Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/162/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2025 року. року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 грудня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження №0000772 про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.1 ст.255 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України; ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України; ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.310 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 23 грудня 2024 року суд за клопотанням прокурора в порядку ст. 331 КПК України продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим: ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 на строк на 60 днів, тобто до 20.02.2025 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та здоров`я населення. При цьому ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 раніше неодноразово судимі. ОСОБА_9 та ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні злочинів після закінчення іспитового строку. Обвинувачені офіційно непрацевлаштовані, не мають стійких соціальних зв`язків.

При цьому докази у кримінальному провадженні не досліджувалися у повному обсязі, свідки не допитувалися.

Таким чином, із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, оцінивши суворість можливого покарання обвинувачених, тяжкість висунутого обвинувачення, суд першої інстанції пришов до висновків щодо існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачені, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, можуть переховуватися від суду, впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Вищезазначені обставини є необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинувачених під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_9 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши цілодобово залишати житло за місцем проживання без дозволу слідчого, прокурора та суду, а також покласти на нього обов`язки прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою.

Захисник вказані вимоги обґрунтовує тим, що в мотивувальній частині рішення не зазначено аргументів на користь того, які ж ризики існують, - крім тяжкості інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, ні органом досудового розслідування, ні судом першої інстанції не наведено жодного доказу відносно нього в обґрунтування заявлених ризиків для продовження строків тримання під вартою.

Вважає, що суд під час розгляду клопотання не врахував фактичні обставини, які мають значення для справи це те, що пред`явлена підозра, ОСОБА_9 є не обґрунтованою, адже в справі не має жодного доказу причетності останнього до інкримінованих кримінальних правопорушень, не був учасником злочинної організації, не виконував будь - яких розпоряджень вказаної організації, не знайомий з учасниками злочинної організації згідно пред`явленої підозри. Під час обшуків в нього нічого не вилучалось.

В даній справі розумність строку тримання під вартою вже давно порушена, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували вину за цей час не встановлено, а можливості їх отримати вичерпані. Також до клопотання прокурора не додано жодного суттєвого доказу який би підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри, не кажучи вже про тримання особи під вартою.

В ухвалі суд не дав оцінки тому, що фактично зник ризик впливу підозрюваного на інших учасників провадження, свідків та підозрюваних, показання яких зафіксовані в протоколах допиту, а також впливу на хід досудового розслідування з урахуванням фіксування доказів в відповідних процесуальних документах за час проведення досудового розслідування.

Також захисник вважає, що суд не в повній мірі врахував вимоги передбачені статтею 178 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_9 , має постійне місце проживання, до затримання проживав у своєму будинку за адресою АДРЕСА_1 , має тяжкі хронічні захворювання, що підтверджується відповідними епікризами, а також має на утриманні матір похилого віку, яка також хворіє на хронічні захворювання, які надані до суду. Документи підтверджуючі вказані обставини знаходяться в матеріалах справи.

Виходячи з наведеного, захисник вважає, що ОСОБА_9 має стійкі соціальні зв`язки, які дають суду право обрати відносно нього інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення обравши ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням додаткових обов`язків, передбачених КПК таких, як носити електронний засіб контролю або без такого.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом не враховано, що як в клопотанні так і в матеріалах, які додані до нього відсутні будь які відомості про допит свідків, не зазначено, які особи допитані в якості свідків, не додані відповідні протоколи допитів свідків, якщо такі взагалі існують, тобто в порушення вимог КПК України прокурором не лише не доведено реальність ризику впливу на свідків в кримінальному провадженні, а й взагалі їх існування.

Вказане на думку захисника свідчить про шаблонне обґрунтування судом доведеності зазначеного ризику без належного дослідження його реальності, поверхнево та з порушенням обов`язків покладених на слідчого суддю КПК України по перевірці наявності і реальності ризиків.

Захисник також не погоджується із твердження прокурора, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення або переховуватись від суду, будучи особою, яка обґрунтовано обвинувачується у кримінальному правопорушенні. Так, викладені у клопотанні прокурора обставини, не дають підстав вважати, що ОСОБА_8 причетний до інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Обвинувачення відносно ОСОБА_8 не підкріплюються доказами та є надуманими і не обґрунтованими. Крім того, ризик вчинення інших кримінальних правопорушень судом не може оцінюватись виключно на підставі тяжкості правопорушення у якого обвинувачується особа, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В матеріалах справи відсутні відомості які б свідчили про причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до злочинної організації, тобто до вчинення правопорушення передбаченої ч.2, ст.255 КК України. В обвинувальному акті не вказано якими доказами або можливо свідками такі факти підтверджуються. В акті лише поверхово зазначено, що ОСОБА_14 (особа, яка також є підозрюваний в даному кримінальному правопорушенні) залучив ОСОБА_8 як безпосереднього виконавця до скоєння такого правопорушення. Обвинувачений підкреслює, що не має жодного відношення до інкримінованого йому правопорушення, з особою ОСОБА_14 він раніше ніколи знайомий не був, в жодній злочинній організації участі не приймав.

