будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання досудовому розслідуванню не вчиняв, і жодних доказів переховування від органів досудового розслідування прокурором до клопотання не долучено та в судовому засіданні не наведено, тому, враховуючи вік підозрюваного, те що останній раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, до слідчого і до слідчого судді прибув за першим викликом, ризик переховування від слідчого, прокурора чи суду, не встановлений.

Крім того, також не встановлено існування ризиків впливу на свідків та вчинення іншого військового злочину, оскільки за спливом часу більше ніж двох років, вплив на свідків маловірогідний, а ОСОБА_8 раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, а отже, ризик вчинення інших злочинів, не є доведеним.

Таким чином, у слідчого судді були відсутні правові підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідає вказаним вище нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого злочину, не є слушними, оскільки дані обставини були враховано слідчим суддею під час розгляду клопотання у суді першої інстанції та їм була надана належна та обґрунтована оцінка.

Стосовно посилання прокурора на положення ч. 8 ст. 176 КПК України, в якій зазначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, слід зазначити наступне.

У рішення Конституційного Суду України (Велика палата) від 25 червня 2019 року № 7-р/2019, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, акцентовано увагу на наступному.

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

У рішенні у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі Хайредінов проти України від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).

Таким чином, слідчий суддя скориставшись дискреційними повноваженнями, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також відсутності жодних з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підстави для застосування до останнього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.

З урахуванням вищевказаних обставин, положень кримінального процесуального закону, відсутні підстави для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених прокурором в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4