Справа №592/2157/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/289/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

Іменем України

15 січня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 592/2157/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.03.2024 про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить переглянути ухвалу суду, оскільки він відбув необхідний строк покарання, у зв`язку з чим вважає доцільним своє клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

08.02.2024 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29.03.2023, яке обґрунтував тим, що відбув половину цього покарання.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.03.2024 відмовлено ОСОБА_8 у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що розгляд зазначеного клопотання відповідно п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК не підсудне Ковпаківському районному суду м. Суми, оскільки ДУ «Сумський слідчий ізолятор» не є місцем відбування призначеного ОСОБА_8 покарання, у цьому слідчому ізоляторі він перебуває тимчасово, а місцем відбування покарання ОСОБА_8 визначено ДУ «Божковська виправна колонія № 16» Полтавської області. Одночасно роз`яснено, що з аналогічним клопотанням засуджений має право звернутися до суду, в межах територіальної юрисдикції якого йому визначено відбування покарання.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 , який вважав судове рішення законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК, згідно якої на території України цей порядок визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено; зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК), згідно якої під час кримінального провадження суддя/суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно- правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (рішення від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Так, ОСОБА_8 був засуджений вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29.03.2023 за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Буринського районного суду Сумської області від 18.08.2021, більш суворим покаранням, остаточно було призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 537 КПК встановлено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати, серед іншого, питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 14 ч. 1 ст. 537цього Кодексу.

Засуджені до позбавлення волі особи відбувають покарання у колоніях (ст. 86 КВК).

Засудженому ОСОБА_8 компетентним органом місцем відбування покарання було визначено ДУ «Божковська виправна колонія (№ 16)» Полтавської області.

Тимчасово перебуваючи в слідчому ізоляторі, засуджений ОСОБА_8 самостійно звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми із клопотанням про своє умовно-дострокове звільнення.

Розглянувши вказане клопотання та відмовивши у його задоволенні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що клопотання про умовно-дострокове звільнення має розглядатись виключно за місцем відбування засудженим покарання, що є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ч. 2 ст. 539 КПК.

Тобто, у разі необхідності вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, повинно подаватись до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, тобто за місцем знаходження відповідного місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого перебуває відповідна державна установа виконання покарань, визначена засудженому компетентним органом, як місце відбування призначеного судом покарання.

Іншого порядку вирішення цього питання кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Колегія суддів не може погодитися з тим, що перебуваючи в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 подав своє клопотання про умовно-дострокове звільнення в межах територіальної юрисдикції, оскільки переведення засудженого до слідчого ізолятору і його знаходження там протягом певного часу, є вимушеним тимчасовим заходом для забезпечення оперативності та ефективності розгляду інших кримінальних проваджень і не свідчить про зміну місця відбування призначеного покарання.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 2, 9 КПК щодо обов`язку суду неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, внаслідок чого це судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.03.2024 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4