Провадження № 1-кс/643/2421/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001254 від 30.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

16.12.2024 до Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001254 від 30.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, у якому заявник просить скасувати арешт, накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2024 в частині заборони користуватися автомобілем «Suzuki Jimmy», номер кузову НОМЕР_1 , який ввезено на територію України у вигляді гуманітарної допомоги та який перебуває в постійному користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2024 накладено арешт на автомобіль «Suzuki Jimmy», номер кузову НОМЕР_1 , який ввезено на територію України у вигляді гуманітарної допомоги та який перебуває в постійному користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місцем зберігання вказаного автомобілю визначено територію майданчику зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів ГУНП в Харківській області, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 106А.

14.12.2024 слідчим другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_5 листом за №54829-24/15-02-2/38700-24/п повідомлено про те, що «За результатом розгляду запиту встановлено, що автомобіль «Suzuki Jimmy» номер кузову НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001254 від 30.10.2024, та на даний час всі необхідні слідчі (розшукові) дії з вказаним транспортним засобом проведено у повному обсязі. Враховуючи викладене, сторона обвинувачення на даний час не заперечує щодо передачі вказаного речового доказу на відповідальне зберігання власнику (уповноваженому користувачу) у разі прийняття судом відповідного рішення щодо скасування арешту в частині користування арештованим майном».

Окрім того, просив суд врахувати, що даним транспортним засобом користуються й інші військовослужбовці в/ч НОМЕР_2 для виконання поставлених їм задач.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 до початку розгляду справи, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Слідчий у судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, зазначив, що в межах здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001254 від 30.10.2024 проведено усі необхідні слідчі дії з речовим доказом, а саме автомобілем «Suzuki Jimmy» номер кузову НОМЕР_1 , у зв`язку з чим не заперечував щодо зняття арешту в частині користування та передачі вказаного речового доказу на відповідальне зберігання власнику (уповноваженому користувачу).

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість при розгляді клопотання, поданого в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Згідно з приписами ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2024, задоволено клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001254 від 30.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України про арешт майна. Накладено арешт на автомобіль «Suzuki Jimmy» номер кузову НОМЕР_1 , який ввезено на територію України у вигляді гуманітарної допомоги, та який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місцем зберігання автомобіля «Suzuki Jimmy» номер кузову НОМЕР_1 визначено територію майданчику зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів ГУНП в Харківській області, м. Харків, вул. Григорія Сковороди (Пушкінська), 106 А та накладено арешт на куртку зеленого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, рушник світлого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, полімерний пакет з логотипом «Сільпо» з нашаруванням речовини бурого кольору, полімерний пакет з нашаруванням речовини бурого кольору, 3 вирізи з подушки з нашаруванням речовини бурого кольору, 1 виріз з картонної коробки з написом «FRANKONIA», фрагменти скла з нашаруванням речовини бурого кольору, 1 змив із внутрішньої сторони ручки двері водія з внутрішньої сторони, 1 мив з важеля перемикання поворотів, 1 змив з важеля перемикання склоочисників, 1 змив з важеля коробки передач, 1 змив з керма, 2 липкі стрічки з папілярними візерунками. Місцем зберігання вказаних предметів визначено ТУ ДБР у м. Полтаві, за адресою: м. Полтава, вул. Гоголя, 25.

Відповідно до листа №1254/1/2/Х/15-02-2 від 17.12.2024 слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_7 вбачається, що у кримінальному провадженні №0001254 від 30.10.2024 проведено усі необхідні слідчі дії з речовим доказом у вигляді автомобіля «Suzuki Jimmy» номер кузову НОМЕР_1 , у зв`язку з чим не заперечував щодо зняття арешту в частині користування та передачі вказаного речового доказу на відповідальне зберігання власнику (уповноваженому користувачу).

Таким, чином з наведеного вбачається, що у органу досудового розслідування відпала необхідність у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Судом встановлено, що автомобіль «Suzuki Jimmy» номер кузову НОМЕР_1 , було ввезено на територію України у вигляді гуманітарної допомоги, та який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Заявником було зазначено, що даним транспортним засобом користуються й інші військовослужбовці в/ч НОМЕР_2 для виконання поставлених їм задач.

Враховуючи положення статей 170, 173 КПК України, а також з врахуванням розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає за можливе скасувати арешт на автомобіль «Suzuki Jimmy» номер кузову НОМЕР_1 в частині заборони користування та передати вищевказаний автомобіль ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відповідальне зберігання під розписку, попередивши про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України.

Керуючись ст. ст.107, 174, 309, 372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001254 від 30.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2024 в частині заборони користування автомобілем «Suzuki Jimmy» номер кузову НОМЕР_1 , який ввезено на територію України у вигляді гуманітарної допомоги, та який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати слідчих слідчої групи у кримінальному провадженні №0001254 від 30.10.2024 та/або інших уповноважених осіб повернути на відповідальне зберігання ОСОБА_3 автомобіль «Suzuki Jimmy» номер кузову НОМЕР_1 , попередивши його про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1