Справа № 182/6976/24
Провадження № 1-кс/0182/67/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2025 м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області

ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2024 № 0001418 по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області,

громадянина України, із освітою 9 класів, який зареєстрований та фактично проживає у

АДРЕСА_1 , не працює, неодружений, на утриманні нікого не має,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ з ДУВП №4),

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

16 січня 2025 р. до слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської обл. надійшло клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2024 № 0001418 про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Доводи клопотання

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що у провадження Нікопольського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2024 № 0001418 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 25.11.2024 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 січня 2025 року включно, без визначення застави.

Оскільки у кримінальному провадженні ще не проведено підготовче судове засідання, прокурор подав слідчому судді клопотання про продовження запобіжного заходу відповідно до ч.6 ст. 199 КПК України не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Органом досудового розслідуванням встановлено, що 19 листопада 2024 року приблизно о 18 годині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , в якій фактично проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з його колишньою цивільною дружиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спілкувались та розпивали алкогольні напої. Під час спільного вжиття алкогольних напоїв ОСОБА_7 почала скаржитися ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з яким вона проживає разом за адресою: АДРЕСА_3 , та який постійно її ображає.

Будучи обуреними поведінкою ОСОБА_8 у ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , та продовжили спільно розпивати спиртні напої.

Реалізуючи свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , 19 листопада 2024 року приблизно о 23 годині ОСОБА_7 пішла до себе додому за адресою: АДРЕСА_3 , та за раніше узгодженою домовленістю повинна була повідомити, коли ОСОБА_8 повернеться додому, зателефонувавши на мобільний телефон ОСОБА_6

20 листопада 2024 року приблизно о 00 годин 34 хвилин ОСОБА_7 зателефонувала ОСОБА_6 та повідомила, що ОСОБА_8 прийшов додому, в цей час ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за раніше узгодженою домовленістю підійшли до під`їзду № 1, буд. АДРЕСА_4 , взявши з собою до рук дерев`яні бити, де ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_7 , щоб остання відчинила двері в під`їзд, на що ОСОБА_7 спустилася та відчинила двері, після чого, ОСОБА_6 піднявся на 9 поверх та почав спускатися, а ОСОБА_4 , залишився чекати на першому поверсі. В цей час ОСОБА_8 почувши телефонну розмову ОСОБА_7 , почав втікати з квартири, оскільки зрозумів, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека.

В той час коли ОСОБА_8 намагався втекти та перебував в під`їзду №1 буд. АДРЕСА_4 , між другим та третім поверхом зустрів ОСОБА_4 , який тримав в руках дерев`яну биту, та якого ОСОБА_8 відштовхнув та вибіг зі зазначеного під`їзду, а ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 побігли наздоганяти останнього.

20 листопада 2024 року приблизно о 00 годині 54 хвилини ОСОБА_8 , втікаючи від ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перечепився та впав поблизу супермаркету «АТБ» по вул. Шевченка, 188 в м. Нікополі Дніпропетровської області. В цей час його наздогнав ОСОБА_4 , який реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , почав наносити удари дерев`яною битою та ногою, по голові, тулубу та верхнім кінцівкам лежачого на асфальті ОСОБА_8 .

Приблизно 00 годині 55 хвилин до лежачого на земля ОСОБА_8 , також підійшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В цей час ОСОБА_6 , з метою реалізації свого спільного злочинного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , почав наносити лежачому на асфальті ОСОБА_8 удари дерев`яною битою по тулубу та верхніх кінцівках.

Після цього, ОСОБА_6 передав дерев`яну биту ОСОБА_7 для подальшого побиття ОСОБА_8 . Взявши до рук дерев`яну биту, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , почала наносити лежачому на асфальті ОСОБА_8 удари дерев`яною битою та ногою по голові, тулубу та верхніх кінцівках, після чого повернула дерев`яну битку ОСОБА_6 , та залишилась поряд з лежачим на землі ОСОБА_8 .

Таким чином, в період часу з 00 годин 54 хвилин до 01 годин 08 хвилин ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу супермаркету «АТБ» по вул. Шевченка, 188 в м. Нікополі, Дніпропетровської області, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 нанесли останньому не менше 37 ударів дерев`яними битами та ногами по голові, тулубу та верхніх кінцівках. Умисними діями ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 були спричиненні тілесні ушкодження згідно висновку експерта № 1107 від 31.12.2024 року у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку ІІ ступеню, субарахноїдального крововиливу, лінійних переломів скроневої та тім?яної кісток справа, лінійного перелому потиличної кістки справа, перелому виличноорбітального комплексу зліва, переломів лівої та правої гайморової пазухи, перелому кісток носу, 4 забитих ран волосяної частини голови, 2 забитих ран обличчя, параорбітальних гематом обох очей. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Після спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 викликав швидку медичну допомогу ОСОБА_8 , а сам разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 втекли з місця події.

Бригадою екстреної швидкої медичної допомоги ОСОБА_8 було госпіталізовано до КП «Нікопольська міська лікарня №4» НМР».

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив умисний тяжкий злочин, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 10-ти років, він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання, що може спонукати його переховуватись від слідства та суду; може незаконно впливати на потерпілого з метою зміни ним показань; може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ніде не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а, отже, є ризики, передбачені ст. 177 КПК України. З урахуванням викладеного, прокурор просить продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, оскільки вважає, що є обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, кримінальне провадження містить достатньо доказів для обґрунтованості підозри. Наразі ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не змінилися, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечував. Просив застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 в квартирі, де він зареєстрований та фактично проживає.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , підтримуючи позицію свого підзахисного, проти клопотання прокурора також заперечував. Просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за зазначеною ним адресою.

Оцінка та висновки слідчого судді.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, слідчий суддя враховує наступне.

Згідно з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, вказаних в ст. 184 КПК України повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явився новий ризик, який виправдовує утримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового слідства до закінчення дій попередньої ухвали про утримання під вартою.

Як вбачається з наданих копій наданих матеріалів, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 25.11.2024 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 січня 2025 року включно, без визначення застави.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 20.11.2024 № 0001418 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України надійшов у провадження Нікопольського міськрайонного суду 15.01.2025.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що ця особа могла б скоїти злочин.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість обвинувачення щодо вчинення вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення на час розгляду клопотання відповідає мінімальному рівню обґрунтованості, тобто зазначені у клопотанні прокурора і додані до нього докази, досліджені в судовому засіданні, на мінімальному рівні підтверджують, що існують факти та інформація, які переконують у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити це кримінальне правопорушення за наведених обставин, а наявні в матеріалах клопотання докази у їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку, що обвинувачення не є вочевидь необґрунтованим та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра, обвинувачення».

Матеріали провадження не містять відомостей про нові обставини, які б спростовували обґрунтованість цього обвинувачення й стороною захисту таких надано не було.

Слідчий суддя звертає увагу, що на цьому етапі провадження не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Наявність ризиків, та їх обґрунтованість

Як випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя вважає, що належним чином обґрунтовані ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При обранні запобіжного заходу та його продовженні слідчий суддя враховував, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України /переховування від органів досудового розслідування та/або суду/ об`єктивно існує, бо підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, може переховуватися від суду.

Також слідчий суддя вважає, що наявний заявлений стороною обвинувачення й ризик незаконного впливу на потерпілого (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), бо підозрюваний може незаконно впливати на нього з метою зміни показів.

Також слідчий суддя вважає, що наявний заявлений стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України /вчинення іншого кримінального правопорушення/, оскільки ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, а також, будучи засудженим 23.04.2024 Нікопольським міськрайонним судом за ч. 4 ст. 186, 69 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, знову вчинив кримінальне правопорушення. Тому обвинувачений, залишаючись на свободі може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення і існування даного ризику не виключається.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи («Харченко проти України» від 10.02.2011 та «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

При цьому, матеріали провадження не містять будь-яких переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування ОСОБА_4 під вартою й слідчим суддею таких не встановлено та стороною захисту надано не було.

Щодо можливості застосування запобіжного заходу.

Розглядаючи питання про можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що інкримінований ОСОБА_4 злочин належить до категорії тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10-ти років; доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення; доведення існування ризиків: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілого; вчинення іншого кримінального правопорушення; ОСОБА_4 не працює, не одружений, на утриманні нікого не має, раніше судимий, що, на переконання слідчого судді, дає певну характеристику особі обвинуваченого. Окрім того, слідчий суддя враховує й те, що ОСОБА_4 вчинив новий умисний злочин в період відбування іспитового строку за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 23.04.2024. Зважаючи на вищевикладені обставини у сукупності, слідчий суддя переконаний, що стороною обвинувачення доведено необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку слідчого судді, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи особи та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовження запобіжного заходу, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає, оскільки будь-яких доказів можливості проживання ОСОБА_4 за вказаною ним адресою та згоди власника житла на його проживання у даному будинку суду не надано.

Зважаючи на відомі обставини кримінального провадження, на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Т.я. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), що поєднаний з насильством, згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави йому не визначається.

Керуючись ст. 193, 194, ч.4 ст. 176 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2024 № 0001418 про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу тримання під вартою не більше, ніж на 60 діб, тобто до 19 березня 2025 року, без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1