ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2766/22 Номер провадження 11-кп/814/607/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

законного представника - ОСОБА_9 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000284 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та до

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

Як вбачається з ухвали суду, 09 березня 2022 року екіпаж Алтей 113 УПП в Полтавській області у складі старшого сержанта поліції роти № 4 УШІ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 , капрала поліції роти № 4 УПП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 , молодшого лейтенанта поліції роти № 4 УПП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_13 отримали службове завдання за викликом про те, що близько 16 год. 45 хв. невідомий чоловік під час розмови з громадським патрулем міста Полтави агресивно себе поводить та погрожує фізичною розправою.

У подальшому, близько 17:05 год. виїздом на місце події поліцейськими екіпажу «Алтей 113» УПП в Полтавській області встановлено, що неподалік гаражного кооперативу, який знаходиться за адресою м. Полтава, вул. Ярошенка, 30, поруч з лісосмугою знаходився невідомий чоловік, який мав при собі предмет ззовні схожий на мачете та агресивно поводився.

ОСОБА_10 , тримаючи в руках предмет ззовні схожий на мачете почав замахуватися нею на старшого сержанта поліції ОСОБА_11 та словесно погрожувати її застосуванням у разі наближення поліцейського до нього.

При цьому встановлено, що ОСОБА_10 , згідно судово-психіатричної експертизи №94 від 30.03.2022 має психічне захворювання - органічний шизофреноподібний розлад, від лікування відмовлявся та категорично заперечував факт наявності в нього психічного захворювання, внаслідок чого поведінка останнього набувала ознаки агресивності, дратівливості та суспільної небезпеки для інших осіб.

Вказаними діями, які виразились у погрозі насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_10 скоїв суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.345 КК України.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000284 за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.345 КК України.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд у своєму рішенні допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вказує, що суд безпідставно дійшов висновку про наявність у діянні ОСОБА_10 ознак суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.345 КК України так як в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру вказано, що невідомий чоловік під час розмови з громадським патрулем міста Полтави неадекватно себе поводив та погрожував фізичною розправою. А також невідомий чоловік замахувався на поліцейського ОСОБА_11 предметом, схожим на мачете та погрожував застосуванням його.

Зазначає, що ОСОБА_10 громадського порядку не порушував, а займався приготуванням їжі на вогнищі, громадянам здалася дивна поведінка і громадський патруль викликав працівників поліції.

Відповідно до рапорту чергового Полтавського РУП вбачається, що був затриманий невідомий чоловік у якого при собі був ніж та він відмовляється надати документи. Тобто будь-якого повідомлення про погрози вчинення насильства до працівника поліції у рапорті немає.

В протоколі про прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення зазначено, що невідомий чоловік, тримаючи в руці предмет, схожий на мачете, погрожував застосуванням насильства ОСОБА_11 , який приїхав за викликом. При цьому органом досудового розслідування не з`ясовано чому саме ОСОБА_11 здійснювалися погрози, а не ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є членами екіпажу «Алтей 13» та прибули на місце виклику.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 вказав, що він себе потерпілим не вважає, і чому саме він потерпілий не розуміє. При цьому свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , члени громадського патруля, не підтвердили факт погроз ОСОБА_10 працівнику поліції, а зазначили, що він просто розмахував мачете. Поліцейські ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вказали, що приїхали на місце виклику, здійснили попереджувальний постріл і затримали ОСОБА_10 про погрози не вказували.

Не враховані показання ОСОБА_10 , який вказував, що він просто готував їжу на вогні, а коли його оточили люди злякався та з метою попередження нападу на нього, взяв в руки мачете, проте нікому не погрожував. Документи йому працівники поліції не пред`являли. Вони стріляли з вогнепальної зброї. Підкорившись вимогам він поставив мачете у сніг, після чого на нього напали і завдали ударів ногами по тілу. Вказане підтверджується відеозаписом затримання, на якому не зафіксовано погроз ОСОБА_10 працівникам поліції.

Тому вважає, що не здобуто доказів, які б вказували на наявність у діях ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.345 КК України.

Крім цього були допущені порушення норм процесуального права, а саме, після з`ясування, що особа, щодо якої здійснюється кримінальне провадження є неосудною, рішенням слідчого, дізнавача, прокурора змінюється порядок досудового розслідування, проте така постанова не виносилася, що призвело до порушення прав ОСОБА_10 . Про наявність у ОСОБА_10 захворювання 09.03.2022 вказувала працівникам поліції його мати ОСОБА_9 , а тому саме з цього часу виникла підстава для здійснення досудового розслідування щодо неосудної особи.

Проте ОСОБА_10 у період з 09.03.2022 по 20.04.2022 перебував в ДУ «Полтавська УВП №23» та був позбавлений належного утримання як особи з психічним розладом та лікування.

