Справа № 522/8/25
Провадження по справі № 1-кс/522/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

02 січня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Одеської області, Кілійського району, м. Вилкове, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.11.2016 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 31.07.2017 Кілійським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць;

- 29.09.2017 Кілійським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. Відповідно до ч.ч 1, 4 ст. 71 КК України шляхом часткового складення покарань остаточно призначено позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці. Відомості про звільнення відсутні.

- 24.04.2018 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України з урахуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 4 місяці позбавлення волі. Звільнений 30.04.2021 по відбуттю строку покарання,

підозрюваного в рамках кримінального провадження №0001781 від 31.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001781 від 31.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_7 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 29.10.2024 № 4024-IX, продовжено з 10.11.2024 строком на 90 діб, вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 31.12.2024 о 04 годині 30 хвилин ранку, більш точного часу встановити не вдалося можливим, ОСОБА_4 , знаходячись біля багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , побачив незасклений балкон до квартири АДРЕСА_4 , який розташований на другому поверсі даного будинку, у зв`язку з цим в останнього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, а предметом свого злочинного посягання обрав майно, яке б могло знаходитися у вищевказаний квартирі.

Для реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_4 діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і останні носять таємний характер, скориставшись прибудовою поблизу будинку, діставшись другого поверху, переліз через перило балкону квартири АДРЕСА_5 , і знаходячись на балконі відкрив двері до квартири, які були не зачинені та проник до приміщення вищевказаної квартири.

Зайшовши через балконні двері до вказаної квартири, а саме до житлової кімнати, ОСОБА_4 побачив у вказаній кімнаті мобільні телефони та гаманець, який знаходився в жіночій сумці, які в подальшому визначив як предмет свого злочинного посягання.

Однак своїми злочинними діями ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні, розбудив жителів квартири які в той час спали, а саме потерпілих ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і в результаті чого його дії були помічені зі сторони власників.

Після чого ОСОБА_4 , швидко зорієнтувавшись та розуміючи, що його дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілих, були викриті і що далі його дії носять відкритий характер, продовжуючи діяти з корисливих мотивів та умислом на заволодіння майном потерпілих, з метою відкритого заволодіння чужим майном, почав погрожувати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 застосуванням насильства до останніх за допомогою предмету з-зовні схожого на кухонний ніж, який ОСОБА_4 , відкрито заволодів майном, а саме: мобільним телефоном марки «Xiaomi/Redmi» модель «2201117TY» в корпусі синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , належний ОСОБА_12 , вартістю 7000 грн, без сім карт, з чохлом, який матеріальної цінності для потерпілого не має, та додатково з 2 сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , які лежали в чохлі та матеріальної цінності для потерпілого не мають; мобільним телефоном марки «One plus» модель «Nord CE3 Lite 5G/CPH2465», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , належний ОСОБА_12 , вартістю 9000 грн, з сім картами: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , які матеріальної цінності для потерпілого не мають; мобільним телефоном марки «Samsung» модель «Galaxy s21 5G», ІМЕІ № 1: НОМЕР_9 , ІМЕІ № 2: НОМЕР_10 , в корпусі чорного кольору, належний ОСОБА_8 , вартістю 8000 грн., з сім картою НОМЕР_11 , яка матеріальної цінності для потерпілої не має; гаманець жіночий, виготовлений із тканини синього кольору, на блискавці світлого кольору, належний ОСОБА_8 , який матеріальної цінності для потерпілої не має, в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 300 гривень, належні ОСОБА_8 та банківська карта банку «А-банк» № НОМЕР_12 , належна ОСОБА_8 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить; кросівки чоловічі марки «Bona», чорного кольору на шнурівці, належні ОСОБА_12 та які матеріальної цінності для потерпілого не мають.

Заволодівши вказаним чужим майном та завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 16000 гривень та потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 8300 гривень ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись майном на власний розсуд.

31.12.2024 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

31.12.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження його прав, свобод та законних інтересів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, повідомлено про підозру.

Пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого.

