н/п 1-кп/766/3205/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 10.01.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.01.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.03.2024.

Надалі строк запобіжного заході неодноразово продовжувався слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалою від 07.03.2024 до 10.04.2024 включно, ухвалою від 08.04.2024 до 06.06.2024 включно, ухвалою від 30.05.2024 до 10.07.2024 включно, ухвалою від 09.07.2024 до 15.07.2024.

Надалі строк запобіжного заходу продовжувався судом ухвалою від 23.07.2024 до 21.09.2024 включно, ухвалою від 20.09.2024 до 05.11.2024 включно, ухвалою від 05.11.2024 до 28.11.2024 включно.

07.11.2024 прокурором, у зв`язку з закінченням строку запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого, на підставі частини третьої ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК), подано клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на строк два місяці без визначення застави.

І. Позиція сторони обвинувачення

Клопотання сторони обвинувачення обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого кримінального правопорушення, насильницького характеру, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років.

Причетність обвинуваченого до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими повністю обґрунтовується обвинувачення.

Оскільки строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого завершується 28.11.2024, то з метою досягнення дієвості вказаного кримінального провадження та запобіганням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України виникла необхідність у продовженні обвинуваченому запобіжного заходу.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, сторона обвинувачення приходить до висновку щодо необхідності застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої ст. 177 КПК України.

Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років і на теперішній час є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин буде і надалі переховуватись від суду чи органів досудового розслідування.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування від органів досудового розслідування та суду.

Наступний ризик, який вказує на необхідність застосування до обвинуваченого найсуворіший запобіжний захід, є ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, так як свідки допитуються судом в судовому засіданні безпосередньо і лише такі покази можуть лягти в основу підтвердження злочинного посягання на життя людини.

Між тим, в судовому засіданні сторони мають право заявляти клопотання в суді щодо зміни порядку дослідження доказів, в тому числі і для додаткового чи повторного допиту свідків, а відтак ризик впливу на свідків, з метою їх зміни в сторону захисту і надалі продовжує існувати.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Крім того, дії обвинуваченого та статус військовослужбовця під час вчинення кримінального правопорушення, свідчать про наявність ризику продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому він підозрюється, ухилятися від проходження військової служби, а також вчинити інше особливо тяжке кримінальне правопорушення, зокрема, проти основ національної безпеки України, з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, стороною обвинувачення зроблено висновки, що:

1) є вагомі докази вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) обвинувачений вчинив умисний злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів та за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років, у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосовувати до нього запобіжний захід, пов`язаний з обмеженням волі та свободи пересування;

4) обвинувачений характеризується негативно;

5) є ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Також прокурор переконує, що при вирішенні питання щодо можливості застосування до обвинуваченого альтернативного заходу, слід виходити з того, що жоден із більш м`яких заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК та не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого відповідає суспільному інтересу. Крім того, гарантії того, що останній не вчинить інше кримінальне правопорушення, відсутні.

ІІ. Позиція сторони захисту

Стороною захисту письмових заперечень щодо клопотання сторони обвинувачення суду не надано.

У судовому засіданні обвинувачений заявив, що він не буде переховуватися від суду і вчиняти інші порушення, що передбачені ст. 177 КПК України. Зазначив, що наразі він виведений за штат військової частини, що він хоче продовжувати службу, що постійно проживає з сестрою за адресою: АДРЕСА_1 . Просив застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Захисник заперечував проти клопотання сторони обвинувачення з тих підстав, що прокурором не доведені обставини існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Проти обрання більш м`якого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не заперечував.

ІІІ. Мотиви Суду

Вирішуючи зазначене клопотання сторони обвинувачення, Суд виходить з того, що підставою, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу в тому числі у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, які дають достатні підстави Суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що перелічені в диспозиції частини першої ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК).

Щодо необхідності дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» Суд неодноразово в попередніх ухвалах від 23.07.2024, від 20.09.2024, від 05.11.2024 у цій справі наводив аргументи в контексті оцінки ступеню обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення.

Наразі Суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що аргументи сторони обвинувачення, які зазначені у цьому клопотанні є ідентичними з тими, які було заявлено раніше і їм вже надавалася Судом оцінка у вказаних рішеннях (ухвалах).

Суд вважає, що наразі слід зупинитися на інших підставах зазначеного клопотання. Зокрема, йдеться про наявність на думку прокурора ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які зі спливом часу не зменшилися.

Суд не погоджується з позицією прокурора з огляду на таке.

Отже, проаналізувавши підстави клопотання, а також дещо повільний хід судового розгляду данного кримінального провадження, тривалий час перебування обвинуваченого під вартою Суд вважає, що ризик, передбачений пунктом 1 ч. 1 ст. 177 КПК є мінімальним, оскільки обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, відтак досвід переховування від суду у нього відсутній. При цьому, враховуючи введений на території України режим воєнного стану і ті обставини, що обвинувачений є діючим військовослужбовцем, який бажає продовжувати військову службу взагалі ще більше зменшують ризики переховування обвинуваченим від суду.

Ризик, передбачений пунктом 3 ч. 1 ст. 177 КПК є не високим, оскільки сторона обвинувачення тричі не змогла забезпечити явку свідків для допиту у судовому засіданні, зазначивши, що ці особи самовільно залишили військову частину і місце знаходження їх не відоме. Водночас право на свободу обвинуваченого не може залежати від поведінки сторони обвинувачення стосовно можливості чи неможливості надання суду доказів, на підставі яких сформулювалося обвинувачення.

Ризик, передбачений пунктом 5 ч. 1 ст. 177 КПК є також мінімальним, виходячи з характеру вчинення правопорушення, що стосується моменту і обставин його вчинення. Зокрема в обвинувальному акті зазначено: «…на ґрунті давніх особистих неприязних відносин, не пов`язаних з проходженням військової служби, взяв у руки ввірений йому для службового користування 5,45 мм автомат АК-74 № НОМЕР_1 , зняв із запобіжника та дослав патрон у патронник, і здійснив не менше 5 прицільних пострілів в бік вхідних дверей вказаного будинку, достовірно знаючи про те, що за дверима перебуває ОСОБА_9 ….»

Отже виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що такими діями обвинувачений позбавив життя того, з ким у нього були давні неприязні стосунки. Злочини було вчинено шляхом застосування зброї невибіркового характеру. Відтак, на думку Суду, за відсутності в руках обвинуваченого такої зброї ризик повторного вчинення такого злочину є невисоким.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, Суд також бере до уваги характеристику інкримінованого кримінального правопорушення, яка за змістом полягає в тому, що відповідно до статей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Обов`язок держави захищати життя людини.

Вбивство є найтяжчим злочином проти особи. Суспільна небезпека вбивства полягає в тому, що заподіянням смерті іншій людині грубо ігнорується її природне, а тому невідторгнуване право на одне з найцінніших благ на життя. Внаслідок вбивства життя втрачається безповоротно, що унеможливлює відшкодування заподіяної потерпілому шкоди або компенсування її якимось замінником.

При цьому, Суд, з огляду на вимоги КПК, нагадує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Не зважаючи на викладені аргументи щодо зменшення ризиків з боку обвинуваченого, ці ризики все ж таки продовжують існувати. Тому з метою запобігання цим ризикам необхідно продовжити застосування запобіжного заходу, але у більш м`якій формі.

За змістом частини першої ст. 176 та частини першої ст. 181 КПК України одним із запобіжних заходів є домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

По суті, запобіжний захід «домашній арешт» також полягає в обмеженнях, пов`язаних зі свободою пересування обвинуваченого (підозрюваного), а також у забороні спілкуватись із певними особами, листуватись, вести перемовини з використанням будь-яких засобів зв`язку. Це позбавлення обвинуваченого волі у вигляді ізоляції, тільки не в установах попереднього ув`язнення, а вдома (наприклад, у власній квартирі чи будинку).

При цьому контроль за виконанням обвинуваченим зобов`язань, які покладаються на нього при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, покладаються на органи Національної поліції.

Отже в контексті наведеного, Суд вважає, що ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді «домашнього арешту» і, враховуючи, при цьому, права обвинуваченого на свободу, цілком правомірно може розраховувати на те, що органами Національної поліції буде забезпечено виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Відтак, Суд дійшов висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є необхідним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та зможе запобігти вищеназваним ризикам. Проте Суд також бере до уваги інші обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема: вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого.

ВИСНОВКИ СУДУ

Суд вважає, що прокурором дотримано стандарт доказування «обґрунтована підозра», при цьому не доведено існування ризиків вчинення обвинуваченим дій, які можуть перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження або ж створитимуть загрозу суспільству.

Виходячи з перелічених обставин у сукупності, враховуючи позицію сторони захисту, яка зводиться до того, щоб обрати більш м`який запобіжний захід, Суд, вважає за доцільне обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати місце свого проживання та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

З цих підстав,

керуючись статтями 176-178, 181, 183, 194, 197, 199, 331, 369-372, 392, 395, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

2. Застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, до «25» січня 2025 року, включно.

3. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до «25» січня 2025, включно, такі обов`язки:

3.1 прибувати до суду за першим викликом;

3.2 не залишати без дозволу суду місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

3.3 повідомляти суду про зміну свого місця перебування;

3.4 за наявності, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

3.5 утриматися від спілкування з потерпілими та свідками в цьому кримінальному провадженні.

4. Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти, негайно.

5. Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених цією ухвалою суду обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

6. Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини п`ятої ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

7. Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

8. Виконання ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на співробітників Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого, а контроль за її виконанням на прокурора.

9. Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, Центральний район, вул. Лагерне поле, 5), органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

10. Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, захисником, прокурором протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонським міський суд Херсонської області.

11. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 04.12.2024.

СуддяОСОБА_1