Крім цього 11.03.2022 на адресу слідчого була надана відповідь КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» про те, що ОСОБА_10 перебуває на обліку та неодноразово лікувався з діагнозом «органічний шозофреноподібний розлад», а 17.03.2022 надано відповідь про те, що ОСОБА_10 останній раз лікувався з 20.09.2017 по 05.10.2017.

На підставі постанови від 23.03.2022 було видано акт судово-психіатричного експерта № 94 від 30.03.2022, яким встановлено, що ОСОБА_10 страждав і страждає хронічним психічним захворюванням, що позбавило його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. І лише 20.04.2022 слідчий звернувся до суду про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на поміщення в заклад із надання психіатричної допомоги. Тому вважає, що слідчі дії, з ОСОБА_10 у період з 09.03.2022 по 20.04.2022 проведені з порушенням права на захист, а тому є недопустимими доказами.

Звернув увагу, що суд після завершення судових дебатів у справі за клопотанням прокурора, долучив до матеріалів справи постанову про зміну порядку досудового розслідування, яка була відсутня в матеріалах провадження та з її змістом не ознайомлена сторона захисту.

Крім цього суд у рішенні зазначив про наявність судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , яка не проводилася і в матеріалах відсутня.

Зазначає, що на даний час ОСОБА_10 лікується добровільно, амбулаторно та немає жодних доказів його протиправної поведінки.

Інші учасники провадження судове рішення не оскаржували.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_10 , його законного представника та захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_10 ознак суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, є правильним, ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та отримали належну оцінку.

Доводи ОСОБА_10 та захисника про недоведеність вчинення ОСОБА_10 інкримінованого суспільно-небезпечного діяння спростовується наявними доказами.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_11 , 09.03.2022 під час чергування отримав виклик, в якому тероборона, яка патрулювала відповідну частину міста з приводу виявлення диверсійно-розвідувальних груп, повідомляла про наявність у хащах невідомої особи, яка палить багаття та розмахує мачете. Коли він приїхав на виклик у складі екіпажу із ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , побачив ОСОБА_10 з предметом схожим на мачете, якому повідомили, що вони з поліції та попросили представитись чоловіка, але він не реагував, розмахував мачете чи великим ножем та кричав. Коли почали підходити до нього ближче він зробив також крок вперед і замахнувся ножем в сторону працівників поліції. Вбачаючи в його діях загрозу, потерпілий здійснив попереджувальний вистріл зі зброї та попередив останнього, що на його дії може бути застосована вогнепальна зброя. ОСОБА_10 почав кричати, просив надати йому документи, розмахував ножем. Потерпілий знову представився, зазначив, що він поліцейський, був у форменому одязі, дістав посвідчення та попросив ОСОБА_10 покласти ніж та підійти подивитись посвідчення. Останній не реагував та не виконував вимоги поліцейського, розмахував мачете та кричав. Потерпілий кинув своє посвідчення останньому під ноги, той його підняв і прочитав, застромив ніж в дерево і тоді його затримати, однак ОСОБА_10 чинив опір, тому до нього було застосовано фізичну силу. В ході затримання останній хапався за автомат, штовхав ногами, дістав з кишені ще один ніж та порізав потерпілому пальця. З допомогою напарників його було затримано. Свої дії розцінює як такі, що відповідають чинному законодавству та в межах наданих йому повноважень.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 , 09.03.2022 приблизно о 17.05 приїхавши на виклик неподалік гаражного кооперативу за адресою АДРЕСА_2 невідомий чоловік, тримаючи в руці предмет, зовні схожий на мачете, погрожував йому насильством.

У зв`язку з поданою заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо нього, ОСОБА_11 було визнано потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Інші працівники поліції таких заяв не подавали.

Тому твердження захисника про те, що органом досудового розслідування не з`ясовано чому саме ОСОБА_11 є потерпілим від дій ОСОБА_10 , є безпідставними.

Показання потерпілого щодо події та дій ОСОБА_10 підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . При цьому ОСОБА_14 вказував, що працівників поліції було викликано через те, що ОСОБА_10 не реагував на прохання чоловіків з тероборони, які патрулювали місто, про припинення протиправних дій. Також він бачив, як ОСОБА_10 розмахував мачете в бік працівників поліції, які прибули за викликом.

Фактично не заперечує встановлені судом події і сам ОСОБА_10 , який суду показав, що він дійсно був на місці події та готував їжу, мав при собі мачете. Коли до нього підійшли чоловіки з тероборони, він попросив викликати працівників поліції, а мачете тримав в руці, бо злякався. Коли приїхали працівники поліції він не випускав з рук мачете. Після того, як ОСОБА_11 кинув йому документи та він прочитав, що це працівник поліції, мачете встромив в землю, після чого був затриманим. При собі він мав ще один ніж.

Також свідки зазначали, що потерпілий та інші працівники поліції, які прибули за викликом, зазначали усно та демонстрували службові посвідчення, що вони є працівниками поліції, були у форменому одязі, приїхали на місце події на службовому автомобілі. Як потерпілий, так і свідки, які були очевидцями події у своїх показаннях вказували, що ОСОБА_10 , не дивлячись на те, що працівники поліції представилися та пред`явили документи, на неодноразові вимоги працівників поліції кинути ніж, не реагував та продовжував розмахувати мачете в бік працівників поліції, фактично не підпускав їх до себе і не надаючи працівникам поліції можливість підійти до нього, поки потерпілий не кинув йому під ноги своє посвідчення працівника поліції.

Відповідно до переглянутого судом першої інстанції відеозапису події зафіксовано працівників поліції у кількості трьох чоловік у поліцейській формі, особу з предметом схожим на мачете або великий ніж. На неодноразову вимогу працівників поліції кинути ніж ОСОБА_10 не реагує. Працівник поліції кидає під ноги особи з ножем посвідчення з яким останній ознайомився та ввіткнув мачете в дерево або землю біля дерева. Зафіксовано його затримання із застосуванням фізичної сили та опір ОСОБА_10 . Також чути крики представників тероборони про наявність у нього другого ножа в кишені.

З огляду на вказане, дослідивши всі наявні докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_10 ознак суспільно-небезпечного діяння, а саме вчинення погрози насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

До того ж колегія суддів дійшла висновку, що в діях ОСОБА_10 є саме погроза працівнику поліції, оскільки, коли працівники поліції прибули за викликом на місце події та почали підходити до ОСОБА_10 він здійсним крок вперед до них та замахнувся мачете в сторону потерпілого ОСОБА_11 , в чому й вбачалася погроза працівнику поліції.

Колегія суддів, звертає увагу, що у даному провадженні вирішується питання про наявність у діях ОСОБА_10 ознак суспільно-небезпечного діяння, яке виразилося у погрозі працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто за ч.1 ст. 345 КК України, а не умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, тому твердження захисника про відсутність висновку експерта про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, є безпідставними.

Як передбачає ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Також суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_18 заходів медичного характеру.

Відповідно до акту судово-психіатричного експерта №355 від 07.10.2022 року, згідно якого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на теперішній час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофреноподібного розладу органічного походження, який позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час. ОСОБА_10 на даний час потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У зв`язку з цим суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Щодо доводів захисника про порушення прав ОСОБА_10 , який після затримання 09.03.2022 перебував в ДУ «Полтавська установа виконання покарання № 23», необхідно зазначити таке.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Стаття 7 вказаного вище Закону передбачає, що забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи.

Крім того ст. 13 Закону передбачає, що особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Стаття 14 Закону вказує, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У рішенні ЄСПЛ від 03.09.2015 в справі "Берланд проти Франції" щодо природи та мети примусової госпіталізації суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є "покаранням" в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Тобто лише після отримання висновку лікаря про наявність у особи психічного розладу, до особи може бути застосовано запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги.

На підставі положень ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи:

1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом;

2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Психічний стан особи у кримінальному провадженні встановлюється в порядку, передбаченому ст. 509 КПК України, а саме за висновком експерта.

Встановивши на підставі акту судово-психіатричного експерта №94 від 30.03.2022, що ОСОБА_19 страждає хронічним психічним захворюванням та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, слідчим 14.04.2022 було змінено порядок досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та відповідно 19.04.2022 він звернувся до суду про зміну ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, яке було задоволене 20.04.2022 ухвалою слідчого судді.

Враховуючи викладене доводи сторони захисту про порушення прав ОСОБА_10 в період з 09.03.2022 по 20.04.2022 у зв`язку з його утримання в установі попереднього ув`язнення, оскільки органу досудового розслідування було відомо про психічний розлад ОСОБА_10 зі слів матері, а також з відповіді медичного закладу, що ОСОБА_10 перебуває на обліку та востаннє проходив лікування в закладі з надання психіатричної допомоги в 2017 році, є безпідставними.

Також колегія суддів звертає увагу, що постанова слідчого про зміну порядку досудового розслідування від 14.04.2022 зазначена у реєстрі матеріалів досудового розслідування, копія якого вручена стороні захисту. З матеріалами досудового розслідування захисник та ОСОБА_10 , разом із законним представником, ознайомлені 26.04.2022 та будь-яких зауважень зі сторони захисту щодо відсутності в матеріалах провадження вказаної постанови, не надходило.

Щодо доводів захисника про наявність кримінального провадження за фактом застосування до ОСОБА_10 заходів фізичного впливу працівниками поліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а саме застосування електрошокера у приміщенні відділу поліції, необхідно зазначити, що це кримінальне провадження стосується виключно обставин затримання ОСОБА_10 .

З огляду на викладене підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_10 колегія суддів не вбачає. Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4