У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п.п.1,3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 та підозрюваний в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, оскільки ризики не доведені, в підозрюваного є постійне місце проживання, підозрюваний не збирається переховуватись, впливати на свідків, потерпілих, а тому просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Погоджуючись з прокурором, слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачає позбавлення волі на строк на 15 років з конфіскацією майна, підозрюваний раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, не одружений, офіційно не працює, дітей на утриманні не має, що в цілому свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, проте враховуючи важкість, резонансність та суцільну небезпечність інкримінованого діяння, враховуючи, що досудове слідство знаходиться на початковому етапі, є достатньо підстав вважати що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Пред`явлена підозрюваному ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 31.12.2024; протоколом огляду місця події в квартирі АДРЕСА_5 від 31.12.2024; протоколом огляду місця події біля будинку за адресою: АДРЕСА_3 від 31.12.2024; протоколом огляду предмету (гаманця) від 31.12.2024; поясненнями потерпілого ОСОБА_13 від 31.12.2024; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_13 від 31.12.2024; поясненнями потерпілої ОСОБА_8 від 31.12.2024; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_8 від 31.12.2024; поясненнями свідка ОСОБА_14 від 31.12.2024; поясненнями свідка ОСОБА_15 від 31.12.2024; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_15 від 31.12.2024; протоколом огляду мобільного телефону виданого ОСОБА_15 від 31.12.2024; протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України, та вилучення мобільних телефонів з кросівками в порядку ч. 3 ст. 208 КПУ України від 31.12.2024»; протоколами огляду вилучених мобільних телефонів від 31.12.2024.

Щодо існування ризиків.

Суд вважає, що наразі наявні ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного ОСОБА_4 у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наразі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити нові кримінальні правопорушення.

Щодо ризику переховування від суду.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності вказаного ризику. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваного запобіжного заходу в уигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Тому, слідчий суддя погоджується з прокурором, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду.

Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Під час оцінки цього ризику слідчий суддя виходить з того, що:

по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оцінюючи наявність цього ризику слідчий суддя враховує, що орган досудового розслідування не встановив усіх учасників, які ймовірно причетні до кримінальних правопорушень, що розслідуються у межах цього кримінального провадження.

Окрім цього, слідчий суддя враховує що інкримінований злочин було вчинено із погрозою застосування насильства над потерпілими, обмеження їх прав, свобод та законних інтересів, що формує у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу підозрюваним на учасників цього кримінального провадження таких як потерпілі та свідки в подальшому будуть допитуватись в суді під час розгляду обвинувального акту.

Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

З досліджених матеріалів клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу встановлено, що підозрюваний раніше неодноразово судимий, а саме: 22.11.2016 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік; 31.07.2017 Кілійським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць; 29.09.2017 Кілійським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. Відповідно до ч.ч 1, 4 ст. 71 КК України шляхом часткового складення покарань остаточно призначено позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці. Відомості про звільнення відсутні; 24.04.2018 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України з урахуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 4 місяці позбавлення волі. Звільнений 30.04.2021 по відбуттю строку покарання.

Зазначені обставини, на переконання слідчого судді, вказують на велику ймовірність існування вказаного ризику щодо можливості вчинення інших кримінальних правопорушень.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у суду переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання слідчого ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу. Однак, суд в цьому випадку не може погодитися з прокурором, що наявність цих ризиків є безумовною підставою для ізоляції підозрюваного і взяття його під варту.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м?якого (особисте зобов?язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Суд відмовляє у застосуванні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Проте, в цьому кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, в тому числі цілодобового, який хоча і пов`язаний з ізоляцією підозрюваного від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі досудового розслідування ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Необхідно враховувати виключну цинічність діяння, вчиненного в період здійснення Україною збройної відсічі РФ, вчиненого з погрозою насильства над потерпілими, що створює уявлення безкарності в очах суспільства.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що в рамках вказаного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, мають бути призначені експертизи, встановлений розмір шкоди, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення встановлені у ході досудового розслідування ризики, які слідчий суддя визнав обґрунтованими, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, а також враховуючи недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим.

Тож, наведені вище обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Під час досудового слідства встановлено обставини, які слід врахувати при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину;

-тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину;

- вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 ;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_4 .

За таких обставин, наявні достатні підстави вважати, що обрання менш суворого запобіжного заходу до ОСОБА_4 не запобігатиме наведеним ризикам.

Враховуючи наведені міркування, на думку слідчого судді, обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаному ризику, передбаченому ст.177 КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, не встановлені усі причетні до вчинення злочину особи, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

Відповідно до приписів ч.1 ст.219 КПК України, досудове розслідування має бути завершене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

За результатом розгляду клопотання слідчого чи прокурора про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя застосовує запобіжний захід в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шестидесяти днів.

ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України 31.12.2024 року, а досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчується 28.02.2025 року, а тому саме до цього строку слідчий суддя може обрати запобіжний захід.

Зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, враховуючи дані про особу підозрюваного, з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, його характеристики, доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, беручи до уваги що інкримінований злочин було вчинено із погрозою застосування погроз насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого до потерпілих, вважаю за доцільне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 28.02.2025 року включно, без визначення застави.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить 60 днів та обчислюється з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 31.12.2024 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали слідчого судді буде складено та проголошено 03.01.2025 року о 15:00 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_16