Справа 127/7539/25
Провадження 1-кс/127/3325/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження № 0000086 внесеного до ЄРДР 22.03.2024, відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за фіксації судового розгляду технічними засобами,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_5 , яке погоджене з прокурором, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000086 внесеного до ЄРДР 22.03.2024, за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, в ході розслідування якого виникла необхідність у обранні відносно підозрюваного ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ході судового розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що відповідно до Конституції України Основного Закону України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Виключно законами України встановлюються порядок допуску та умови перебування підрозділів збройних сил інших держав на території України.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч вимогам Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року, Гельсінського заключного акту 1975 року, Гаазької конвенції 1907 року, Женевських конвенцій 1949 року та інших міжнародно-правових актів є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права Президент російської федерації та інші високопосадові представники влади держави-агресора, діючи всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй, Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали повномасштабну агресивну війну проти України, шляхом віддання наказу на збройне вторгнення підрозділів Збройних Сил російської федерації на територію України.

24 лютого 2022 року приблизно о 5:00 годині російська федерація, за результатами здійснених нею підготовчих неправомірних дій, розпочала так звану «спеціальну військову операцію» в Україні, про що оголосив Президент російської федерації.

Надалі, Збройні Сили російської федерації, які діяли за наказом вищого політичного та військового керівництва, вторглися на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, цивільні та інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське, оборонне значення, та здійснили окупацію частини території України, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичних організацій самопроголошених «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки», які увійшли до складу Збройних Сил російської федерації.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжено Указами Президента України та який діє на даний час. Укази Президента України про введення воєнного стану в Україні, відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затверджені Верховною Радою України шляхом прийняття відповідних законів.

Також 1 березня 2022 року Європейський суд з прав людини, враховуючи свою попередню практику застосування тимчасових заходів, відповідно до правила 39 Регламенту Суду, вирішив в інтересах сторін і належного розгляду справи наказати Уряду росії утримуватися від військових нападів на цивільне населення та цивільні об`єкти, у тому числі житлові приміщення, транспортні засоби швидкої допомоги й інші цивільні об`єкти, що перебувають під спеціальною охороною, зокрема школи та лікарні, а також негайно забезпечити безпеку закладів медичної допомоги, їх особового складу й автомобілів швидкої допомоги на території, яка піддається нападу або облозі російських військ.

Надалі, 16 березня 2022 року Міжнародний суд справедливості ООН видав наказ про тимчасові запобіжні заходи, відповідно до якого: 1) російська федерація повинна негайно зупинити військові операції, які почала 24 лютого 2022 року на території України; 2) російська федерація повинна забезпечити, щоб будь-які військові або нерегулярні збройні формування, які можуть бути керовані або підтримувані нею, а також будь-які організації та особи, які можуть бути під її контролем або керівництвом, не вживали жодних заходів для сприяння військовим операціям, зазначеним у пункті (1); 3) Обидві сторони повинні утримуватися від будь-яких дій, які можуть погіршити або розширити спір перед Судом або ускладнити його вирішення.

Незважаючи на те, що вищенаведеними міжнародними документами закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності, інших дій, що заборонені міжнародним гуманітарним правом, російська федерація, у порушення Статуту ООН, ігноруючи норми міжнародного права та рішення міжнародних органів, продовжила агресію проти України шляхом застосування збройної сили проти суверенітету, територіальної недоторканності, політичної незалежності України, а також продовжила здійснювати вторгнення та раніше розпочату у 2014 році окупацію території України.

Громадянин України ОСОБА_6 , достовірно знаючи про викладені вище обставини збройної агресії російської федерації проти України, маючи проросійські та українофобні ідеологічні переконання, діючи умисно, з корисливим мотивом щодо отримання грошової винагороди за участь у веденні бойових дій на території України, соціальних та інших пільг, усвідомлюючи кримінально протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, розуміючи неприпустимість вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, в умовах воєнного стану, протистояння Збройних Сил України та всього Українського народу державі-агресору, у порушення статей 17, 65 Конституції України, зрадив Україні та народу України за наступних обставин.

Так, у ході проведення досудового розслідування встановлено, що відповідно до так званого «приказа № 10 атамана Терского войскового казачьего общества», сформовано добровольчий козачий батальйон «Скіф», чисельністю 400 осіб, який діє у відповідності та на підставі, мовою оригіналу російською: Федерального закона от 04.11.2022 № 419-ФЗ «О внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации», яким внесено зміни до, мовою оригіналу російською: Федерального закона от 31.05.1996 № 61-ФЗ «Об обороне» та так званого «Порядку поступления граждан Российськой Федерации в добровольческие формирования, пребывания в них и исключения из них, требования, предъявляемые к гражданам Российской Федерации, поступающим в добровольческие формирования и пребывающим в них», що затверджені так званим (мовою оригіналу російською) «приказом Министерства обороны Российской Федерации от 15.02.2023 № 67».

