ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001891 від 02.05.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16 січня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, тимчасово не працює, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Вироком Застанівського районного суду Чернівецької області від 16 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст.76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки:

1.Періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2.Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3.Не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4.Попросити публічно пробачення у потерпілого ОСОБА_8 ;

__________________________________________________________________

ЄУНСС: 716/1142/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Провадження №11-кп/822/100/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

5.Виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою («Зміна прокримінального мислення»).

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Вирішено долю речового доказу у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 29.04.2024 приблизно о 22:15 год., перебуваючи на моторному човні здійснював сплав по річці Дністер в адміністративних межах с. Баламутівка Чернівецького району Чернівецької області. В ході цього, примкнувши до берега річки на вищезазначеному човні, стоячи на передній частині даного моторного човна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в ході раптово виниклого конфлікту, наніс один удар подовгуватою дерев`яною палицею по лівій руці потерпілому ОСОБА_8 , чим завдав тілесних ушкоджень у вигляді лінійного перелому променевої кістки лівої руки.

Відповідно до висновку експерта Кіцманської філії Чернівецького обласного бюро СМЕ №60-Е від 03.05.2024, у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої променевої кістки з незначним зміщенням, що відноситься до середнього ступеня важкості, яке призвело до тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_8 , вчинивши кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказаний вирок захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на один рік та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.

Не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Зазначає, що суд першої інстанції неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, а також ті обставини, що обвинувачений визнав вину, має на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працює, однак займається городництвом та реалізацією вирощеної продукції, відсутність скарг за місцем проживання, відношення до вчиненого, наявність пом`якшуючих обставин щире каяття, сприяння в розкритті злочину.

Таким чином, вважає, що в даному випадку можливим є призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі відповідно до ст.69 КК України, а саме штрафу, який обвинувачений в змозі оплатити та який буде співрозмірним діянню та особі обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Прокурор заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Обвинувачений та потерпілий були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, однак до апеляційного суду не з`явилися, що у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду апеляційної скарги захисника.

Мотиви Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки розгляд справи судом першої інстанції здійснювався в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, то фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегією суддів в апеляційному порядку не перевіряються.

Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_10 , колегією суддів встановлено наступне.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії нетяжких, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працює, однак займається городництвом та реалізацією вирощеної продукції, не перебуває під спостереженням у лікаря нарколога та психіатра.

Також судом враховано позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченому суворе покарання та той факт, що потерпілий має претензії матеріального та морального характеру до обвинуваченого, оскільки заподіяна йому шкода не відшкодована.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Окрім цього, суд дослідив досудову доповідь про обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, відповідно до якої орган пробації оцінив ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, як високий. На думку органу пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважають, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення па правопорушника додаткового обов`язку відповідно до ч. 3 п. 4 ст. 76 КК України: виконувати заходи передбачені пробаційною програмою.

Таким чином, враховуючи дані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та йому необхідно призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції статті із застосуванням звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, передбаченим ст.75 КК України.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що призначене покарання у виді одного року із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та покладення на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст.76 КК України буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових злочинів.

Всупереч доводам сторони захисту, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

Отже, суд, при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України, зобов`язаний не лише навести обставини, які пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

У своїй апеляційній скарзі захисник посилається на те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, однак не обґрунтував, які саме дії обвинуваченого свідчать про це.

Щире каяття характеризується суб`єктивним ставлення особи до вчиненого нею злочину і означає, що особа визнає вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, щиро жалкує про вчинене , негативно оцінює злочин , бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, зокрема з вироку суду, та пояснень потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 матеріальну чи моральну шкоду потерпілому не відшкодував.

Дані обставини свідчать про небажання обвинуваченого виправити ситуацію, а тому каяття, про яке стверджує захист, не можна вважати щирим.

Крім того, про відсутність щирого каяття свідчить посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки з місця вчинення кримінального правопорушення він зник, не надав допомоги потерпілому.

Доводи захисту про те, що суд першої інстанції неналежним чином врахував дані про особу обвинуваченого та наявність на утриманні малолітньої і дитини є безпідставними.

Перебування на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини було враховано судом та в межах дискреційних повноважень призначено покарання та звільнено обвинуваченого від реального його відбування на підставі ст.75 та ст. 76 КК України.

Всі інші обставини, на які посилається захисник апеляційній скарзі та якими він обґрунтовує необхідність призначення більш м`якого покарання, були предметом оцінки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та були повною мірою враховані при призначенні покарання.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Отже, в результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Істотних порушень, які б стали безумовною підставою для зміни чи скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16 січня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

19.03.2025 року

(дата засвідчення копії)