Центральний районий суд м. Миколаєва
Справа № 490/2324/25
У Х В А Л А

08 квітня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі відео конференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 від 06.03.2025р., за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лисичанськ Луганської області, неодруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-номеру обслуги 3 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», раніше не судимого в силу ст. 89 КК України;

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор стажист ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Матроса ОСОБА_3 05.05.2023р. призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією на період особливого стану та направлено до військової частини НОМЕР_2 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.06.2023р. № 183, матроса ОСОБА_3 , призначено на посаду стрільця-номера обслуги відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 та з 28.06.2024р. зараховано до списків особового складу частини НОМЕР_1 .

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, ОСОБА_3 з 05.05.2023р., тобтоз моменту відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно положень ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Виконуючи покладені на нього обов`язки по військовій службі Збройних Сил України, матрос ОСОБА_3 згідно вимог ст. ст. 14 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст. ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватися Конституції України та законів України, правил військової ввічливості, поважати честь і гідність кожної людини, бути зразком високої культури, скромності й витримки, ґрунтувати відносини з іншими військовослужбовцями на взаємній повазі, бути хоробрим і дисциплінованим, берегти військову честь, захищати свою і поважати чужу гідність, не допускати негідних дій самому і утримувати від здійснення цих дій інших військовослужбовців, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Матрос ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Положеннями ст.ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини.

Відповідно до ст. 68 Конституції України матрос ОСОБА_3 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, матрос ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку проти життя та здоров`я особи, за наступних обставин.

Так, 06.03.2025р. приблизно о 13 год. 55 хв., потерпіла ОСОБА_5 рухалась по вул. Купорна в м. Миколаєві. В той же час слідом за ОСОБА_5 прямував ОСОБА_3 . В подальшому, коли потерпіла ОСОБА_5 перебувала на вулиці неподалік території домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 наздогнав її, після чого, між ними виник словесний конфлікт. У ході вказаного конфлікту у ОСОБА_3 виник раптовий протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, їх караність, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , перебуваючи навпроти ОСОБА_5 тильною частиною долоні правої руки наніс ОСОБА_5 один удар в область обличчя потерпілої справа.

В результаті вищезазначених дій, ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин в ділянці кута нижньої щелепи справа, яке за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 заявила клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у зв`язку з відмовою від обвинувачення, про що 07.04.2025р. подала до суду письмову заяву.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що оскільки дії обвинуваченого кваліфіковано за статтею, яка відноситься до приватного обвинувачення, заява потерпілої ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

Обвинувачений проти задоволення заяви потерпілої про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення не заперечував.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вважає, що дана заява потерпілої ОСОБА_5 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 56, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, потерпілі мають право відмовитись від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема статтею 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження).

Згідно ч. 4 ст. 26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Частиною 7 ст. 284 КПК України, передбачено, що якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вказані положення закону, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, які не заперечували проти задоволення заяви потерпілої, суд приходить до висновку, що остання підлягає задоволенню, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - закриттю, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі вище викладеного та керуючись ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1, ч. 7 ст. 284, ст. 372, п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву потерпілої ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 від 06.03.2025р., за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1