Також слідством встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 , порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, будучи обізнаним про те, що добровольчі збройні формування своїми спільними та узгодженими діями із Збройними Силами російської федерації здійснюють окупацію та широкомасштабні бойові дії на території України, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час та місці, перебуваючи на тимчасово окупованій території України у Донецькій області, приблизно у період з лютого по липень 2023 року, але не пізніше 17.07.2023, добровільно вступив на військову службу та почав надалі її проходити на посаді командира третьої роти (під назвою « ОСОБА_7 »), обравши позивний « ОСОБА_8 », у добровольчому козачому батальйоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що входить до складу так званої «казачьей бригады « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка організаційно підпорядковується Збройним Силам російської федерації та Міністерству оборони російської федерації.

Зазначений воєнізований підрозділ сприяє виконанню завдань, які покладені на Збройні Сили російської федерації, у тому числі за межами російської федерації, зокрема, під час здійснення повномасштабного вторгнення, збройної агресії та окупації території України.

Тим самим, громадянин України ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту.

Усвідомлюючи зазначені обставини, громадянин України ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого кримінально протиправного умислу, спрямованого на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, будучи обізнаним про те, що добровольчі збройні формування своїми спільними та узгодженими діями із Збройними Силами російської федерації здійснюють окупацію та широкомасштабні бойові дії на території України, займаючи посаду командира третьої роти (під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») у складі добровольчого козачого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області в Україні, зокрема, поблизу міста Соледар Бахмутського району Донецької області, у липні 2023 року, більш точний час слідством не встановлено, виконував бойові завдання, у тому числі, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій та брав участь у бойових діях проти підрозділів Збройних Cил України.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: у державній зраді, тобто, діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану.

28.01.2025 слідчим складено та прокурором погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 у спосіб, передбачений для вручення повідомлення.

Так, ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3 незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, ч. 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Вина громадянина України ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, що в повній мірі підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні: протоколами оглядів, висновком експерта, а також іншими документами, матеріалами кримінального провадження в їх сукупності та взаємозв`язку.

Тому, сторона обвинувачення вважає, що зібрані докази є вагомими та дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення вважає такі дії цілком вірогідними, беручи до уваги те, яке загрожує підозрюваному покарання у разі визнання його винним в інкримінованому йому злочині (у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна).

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, заявлений ризик є достатньо високим.

Існує ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 , перебуваючи на волі має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_6 на даний час переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що свідчить про можливість незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування встановлено, що існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Завданням кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Однак, підозрюваний ОСОБА_6 під час досудового розслідування на неодноразові виклики до слідчого не з`явився, не дивлячись на те, що був повідомлений про виклики у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством, шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Про поважні причини неприбуття підозрюваний ОСОБА_6 не повідомив.

Вказане свідчить про умисні дії ОСОБА_6 щодо затягування досудового розслідування у кримінальному провадженні та уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказаний злочин підозрюваний вчинив, діючи з прямим умислом, тобто бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків для громадян України, усього громадянського суспільства України та держави України.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів слідства, перебуває на тимчасово окупованій території, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, наявні усі підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 .

У ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та знаходиться на тимчасово окупованій території, враховуючи те, що наявні ризики для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав за обставин викладених в ньому та просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 під час судового розгляду заперечив проти задоволення клопотання слідчого, з огляду на його необґрунтованість та безпідставність, просив слідчого суддю відмовити в задоволенні даного клопотання.

Заслухавши доводи прокурора та захисника, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Слідчим суддею встановлено, що УСБУ у Вінницькі області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000086 внесеного до ЄРДР 22.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

28.01.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_6 можуть мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказів.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для обрання щодо нього обмежувального заходу.

Частиною 6 ст. 193 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 дійсно перебуває на тимчасово окупованій території України і території країни агресора та не перетинає лінію розмежування.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_5 від 03.03.2025 ОСОБА_6 оголошений в державний та міжнародний розшук.

Також слідчий суддя бере до уваги те, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, що в свою чергу свідчить про існування ризиків того, що ОСОБА_6 намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності та може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, а тому з урахуванням всіх з`ясованих судом обставин, підозрюваному ОСОБА_6 слід обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 193, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити, що у відповідності до вимог ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя