УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року

м. Київ

Справа № 639/2372/22

Провадження № 51-5267 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання вирішено рахувати ОСОБА_5 з дня його фактичного затримання після набрання вироком законної сили та приведення його до виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 23.06.2022 по 12.07.2023 з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 23 червня 2022 року приблизно о 14 годині (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим) знаходився біля входу до парку ім. Квітки-Основ`яненка за адресою м. Харків, вул. Москалівська, 106, де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт з його знайомим ОСОБА_6 , в ході якого останній висловлював образи щодо ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості, ОСОБА_5 завдав ОСОБА_6 удар кулаком правої руки в ліву щоку, від якого потерпілий впав на землю та втратив свідомість.

Після цього в умовах воєнного стану у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення належного ОСОБА_6 мобільного телефону марки «Samsung Galaxy J2», вартістю 1864 грн.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_5 , оцінивши ситуацію, що склалася, розраховуючи на потурання з боку ОСОБА_7 внаслідок їхніх дружніх стосунків; скориставшись тим, що ОСОБА_6 знаходиться у непритомному стані, інші особи за його діями не спостерігають, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, шляхом вільного доступу, таємно забрав вищезазначений мобільний телефон, який випав із кишені потерпілого, після чого попрямував в парк ім. Квітки-Основ`яненка.

В цей же час ОСОБА_6 прийшов до тями, наздогнав ОСОБА_5 та, побачивши свій мобільний телефон у руці останнього, почав вимагати повернути його йому.

У свою чергу ОСОБА_5 , не отримавши реальної можливості розпоряджатися чи користуватися вилученим майном; усвідомлюючи та розуміючи, що його протиправні дії, спрямовані на таємне викрадення майна ОСОБА_6 , були помічені потерпілим, однак тримаючи при собі його мобільний телефон, не реагуючи на законні вимоги ОСОБА_6 , вирішив вчинити напад на останнього з метою заволодіння його майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_6 .

Зокрема ОСОБА_5 , перебуваючи в парку ім. Квітки-Основ`яненка за адресою: м. Харків, вул. Москалівська, 106, маючи умисел на заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, завдав ОСОБА_6 удар кулаком в обличчя, від якого останній впав на землю та втратив свідомість. Своїми діями ОСОБА_5 спричинивпотерпілому легкі тілесні ушкодження, а також матеріальну шкоду на суму 1864,00 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що спричинило невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить оскаржувані судові рішення змінити.

Дії ОСОБА_5 просить перекваліфікувати з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 125 КК України.

Кримінальне провадження за ч. 4 ст. 185 КК України просить закрити на підставі положень п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За ч. 1 ст. 125 КК України просить ОСОБА_5 призначити покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт, на підставі положень ст. 72 КК України просить зарахувати до строку покарання строк його попереднього ув`язнення з 23.06.2022 по 12.07.2023 та вважати ОСОБА_5 таким, що повністю відбув призначене йому покарання.

Стверджує, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні докази, які б доводили наявність в ОСОБА_5 умислу, спрямованого на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння мобільним телефоном.

Указує, що при постановленні оскаржуваних судових рішень не було з`ясовано належним чином дії всіх зацікавлених осіб, й насамперед дії потерпілого ОСОБА_6 , які привели до таких наслідків останньому.

Також захисник посилається на те, що судом не було враховано показання ОСОБА_5 щодо його неодноразових конфліктів з ОСОБА_6 в той день, а також те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння та ображав його нецензурними словами. Тому він бажав таким чином його провчити й не мав на меті збагачення за рахунок заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_6 .

Захисник стверджує, що суд зробив висновок, що дії підзахисного були розпочаті, як крадіжка, але в подальшому обвинувачений продовжив дії спрямовані на заволодіння майном потерпілого, вчинивши на нього напад із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я останнього, але з таким висновком сторона захисту не може погодитися.

Суд не взяв до уваги показання свідків та потерпілого, що ОСОБА_5 саме таємно заволодів мобільним телефоном ОСОБА_6 на зупинці громадського транспорту біля входу до парку ім. Квітки-Основ`яненка, а завдав удар потерпілому вже у самому парку, коли до нього підійшов потерпілий, вимагаючи повернути телефон.

На думку сторони захисту, суд не дав оцінку тому, що обвинувачений мав реальну можливість розпорядитися мобільним телефоном до моменту, коли потерпілий наздогнав його в парку, тобто в цьому випадку крадіжка була закінчена.

У зв`язку з цим захисник вважає, що діяння ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 125 КК України.

Також захисник указує, що вчинена, на думку сторони захисту, крадіжка мобільного телефону спричинила збитки на суму 1 864 грн, тобто меншу ніж 2 481 грн, тому вона не є кримінально-караним діянням, й провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі положень п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вважає, що апеляційний суд формально погодився з висновками суду першої інстанції і належним чином доводи апеляційної скарги захисника не проаналізував, тому ухвала Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

Доводи касаційної скарги щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК України, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на вимогах закону про кримінальну відповідальність.

Розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК України потрібно розуміти умисні дії, спрямовані на негайне заволодіння чужим майном шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

При цьому дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою, зокрема з метою утримання майна, на думку колегії суддів, належить кваліфікувати як розбій в разі застосування відповідного насильства чи висловлювання погрози його застосування.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187 КК України, поклав в основу вироку зібрані у встановленому законом порядку та досліджені у судовому засіданні докази, зокрема послався на показання потерпілого ОСОБА_6 , надані безпосередньо в судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що познайомився з обвинуваченим ОСОБА_5 на станції метро «Гагаріна» у травні 2022 року. На початку червня 2022 року адміністрація міста Харкова почала розселяти осіб, виділила гуртожиток по АДРЕСА_3. Зокрема відповідне тимчасове житло було виділено і йому, а також ОСОБА_5 . Відносини з ним були нормальні, конфліктів у них не було, але тісно вони не спілкувались.

Приблизно через місяць після їх заселення у гуртожиток в першій половині дня він зустрів ОСОБА_5 у дворі. Той запропонував підзаробити, він погодився, але при цьому не поцікавився, в чому саме полягає робота. Припустив, що потрібна якась фізична робота, наприклад вантажники. ОСОБА_5 лише спитав, чи є у нього банківська картка. Він відповів, що є. Подумав, що можливо з ними розрахуються у безготівковій формі.

Вони попрямували разом з обвинуваченим та хлопцем на ім`я ОСОБА_8 в район «Левади», де випили пива, а потім на трамваї доїхали до заводу «Шевченка» та пішли в бік розташованого там парку, де вони утрьох випили пляшку горілки. Потім ОСОБА_8 кудись пішов, а вони з ОСОБА_9 зустрілись зі знайомим останнього на ім`я ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), якого потерпілий бачив вперше.

Вони знаходились біля зупинки поруч з парком, коли до них підійшли ще якісь молоді хлопці - знайомі ОСОБА_10 . ОСОБА_5 та ОСОБА_10 почали комусь телефонувати, після чого до них під`їхав якийсь автомобіль білого кольору, всередині якого знаходились три особи не слов`янської зовнішності. Хлопці почали по черзі сідати в цей автомобіль. Він сказав, що не матиме справ з цими особами, але все ж присів в автомобіль.

Хлопці в автомобілі почали пояснювати, що треба зробити якісь перекази з використанням його банківської картки, що це законно, але, запідозривши щось, він відмовився та вийшов з автівки. Через декілька хвилин автомобіль поїхав. Вони залишилися стояти біля зупинки, де між ним та ОСОБА_5 виник конфлікт.

Зокрема ОСОБА_5 , розізлившись на нього, висловив своє невдоволення тим, що він його підставив, не виконавши їхні домовленості, виставив в дурному світлі. В свою чергу він ( ОСОБА_6 ), припустивши, що ОСОБА_5 хотів використати його, підставити, втягнути в якусь кримінальну історію, почав висловлюватися на його адресу, в тому числі й нецензурною лайкою.

Після цього ОСОБА_5 завдав йому один удар кулаком в обличчя, від якого він похитнувся, але не впав. Тоді він продовжив обзивати ОСОБА_5 , й той завдав йому ще один удар в ділянку голови, але сильніше. Від цього удару його підкосило, повело, у нього сталося запаморочення, у зв`язку з чим він не пам`ятає деталей, зокрема, яким чином його мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J2» опинився в ОСОБА_5 . Але, прийшовши до тями, він виявив відсутність вказаного телефону.

При цьому він побачив, як обвинувачений разом з іншими хлопцями по сходах заходив до парку. Він пішов за ними, а, коли наздогнав, то висунув ОСОБА_5 вимогу щодо повернення його телефону, на що той відповів, що він їх підвів, тому телефон залишиться у нього в якості компенсації. Повернути телефон пізніше він не обіцяв. На чергову вимогу повернути телефон ОСОБА_5 завдав йому ще один удар кулаком в ділянку голови, від якого він впав на землю, відчувши запаморочення, але потім підвівся і продовжив вимагати повернення телефону.

Тоді обвинувачений вкотре вдарив його кулаком в обличчя. Від вказаного удару він втратив свідомість. Коли він прийшов до тями, то побачив багато сторонніх людей, які вмивали його водою. ОСОБА_5 та решти хлопців поруч вже не було. Приїхала швидка, потім працівники поліції, з якими він у пошуках ОСОБА_5 об`їхав територію парку, але останнього не знайшли.

Після цього вони приблизно годину шукали його в районі «Москалівки», а потім поїхали до гуртожитку, де його також не було. Коли він разом з працівниками поліції виходив з гуртожитку, то побачив, як йому на зустріч йде ОСОБА_5 , тримаючи його телефон в руці. Він вихопив у нього свій телефон. При цьому ОСОБА_5 , побачивши працівників поліції, почав поводити себе агресивно, лаятися нецензурною лайкою, чинити супротив працівникам поліції.

Тоді ті його скрутили, і їх обох відвезли у Новобаварський відділ поліції. Одночасно знайшлись хлопці, які також були у парку, вони також приїхали до поліції. За час, який його телефон знаходився у ОСОБА_5 , той викинув з нього сім-картки та картку пам`яті, які подальшому йому довелося відновлювати.

Також потерпілий вказав, що ОСОБА_5 наносив йому удари кулаком в обличчя, зокрема в ділянку брови та щелепи. Внаслідок вказаних дій його обличчя було розбите, утворився синець під оком, була розбита губа. За його участі проводився слідчий експеримент, в ході якого він показав спосіб та механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим. Одночасно потерпілий визнавав, що він також діяв емоційно, висловлювався на адресу обвинуваченого, в тому числі нецензурною лайкою. У день подій він вживав спиртне, але був в адекватному стані.

Також винуватість ОСОБА_5 підтверджується показаннями самого обвинуваченого, який не заперечував, що бив потерпілого, однак стверджував, що умислу на заволодіння телефоном потерпілого не мав.

Також суд послався на показання свідка ОСОБА_7 , який розказав про обставини конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_6 . Зокрема повідомив те, що дійсно вже в трамваї обвинувачений питав, чи має хтось паспорт, щоб здати мобільний телефон потерпілого в ломбард, хоча і вказав, що то був жарт, а також підтвердив й обставини нанесення ударів потерпілому та заволодіння мобільним телефоном.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в судовому засіданні надали аналогічні за змістом показання.

Окрім того судом першої інстанції були досліджені письмові докази, які перелічені у змісті вироку і яким суд надав належну правову оцінку. Серед них:

рапорт інспектора-чергового відділу поліції №1 Харківського РУП № 3 в Харківській області ОСОБА_15 та витяг з ЄРДР від 23.06.2022 про те, що 23.06.2022 о 15:02 на телефон служби «102» надійшло повідомлення від гр-на ОСОБА_16 про те, що на вулиці Москалівській поблизу будинку № 106, парк Квітки-Основ`яненка, магазин АТБ, до нього звернувся незнайомий хлопець, який назвався ОСОБА_17 , з проханням викликати наряд поліції у зв`язку з тим, що його побили і забрали мобільний телефон «Самсунг». Один з нападників на ім`я ОСОБА_18 , віком близько 20-22 років, зараз живе в тому ж гуртожитку, що й він, по провулку Ш. Руставелі, 7. На місці події знаходилась бригада швидкої медичної допомоги № 802, подія зареєстрована за № 89032053;

протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.06.2022, де ОСОБА_6 просив органи поліції вжити заходів до хлопця на ім`я ОСОБА_19 , який 23.06.2022 завдав йому приблизно 5 ударів в обличчя внаслідок конфлікту, який відбувся між ними в парку Квітки-Основ`яненка за адресою: м. Харків, вул. Москалівська, 106, потім забрав мобільний телефон «Samsung Galaxy J2» і зник в невідомому напрямку;

протокол огляду від 23.06.2022, згідно з яким в період часу з 18:20 по 18:30 ОСОБА_5 в приміщенні актової зали ВП № 1 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Samsung Galaxy J2», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , без сім-картки, який постановою слідчого від 23.06.2022 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні;

протокол огляду від 24.06.2022, згідно з яким у період часу з 08:00 до 08:10 слідчим за участю потерпілого ОСОБА_6 було оглянуто мобільний телефон «Samsung Galaxy J2», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору,без зовнішніх пошкоджень. ОСОБА_6 упізнав вказаний телефон за усіма ознаками, як належний йому, здійснив його розблокування шляхом введення паролю. Оглядом також встановлено, що в мобільному телефоні відсутні дві сім-картки, які знаходились в ньому на моменту вчинення кримінального правопорушення;

протоколи пред`явлення особи для впізнання від 24.06.2022, згідно з якими свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 серед пред`явлених їм для впізнання осіб вказали на ОСОБА_5 як на особу, яка 23.06.2022 нанесла тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 і заволоділа його мобільним телефоном;

висновок експерта № 09/645/2022 від 01.07.2022 Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи про те, що у ОСОБА_6 у зв`язку з подіями 23.06.2022 мають місце такі тілесні ушкодження: синці у правій навколоочній ділянці з розповсюдженням на праву носо-губну складку (на тлі набряку м`яких тканин) та на задній поверхні вушної раковини; садна на правому схилі носу, у ділянці лівого кута роту. Ці тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились; синці - за механізмом удару або удару-стиснення; садна - за механізмом удару-тертя-ковзання й, враховуючи їхні морфологічні ознаки, вони могли бути отримані у строк, вказаний у постанові. За ступенем тяжкості синці та садна викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб, і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень;

висновок експерта № 09-806/2022 від 02.08.2022, згідно з яким показання ОСОБА_6 , що викладені у протоколі проведення слідчого експерименту від 29.07.2022, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення та способу спричинення встановлених у нього тілесних ушкоджень.

Оцінивши вказані вище та інші докази, покладені в основу вироку, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду, звертаючи увагу, як було указано вище, на те, що дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою утримання майна, належить кваліфікувати саме як розбій в разі застосування відповідного насильства чи висловлювання погрози його застосування.

При цьому місцевий та апеляційний суди взяли до уваги рекомендації щодо правозастосування, висловлені в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», де зазначено, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості.

За змістом формулювання обвинувачення, визнаного місцевим судом доведеним, саме й вбачається, що засуджений, попередньо таємно заволодівши телефоном потерпілого, надалі з метою утримання у себе телефону застосував до потерпілого насильство (удари), яке є небезпечним для потерпілого за ознакою втрати внаслідок його застосування потерпілим свідомості.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_4 про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив і не спростував доводів його апеляційної скарги, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з таких підстав.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту щодо неправильного встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, неправильної оцінки доказів, щодо недоведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну оцінку вчиненому.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК України.

Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, з позиціями, висловленими у постанові від 10 грудня 2020 року у справі № 398/3319/17 (провадження № 51-130 км 20), постанові від 19 квітня 2024 року у справі № 274/6225/22 (провадження № 51-6623 км 23).

Колегія суддів вбачає, що висновки судів обох інстанцій про доведеність винуватості засудженого зроблені з дотриманням вимог ст. 22, 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції перевірив під час апеляційного перегляду доводи поданої апеляційної скарги, вмотивовано погодившись із рішенням суду першої інстанції. У рішенні апеляційного суду належним чином зазначено підстави, на яких воно ґрунтується. Ухвала апеляційного суду відповідає приписам статей 370, 419 КПК України.

Переконливих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3