Також, є необґрунтованим обвинувачення у начебто, вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України. ОСОБА_8 також не погоджується із обвинуваченням у скоєнні правопорушення, яке передбачено ч.2 ст.307 КК України, та яке полягає у незаконному придбанні та зберігання з метою збуту наркотичних засобів, особливо небезпечних наркотичних засобів, особливо небезпечних психотропних речовин, у великих розмірах, вчинених повторно.

Щодо застосування більш м`яких запобіжних заходів захисник зазначає, що суддя в своїй ухвалі не розглянув жодного альтернативного запобіжного заходу, передбаченого КПК України та не обґрунтував не можливість застосування запобіжного заходу, наприклад, у вигляді домашнього арешту з покладенням додаткових обов`язків, передбачених КПК таких, як носити електронний засіб контролю, заборону спілкування з певними особами, заборону відвідування певних місць, враховуючи, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації. Додатково зазначаємо, що підозрюваний ОСОБА_8 має проблемі зі здоров`ям та потребує додаткового лікування. Так, у листопаді 2022 року ОСОБА_8 отримав травму, а саме перелом плечової кістки правої руки. Після травми мій підзахисний звертався до медичного закладу за місцем проживання де отримав відповідне лікування. Проте, перелом останнього неправильно зрісся, це можна спостерігати візуально, плечова кістка зміщена і деформована. Неправильно зрощений перелом провокує у особи постійні больові відчуття, біль в суглобах під і над переломом. Крім того, рука ОСОБА_8 не може повноцінно функціонувати, що спричиняє для останнього дискомфорт в побуті (медична довідка № 14 від 19.10.2023).

Окрім цього, обвинувачений в суді першої інстанції ще раз підкреслив що, відповідно до висновку лікаря в нього діагностували артроз правого колінного суглоба. (відповідна медична довідка додається). Через таке захворювання ОСОБА_8 відчуває постійний біль та набряк у суглобі, він не може нормально пересуватися, постійне фізичне навантаження на праву ногу спричиняє гострий нестерпний біль. Єдиним лікуванням на теперішній час залишається операція по заміні пошкоджених суглобових поверхонь штучним протезом. Таку операціє та відповідну реабілітацію в післяопераційний період обвинувачений не зможе отримати в Кропивницькому слідчому ізоляторі (медична довідка № 14 від 22.11.2023). З огляду на викладене ОСОБА_8 переконаний, що подальше його перебування за гратами лише погіршить стан його здоров`я, а повноцінне лікування він зможе отримати лише в разі обрання йому будь-якого іншого запобіжного заходу який не пов`язаний із триманням під вартою.

Виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, захисник вважає, що прокурор не довів під час розгляду клопотання належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, та стан його здоров`я, більш м`якого запобіжного заходу, та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 у підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів провадження, питання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а тому доводи апеляційних скарг захисників про недоведеність та безпідставність обвинувачення не приймаються до уваги.

Водночас з наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та здоров`я населення. При цьому раніше неодноразово судимі. Також, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів після закінчення іспитового строку. Обвинувачені офіційно непрацевлаштовані, не мають стійких соціальних зв`язків.

З урахуванням тяжкості можливого покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведеності їх винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, та те, що наразі свідки по справі не допитані судом, дає достатньо підстав з певною вірогідністю стверджувати, що обвинувачені у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, можуть переховуватися від суду, впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів також враховує практику ЄСПЛ, так у справі «Воляник проти України» від 02.10.2014 року, вказано, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що по даному кримінальному провадженню обґрунтовано встановлено, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились і продовжують існувати. Тобто, встановлені раніше ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і його продовження не зменшилися і виправдовують такий запобіжний захід.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисників про те, що не достатньо обґрунтовані та недоведені ризики передбачені ст. 177 КПК України, то такі доводи, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, на переконання колегії суддів є необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на обґрунтування апеляційних скарг, наявна необхідність наголосити на тому, що запобіжні заходи застосовуються в тих випадках, коли особа ще не визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (діє принцип презумпції невинуватості коли особа є невинуватою). Застосування запобіжного заходу не розцінюється як покарання, а вважається тільки певними обмеженнями особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилаються в апеляційних скаргах захисники, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 грудня 2024 року, якою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк на 60 днів, тобто до 20.02.2025 року включно без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4