Номер провадження: 11-кп/819/540/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/6601/23 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6601/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №000499 від 20.12.2022 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2024, якою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 20.12.2024 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000499 від 20.12.2022, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2024 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до 20.12.2024 включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання та обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід (домашній арешт).

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність оскаржуваної ухвали, ухвалення її з істотним порушенням вимог КПК України.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що в порушення вимог ст.178 КПК України суд не прийняв до уваги та не надав належної оцінки наявності у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місце проживання, сім`ї, знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини з 1-групою інвалідності, хворою на цукровий діабет, яка потребує наявності обох батьків, постійного контролю та турботи для підтримання її нормального рівня життя.

Указує про те, що дружина не має змоги працювати, тому що займається доглядом за дитиною. Знаходячись під вартою, він ніяким чином не може їм допомагати.

Також зазначає, що він раніше не судимий, має позитивні характеристики з попередніх місць роботи, служби, місця проживання.

Указує, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, наведені в клопотанні прокурора та прийняті судом до уваги в порушення ст.199 КПК України без належного обґрунтування обставин, які б свідчили про те, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше його тримання під вартою, не доведені прокурором.

Від прокурора надійшла заява про здійснення апеляційного розгляду без його участі. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечує, просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційних вимог обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не завершений, а отже суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

В клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор зазначає про обґрунтованість висунутого йому обвинувачення, існування ризиків, визначених на досудовому розслідування, які не зменшилися та не припинили існувати, та неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, на сьогодні не припинили існувати та не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряються докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

За приписами ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Перевіркою матеріалів установлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, проти основ національної безпеки України а саме: Державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України карається позбавленням волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, що відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

З урахуванням зазначеного та інших обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а також тяжкості покарання, що йому загрожуватиме у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, є підстави стверджувати про існування ризиків, передбачених п.1, 2, 3 ч.1 ст.177КП К України, а саме, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення, може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані під час судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Дані обставини можуть перешкодити встановленню істини під час судового слідства, і ці ризики не втратили свою актуальність на час розгляду клопотання, вони не зменшилися та не припинили існувати.

А тому твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що слідчим не надано належних відомостей, які б підтверджували існування ризиків, є неспроможними.

Посилання апелянта на наявність у нього сім`ї та утриманців не стало перешкодою для вчинення ним кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, що вказує на відсутність належного впливу на нього з боку зазначених осіб, які б мали визначальний вплив з метою запобіганню існуючим ризикам.

Крім того, зазначені відомості самі по собі не є вирішальними при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 має бути продовжено з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою щодо нього.

Саме продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, у якому він обвинувачується, сукупність відомостей про його особу, відсутність достовірних відомостей про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є необхідним для запобігання ризикам: переховування від суду, незаконного впливу на свідків, що в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим для запобігання настання зазначених ризиків.

Судом також враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості його утримання під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що за правилами ч.6 ст.176 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_7 можливе застосування запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою.

А тому доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про можливість застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту чи застави є неприйнятними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Інші обставини, на які посилаються обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2024 про продовження строку тримання під вартою щодо нього до 20.12.2024 включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4