Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К

Іменем України

29 січня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/23654/21

Провадження № 11-кп/4815/125/25

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000589 за апеляційною скаргою прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2024 року стосовно

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 порушуючи порядок, встановлений ст.ст.4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» (далі - закон «Про обіг в Україні наркотичних засобів...», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставин та невстановлений час, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту психотропну речовину «метамфетамін», яку 07.06.2021 близько 15 год. 25 хв., перебуваючи поблизу квартири АДРЕСА_2 , в ході проведення оперативної закупівлі, незаконно збула ОСОБА_9 за 1050 гривень, у поліетиленовому пакетику у формі порошкоподібної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експертаа №СЕ-19/118-21/5802 -НЗПРАП від 22.06.2021 є психотропною речовиною метамфетамін, масою 0,2739 г, обіг якої обмежено відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 (далі - Перелік)

Також, ОСОБА_5 порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 4, 6, 7 Закону «Про обіг в Україні наркотичних засобів...», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, діючи повторно, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставин та невстановлений час, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту психотропну речовину, «метамфетамін», яку 12.07.2021, близько 15 год. 30 хв., перебуваючи поблизу квартири АДРЕСА_2 , у ході проведення оперативної закупівлі, незаконно збула, шляхом залишення закладки під килимом, що знаходився перед вхідними дверима у вищезазначену квартиру, ОСОБА_9 за 1000 гривень, у поліетиленовому пакетику у формі кристалічної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-21/6566-НЗПРАП від 16.07.2021 є психотропною речовиною метамфетамін, масою 0,0240 г, обіг якої обмежено відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , порушуючи порядок, встановлений ст.ст.4, 6, 7 Закону закон «Про обіг в Україні наркотичних засобів...», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, діючи повторно, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставин та невстановлений час, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту психотропну речовину «метамфетамін», яку 03.09.2021, близько 17 год. 55 хв., перебуваючи у коридорі загального користування, поблизу квартири АДРЕСА_2 , в ході проведення оперативної закупівлі, незаконно збула ОСОБА_10 за 1000 гривень, у поліетиленовому пакетику у формі з кристалоподібної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-21/8293-НЗПРАП від 10.09.2021 є психотропною речовиною метамфетамін, масою 0,5743 г, обіг якої обмежено відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку.

Отже ОСОБА_5 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 307 КК незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, та

ч. 2 ст. 307 КК незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинений повторно.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2024 року ОСОБА_5 визнано винною та засуджено: за ч.1 ст. 307 КК на 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 307 КК, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Також цим вироком вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить скасувати вказане судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винною та призначити покарання: за ч.1 ст. 307 КК - 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 307 КК - 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст. 70 цього Кодексу, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. Обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою в залі суду.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що місцевий суд кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч.1 ст. 307 КК як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, що не відповідає кваліфікації, зазначеній в обвинувальному акті, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, чим вийшов за межі висунутого обвинувачення.

Також прокурор покликався на те, що кримінальні правопорушення, вчинені обвинуваченою, відносяться до категорії тяжких злочинів, оскільки санкція ч.2 ст. 307 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, та зазначив, що в ході досудового розслідування було задокументовано 3 епізоди злочинної діяльності, а це вказує на систематичність злочинних дій по отриманню коштів від зайняття злочинною діяльністю.

Апелянт зазначив, що інкриміновані обвинуваченій злочини були вчинені з прямим умислом, з корисливих мотивів, і наявність на її утриманні малолітньої дитини не завадила вчиненню цих злочинів.

Вказав, що протягом судового розгляду, який тривав понад 2 роки, обвинувачена постійну змінювала свою позицію щодо визнання чи заперечення винуватості у вчиненні інкримінованих правопорушень, що виключає наявність пом`якшуючої обставини щирого каяття. Також не погоджується прокурор і з наявність такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння у розкритті злочинів, оскільки обвинувачена до виявлення її дій працівниками поліції не мала наміру припиняти свою незаконну діяльність та під час досудового розслідування вину у вчиненому не визнавала та жодних пояснень не надавала.

Тому, на думку апелянта, місцевим судом безпідставно застосовано до обвинуваченої положення ст. 69 КК при призначенні покарання за ч.2 ст. 307 цього Кодексу.

Також вказав на те, що у вироку не наведено обставин, які б об`єктивно свідчили про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, проте судом було враховано ті ж обставини, що й при застосуванні ст. 69 КК.

Окрім того, прокурор покликався на те, що місцевий суд не призначив ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, що передбачене обов`язковим у санкції ч.2 ст. 307 КК.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, міркування обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника-адвоката ОСОБА_6 щодо законності оскаржуваного вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків

Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Як убачається з обвинувального акту, дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування за епізодом злочинної діяльності від 07.06.2021 кваліфіковані за ч.1 ст. 307 КК як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут психотропної речовини.

Однак місцевий суд, правильно встановивши фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, допустив помилку при кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст. 307 КК, вказавши, що ОСОБА_5 незаконно придбала, зберігала з метою збуту, а також незаконно збула наркотичний засіб, а не психотропну речовину, що свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Окрім того, як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, місцевий суд не в повній мірі дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

За приписами ч.1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Частина 2 ст. 69 цього Кодексу передбачає, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів вважає висновок місцевого суду щодо призначення ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу нижче від нижчої межі санкції вказаної норми особливої частини КК та без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, правильним та таким, що ґрунтується на матеріалах провадження.

Зокрема, призначаючи ОСОБА_5 покарання нижче, найнижчої межі встановленої в санкції ч.2 ст. 307 КК, місцевий суд врахував тяжкість вчиненого злочину, наявність пом`якшуючих обставин щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дані про особу винної, а саме наявність у неї постійного місця проживання, де обвинувачена характеризується позитивно, вперше притягається до кримінальної відповідальності, наявність у неї на утриманні малолітньої дитини.

Під ча апеляцційного розгляду обвинувачена ОСОБА_5 пояснила суду, що визнає свою вину, щиро кається та шкодує про вчинене.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, розмір збутих психотропних речовин, а також молодий вік обвинуваченої.

Тому, на переконання колегії суддів, сукупність вказаних обставин пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, однак не є достатньою для застосування інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Так, згідно приписів ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто як випливає зі змісту статті 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження попередження нових злочинів й виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.

При цьому також враховуються роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.9 його Постанови №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Слід зауважити, що місцевий суд, мотивуючи можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, лише формально покликався на встановлені обставини, не вказавши, які з них свідчать про можливість виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів без відбування реальної міри покарання.

Тому колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме за відсутності передбачених законом підстав звільнив особу від відбування покарання на підставі ст. 75, вирок суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 420 КПК.

З огляду на встановлені обставини справи та дані про особу винної, колегія суддів вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_5 за вчинені нею злочини покарання у виді та розмірі, визначеному місцевим судом, однак без застосування інституту звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2024 року стосовно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати.

Визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 307 КК, та призначити їй покарання:

за ч.1 ст. 307 КК - 4 (чотири) роки позбавлення волі,

за ч.2 ст. 307 КК, із застосуванням ст. 69 КК, - 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3