ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001903 від 13.10.2022 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Звіздівка, Костопільського району, Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, зареєстрованого та проживачого за адресою: АДРЕСА_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою ОСОБА_9 .

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

Визначено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів та проведення інженерно-транспортних експертиз на загальну суму 15857,52 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржену ухвалу суду в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів та проведення інженерно-транспортних експертиз. Вказані процесуальні витрати на загальну суму 15857,52 гривень просить віднести на рахунок держави, в решті оскаржене рішення залишити без змін. Апелянт вказує, що судом не взято до уваги особу обвинуваченого, його матеріальне становище, що він є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІІ групи. При цьому, під час розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 прокурор не заявляв клопотання про компенсацію жодних процесуальних витрат.

У поданому до суду запереченні на апеляційну скаргу, прокурор вказує на безпідставність апеляційних вимог захисника. Зазначає про законність та обгрунтованість ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, та просить залишити судове рішення без змін.

Заслухавши доповідача, який доповів суть ухвали та виклав доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілою, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому не підлягає перевірці судом апеляційної інстанції.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як вбачається із оскарженої ухвали, суд першої інстанції визначив стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на загальну суму 15857,52 гривень.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема, витрат на проведення експертизи, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрито на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілою, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 погодився на завершення кримінального провадження у формі примирення із потерпілою, чим фактично відмовився від реалізації прав на доведення своєї невинуватості, всі процесуальні витрати на загальну суму 15857,52 грн, понесені державою, які пов`язані з розслідуванням кримінального провадження № 0001903 від 13.10.2022 стосовно ОСОБА_7 , повинен відшкодувати саме він, незважаючи на застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 342/1560/20, від 07.10.2021, у справі № 584/800/20, від 01.02.2024 у справі № 930/497/23.

Отже, закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз у кримінальному провадженні стосовно нього.

Відтак, доводи захисника у апеляційній скарзі є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а тому ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року слід залишити без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді