ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС № 766/2545/23 Головуюча у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/54/25 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000487 від 27.02.2023 року за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 з доповненнями та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 28 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Леніна, Маловисківського р-ну, Кіровоградської обл., громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, не заміжню, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання в виді 5 (п`яти) років позбавлення волі .

Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення в період з 27.02.2023 року до 27.05.2023 року включно, а також період з 05.06.2023 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 - залишено без змін.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 16151 (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят одна) гривень 52 копійки.

Скасовано арешти накладені ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.06.2023 року на майно: кухонний ніж з дерев`яним руків`ям довжиною 13 см, довжина леза 20 см, ширина леза 4 см, з маркуванням на ньому «TRAMONTINA MADE IN BRAZIL» та ухвалою слідчого суді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.06.2023 року на майно: спортивні штани чорного кольору без будь-якого маркування, на яких мається забруднення у вигляді пилу та часток болота; футболку світло-синього кольору на передній частині якої наявний принт жовтого кольору у вигляді летучої миші, на задній частині якої виявлено пляму речовини бурого кольору, посередині якої наявний отвір, а саме проріз шириною 3 см, розташований на відстані 3,5 см з лівого боку та 6 см знизу.

Вирішено питання речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачувалась в тому, що вона, 26.02.2023 близько 22:00 години, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, під час пантово виниклого конфлікту, внаслідок розлиття алкогольних напоїв, на ґрунті особистих неприязних відносин, нанесла кухонним ножем ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , один удар в область задньої поверхні грудної клітини зліва, в результаті чого відповідно до висновку експерта, спричинила потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітини зліва з пересіченням 5-ого лівого ребра, що проникає в ліву плевральну порожнину та в черевну порожнину з пошкодженням діафрагми зліва, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, вчинивши усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі так, як потерпілому ОСОБА_11 , вчасно було надано медичну допомогу та транспортовано до медичного закладу.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачувавлася у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 115 КК України - закінчений замах на вбивство, тобто на умисне нротивоправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.

Згідно формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним ОСОБА_7 , 26.02.2023 року близько 22:00 години, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, під час раптово виниклого конфлікту, внаслідок розпиття алкогольних напоїв, на ґрунті особистих неприязних відносин, нанесла кухонним ножем ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , один удар в область задньої поверхні грудної клітини зліва, в результаті чого відповідно до висновку експерта, спричинила потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітини зліва з пересіченням 5-ого лівого ребра, що проникає в ліву плевральну порожнину та в черевну порожнину з пошкодженням діафрагми зліва, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Вищевказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Не погодившись вироком суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 та прокурор подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить оскаржуваний вирок змінити, перекваліфікувати її дії за ст. 118 КК України та призначити покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Апеляційна скарга обвинуваченої мотивована доводами про невідповідність висновків викладені в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченої внаслідок суворості.

Зокрема, зазначає про те, що злочин було вчиненої нею через необережність.

Крім того, вона має неповнолітню дитину, яка на даний час перебуває під опікою хрещеного батька, хвору матір, яка потребує догляду, потерпілий будь-яких претензій до неї не має.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десть) років.

Апеляційна скарга прокурора мотивована доводами про допущення судом першої інстанції істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, як зазначає апелянт судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження та перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України не були дотримані вимоги ст. 370, ч. 1 ст. 337 та п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України

Так, суд першої інстанції всупереч вказаним вимогам закону, не навів переконливих мотивів, з яких дійшов висновку про помилковість кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України стороною обвинувачення, не дав належної оцінки всім дослідженим доказам по кримінальному провадженню, як кожному окремо, так і в їх взаємозв`язку.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство, тобто на умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.

Допитавши обвинувачену та дослідивши докази у провадженні суд першої інстанції дійшов висновку, що надані докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, є належними, допустимими, достовірними, не викликають сумнівів у суду, однак вийшов за межі висунутого обвинувачення, й змінив правову кваліфікації дій ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 121 КК України.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що досліджені під час розгляду докази та обставини вчиненого злочину свідчать про те, що обвинувачена мала намір заподіяти потерпілому тілесні ушкодження, проте позбавлення життя потерпілого не охоплювалось умислом обвинуваченої.

Таким чином суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, й відповідно кваліфікувавши її дії за вказаною статтею.

Проте наведені висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, з огляду на таке.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції 26.02.2023 року ОСОБА_7 завдала ОСОБА_11 одне колото-різане поранення. Обвинувачена, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, фактично не заперечувала факту нанесення ножового поранення потерпілому.

Разом з цим, суд помилково прийшов до висновку, що ОСОБА_7 при нанесені поранення ОСОБА_11 умислу на позбавлення його життя не мала.

Дійсно, під час досудового розслідування та під час судового розгляду обвинувачена стверджувала, що умислу на позбавлення життя потерпілого не мала, при цьому вона також і стверджувала, що не навмисно нанесла удар ножем.

Проте, позиція обвинуваченої спростовується доказами у справі, зокрема висновком експерта №80/109-МС від 07.06.2023 відповідно до якого експерт прийшов до висновку про те, що характер та розташування тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , свідчать, що для цього потрібна вся сила удару ножем.

Також, судом першої інстанції належним чином не надано оцінку показанням свідка ОСОБА_12 , який будучи допитаним у судовому засіданні, фактично вказав, на те, що ОСОБА_7 нанесла потерпілому удар ножем, який до початку конфлікту між свідком та потерпілим знаходився в будинку на кухні. Коли свідок ОСОБА_12 повалив потерпілого на землю, до них підскочила ОСОБА_7 та з розмаху вдарила потерпілого ножем у бік, після чого вона зайшла до будинку де кинула ніж у мийку і відкрила кран. Першу допомогу потерпілому надав саме свідок, він затиснув рану, щоб зупинити кров та сказав ОСОБА_7 , щоб та викликала швидку.

Так, поза увагою суду першої інстанції залишився встановлений факт цілеспрямованості дій обвинуваченої на позбавлення життя потерпілого, які виразилися в тому, що під час конфлікту всі учасники знаходились на подвір`ї, та обвинувачена маючи конкретну ціль, на кухні серед іншого відшукала ніж. яким згодом з розмаху цілеспрямовано завдала потерпілому удар у життєвоважливі органи, усвідомлюючи, що такі дії можуть спричинити смерть.

При цьому обвинувачена не викликала швидку медичну допомогу та працівників поліції, а одразу після нанесення удару вжила заходів щодо приховування слідів свого злочину помивши ножа. В подальшому, дійсно ОСОБА_7 виклика швидку допомогу, проте зробила це лише під тиском свідка ОСОБА_12 , який самостійно не міг це зробити оскільки надавав потерпілому першу медичну допомогу затискаючи рану потерпілого та запобігаючи крововтраті. При цьому за свідченням свідка ОСОБА_12 ініціатором виклику швидкої був саме він, а обвинувачена спочатку на його прохання викликати швидку допомогу взагалі відмовилась це зробити.

Наведені обставини вчинення злочину, свідчать виключно про свідоме бажання ОСОБА_7 на заподіяння смерті ОСОБА_11 й в свою чергу про її умисел на позбавлення життя останнього.

Таким чином, вказані обставини та досліджені докази сторони обвинувачення, які судом визнано належним та допустимими та які узгоджуються між собою, не містять жодних суперечностей за своїм змістом, підтверджують висунуте ОСОБА_7 обвинувачення саме за ч. 2 ст. 15 - ст. 115 КК України - закінчений замах на вбивство, тобто на умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.

Таким чином, суд неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність, оскільки такий закон не підлягав застосуванню, та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. ст. 94, 370, 374 КПК України).

Окрім цього, судом не дотримано вимог п. 2 ч. З ст. 374 КПК України щодо змісту вступної частини вироку.

Так, в частині формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд вказав, що ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, під час раптово виниклого конфлікту, внаслідок розлиття алкогольних напоїв, на ґрунті особистих неприязних відносин, нанесла кухонним ножем ОСОБА_11 , один удар в область задньої поверхні грудної клітини зліва, в результаті чого відповідно до висновку експерта, спричинила потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітини зліва з пересіченням 5-ого лівого ребра, що проникає в ліву плевральну порожнину та в черевну порожнину з пошкодженням діафрагми зліва, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Проте, незважаючи на те що суд фактично встановивши що ОСОБА_7 діяла з прямим умислом, спрямованим на протиправне заподіяння смерті іншій людині кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 121 КК України.

Враховуючи викладене, просить у порядку ч. З ст. 404 КПК України, повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, допитати потерпілого та свідка, дослідити письмові докази.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника на підтримання доводів апеляційної скарги обвинуваченої та які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишились на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченої, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України, підставою для скасування вироку є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Пунктом 2 частини 3 статті 374 КПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 передбачено, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

У цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винуватості кожного з обвинувачених, їх роль у вчиненні злочину, а після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції не дотримався наведених вимог закону.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, формулюючи обвинувачення визнане судом доведеним, суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, під час раптово виниклого конфлікту, внаслідок розлиття алкогольних напоїв, на ґрунті особистих неприязних відносин, нанесла кухонним ножем ОСОБА_11 , один удар в область задньої поверхні грудної клітини зліва, в результаті чого відповідно до висновку експерта, спричинила потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітини зліва з пересіченням 5-ого лівого ребра, що проникає в ліву плевральну порожнину та в черевну порожнину з пошкодженням діафрагми зліва, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, тобто вчинення обвинуваченою дій передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме закінчений замах на вбивство, тобто на умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, що й інкримінувалось обвинуваченій органом досудового розслідування

Проте, незважаючи на те що суд фактично встановивши що ОСОБА_7 діяла з прямим умислом, спрямованим на протиправне заподіяння смерті іншій людині кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 121 КК України.

Вищевказаним, судом першої інстанції допущене істотне порушення вимог КПК України, а саме п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки не зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто статтею за якою кваліфіковані судом дії обвинуваченої

Виходячи із передбачених ст. 7, 9 КПК України загальних засад кримінального провадження, положень ст. 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок суду першої інстанції від 28.10.2024 року стосовно ОСОБА_7 , підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, в межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду скарги на вирок, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України.

При не встановленні судом фактичних обставин провадження визнаних доведеними, колегією суддів не оцінюється доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, достовірність наявних в провадженні доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, правильність та відповідність призначеного покарання, тому апеляційні вимоги, в тому числі, щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченої апеляційним судом не розглядаються.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути порушення кримінального процесуального закону наведені в ухвалі колегії суддів, перевірити апеляційні доводи прокурора та обвинуваченої, дати їм належну правову оцінку, вжити передбачених законом заходів для всебічного, повного, об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження та, в залежності від встановленого, ухвалити судове рішення, яке б відповідало критеріям, передбаченим ст. 370 КПК України.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів має вирішити питання щодо запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 .

Зважаючи на те, що ризики, які існували на час останнього продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та не перестали існувати, колегія суддів приходить до переконання про необхідність продовження стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 строку тримання її під вартою.

Зважаючи на викладене, апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, задовольнити частково.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 28 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження № 0000487 від 27.02.2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 травня 2025 року в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15