Номер провадження: 11-кп/813/434/25
Справа № 515/1049/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 06.11.2023 року у кримінальному провадженні №0000897 від 03 серпня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Сарата Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовозобов`язаного, непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, -

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 06.11.2023 року задоволено клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження №0000897 - закрито.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2022 року, на автомобіль "Kia Cerato", який належить ОСОБА_10 , скасовано.

Речовий доказ: автомобіль "Kia Cerato", який належить ОСОБА_10 , повернутий власнику.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та направити обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000897 від 03 серпня 2020 року на доопрацювання іншим слідчим.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що на стадії досудового розслідування не мала представника.

Звертає увагу на те, що на стадії досудового розслідування обвинуваченому інкримінувались два кримінальні правопорушення, а саме ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України, разом з тим, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

Обвинувальний акт був затверджений прокурором ОСОБА_6 30 серпня 2022 року, тобто через два роки після події кримінального правопорушення.

За таких обставин, у діях слідчого та прокурора убачається умисне затягування досудового розслідування.

Так само розгляд справи затягувався і у суді першої інстанції захисником та обвинуваченим.

Цивільний позов судом першої інстанції розглянутий не був. Таким чином обвинувачений уник як кримінальної, так і цивільної відповідальності.

Апеляційний розгляд справи проведений за відсутності обвинуваченого ОСОБА_11 , а також його захисника адвоката ОСОБА_9 , з огляду на наступне.

Судовий розгляд призначався на 18.02.2025 року.

Від захисника ОСОБА_9 надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Так, згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи викладене, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, та приймаючи до уваги позицію прокурора, який не заперечував проти продовження розгляду справи, апеляційний суд продовжив апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого та його захисника, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг,просив залишити вирок без змін,перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Позиції учасників судового розгляду

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечувал проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Так, згідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що 03 листопада 2023 року захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_9 було подане клопотання, яке підтримане обвинуваченим про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285,ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України, підстав закрити кримінальне провадження, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності.

Тобто суд повинен звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України, є нетяжким злочином, за яке передбачене покарання у виді обмеження волі на строк до двох років або позбавлення волі на той самий строк, при цьому, згідно з обвинувальним актом, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення було вчинено 02 серпня 2020 року, тобто з дня його вчинення минуло більше трьох років.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло п`ять років.

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється виключно судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Враховуючі, що ОСОБА_10 не ухилявся від кримінальної відповідальності, не вчиняв будь-якого іншого злочину, зазначені твердження не спростовані учасниками судового провадження належними доказами, суд прийшов висновку, що строки давності не переривалися.

Таким чином, виходячи з системного аналізу норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження. Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що поза увагою суду залишилось те, що на стадії досудового розслідування обвинуваченому інкримінувались два кримінальні правопорушення, а саме ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України, а відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, є необґрунтованими, оскільки постановою слідчого від 29 серпня 2022 року кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України закрито на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Разом з тим, частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.

Згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт.

Водночас, потерпілою не надані докази того, що вказана слідчого постанова про закриття кримінального провадження за ч.2 ст.286 КК України скасована у встановленому законом порядку, тому суд позбавлений можливості вийти за межі висунутого обвинувачення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обвинувальний акт був затверджений прокурором ОСОБА_6 30 серпня 2022 року, тобто через два роки після події кримінального правопорушення, у зв`язку з чим у діях слідчого та прокурора убачається умисне затягування досудового розслідування, апеляційний суд не може визнати обґрунтованими, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування (Т.1 а.с. 8-13) вбачається, що на стадії досудового розслідування з моменту дорожньо-транспортної події 03.08.2020 року був проведений необхідний обсяг слідчих дій для встановлення фактичних обставин кримінального провадження, в тому числі допитані свідки, проведений слідчий експеримент, призначені експертні дослідження, для проведення яких потрібен значний час.

При цьому, потерпілою не надані докази того, що під час проведення досудового розслідування вона зверталась до слідчого чи прокурора зі скаргами на порушення строків чи затягування досудового розслідування.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи затягувався і у суді першої інстанції захисником та обвинуваченим, апеляційним судом встановлено, що на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2022 року (Т.1 а.с.2) кримінальне провадження розподілено головуючому судді ОСОБА_12 та було призначено підготовче судове засідання (Т. 1 а.с.19) та, в подальшому, судовий розгляд (Т. 1 а.с.45).

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2023 року (Т.2 а.с.79) кримінальне провадження розподілено головуючому судді ОСОБА_1 та було вирішено розгляд провадження розпочати з підготовчого судового засідання (Т. 2 а.с.91).

Під час перебування кримінальне провадження на стадії судового розгляду, судові засідання відкладались також з причин неявки сторони захисту, проте, це не свідчить про зловживання захисником - адвокатом ОСОБА_9 чи обвинуваченим правами, оскільки захисник до клопотань про відкладення надавав докази поважності причин неявки, натомість, на обвинуваченого було накладено грошове стягнення за неявку до суду.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 про те, що порушені її права, оскільки на стадії досудового розслідування, вона не мала представника, апеляційний суд їх враховує, однак зауважує, що на стадії як судового так і апеляційного розгляду вона приймала безпосередню участь в судовому розгляді, користувалась правничою допомогою та захист її прав здійснював адвокат ОСОБА_13 , чим забезпечено її доступ до правосуддя.

Також, згідно матеріалів судової справи, постанова слідчого, якою кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України закрито на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення була складена 29 серпня 2022 року (Т.2 а.с. 37), а угода потерпілої ОСОБА_7 із адвокатом ОСОБА_13 була укладена 01.09.2022 року (Т.1 а.с. 32), у зв`язку з чим потерпіла, у разі незгоди із постановою могла її оскаржити у встановленому законом порядку.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що цивільний позов судом першої інстанції розглянутий не був, у зв`язку з чим обвинувачений уник як кримінальної, так і цивільної відповідальності, апеляційний суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1-ої інстанції про те, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд роз`яснив, що позовні вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй смертю сина внаслідок ДТП підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, тому підстави для скасування або зміни ухвали - відсутні.

Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 06.11.2023 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, про закриття кримінального провадженнята звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4