ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1408/25 Справа № 175/69/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року Кривий РІг

02.04.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2025р., якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Слов`янськ Донецької області, який проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , утримується в ДУ «Дніпровська УВП № 4»

продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 01.05.2025р. включно, раніше визначений розмір застави залишено без змін

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 01.05.2025р. включно, раніше визначений розмір застави залишено без змін.

Ухвалу суду першої інстанції ображено захисником ОСОБА_6 , який в апеляційній скарзі:

- вважає, що суд помилково ухвалив оскаржуване рішення оскільки воно не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, ризики з боку обвинуваченого, передбачені ст. 177 КПК відсутні;

- звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, проживає з жінкою без реєстрації шлюбу, яка на даний час вагітна, має рідну сестру, має матір, працює, але не офіційно, за останнім місцем роботи та за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліках не перебуває, відсутні інші повідомлення про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень;

- вказує, що оскаржуваною ухвалою суду обвинуваченому визначено заставу у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 211 960,00 грн. та зазначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого та для його родини, та вважає, що менший розмір застави в межах від 20 до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде в достатній мірі гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та буде помірним для нього;

- прохає оскаржувану ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2025р. у справі № 175/69/25 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та визначення застави у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 211 960, 00 грн. скасувати та постановити нову ухвалу, якою визначити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у розмірі від 20 до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та прохав про її задоволення, позицію прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, прохала ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого строку тримання під вартою було встановлено, що обвинувачені у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, пов`язаних із збутом наркотичних засобів, та у разі доведення їх винуватості санкція статті передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі до десяти років з конфіскацією майна. Наведена обставина, на думку суду першої інстанції, підтверджує ризик про можливість переховування обвинуваченого від суду, який продовжує існувати, оскільки загроза можливого покарання може спонукати обвинувачених на ухилення від правосуддя.

Також суд першої інстанції встановив, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні не завершено, тому є підтвердженим ризик ймовірних перешкод кримінальному провадженню з боку обвинувачених у разі зміни запобіжного заходу та продовжує існувати, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження, зокрема анкетних даних свідків, експертів, - існує ймовірність позапроцесуального незаконного впливу з боку обвинуваченого на вказаних учасників кримінального провадження, які ще судом не допитані.

На переконання суду першої інстанції матеріали кримінального провадження не містять переконливих даних про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання, під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні не доведені такі можливості.

Суд першої інстанції вважав, що прокурором доведено, що з боку обвинувачених існують ризики рецидиву чи втечі, а зазначені фактичні обставини та дані, які характеризують його особу, суд першої інстанції вважав такими, що не стримуватимуть обвинувачених від порушення покладених на них процесуальних обов`язків, спроби перешкоджати кримінальному провадженню, тому є підстави для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому вважав, що визначений раніше розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, та обсяг обов`язків, покладених у разі її внесення, не підлягає змінам, та має бути продовженим.

Суд апеляційної інстанції із рішенням суду першої інстанції погоджується, та вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, та дійшов правильного висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, та встановив неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту та незаконному збуті психотропних речовин, у великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими обвинуваченим пред`явлено підозру, відомості про його особу, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо їх існування.

Зокрема, суд апеляційної інстанції наголошує, що ризиками, крім іншого, слід рахувати передбачувану небезпеку вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції досліджуючи можливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не вбачає достатніх та належних підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважає, що тримання під вартою, у даному випадку, є тим заходом забезпечення кримінального провадження, який здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на відміну від інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що на даний час ризики та обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених у даному кримінальному провадженні, не зменшилися та продовжують існувати.

Крам того, суд апеляційної інстанції з урахуванням наведеного вище, не вбачає підстав для зменшення розміру визначеної застави щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Щодо доводів апеляційної скарги захисника, що оскаржуваною хвалою суду обвинуваченому визначено заставу у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 211 960,00грн. та зазначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого та для його родини, та вважає, що меншій розмір застави в межах від 20 до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде в достатній мірі гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, та буде помірним для нього, то на думку, суду апеляційної інстанції, вони є неспроможними, оскільки розмір застави визначений судом першої інстанції відповідає вимогам п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, та саме такий розмір, на думку суду апеляційної інстанції, здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі її внесення.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд помилково ухвалив оскаржуване рішення оскільки воно не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, ризики з боку обвинуваченого передбачені ст. 177 КПК відсутні є безпідставними, та спростовуються наведеними вище висновками суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, проживає з жінкою без реєстрації шлюбу, яка на даний час вагітна, має рідну сестру, має матір, обвинувачений працює, але не офіційно. За останнім місцем роботи та за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліках не перебуває та у обвинуваченого відсутні інші повідомлення про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, є також неспроможними, оскільки у сукупності із тяжкістю кримінального правопорушення, за яким ОСОБА_7 висунуто обвинувачення, наведені позитивні характеристики щодо обвинуваченого не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених і виключити ризики, пов`язані із звільненням їх з-під варти, а доводи апеляційної скарги захисника є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2025р., якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 01.05.2025р. включно, раніше визначений розмір застави залишено без змін - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2025р., якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 01.05.2025р. включно, раніше визначений розмір застави залишено без змін - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді