Справа № 755/6202/23
№ 1-в/755/30/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2025 р. колегія суддів Дніпровського районного суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 року або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,

В С Т А Н О В И Л А:

До Дніпровського районного суду м. Києва з Київського апеляційного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 року або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Автоматизованою системою документообігу суду, вказане клопотання визначено для проведення судового розгляду головуючим суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 було засуджено вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 року за ст. 93 п. п."ж, з, і", ст. 19, 93 п. п. "ж, з. і", ч. 3 ст. 142, 42 КК України (у редакції 1960 року), ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України (у редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного Суду України від 21.07.2005 року вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 року залишено без змін. Враховуючи вимоги ст. 80 КК України, якими передбачено звільнення особи від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в певні строки, ОСОБА_7 просить звільнити його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 року. Зокрема, вважає, що покарання за вказаним обвинувальним вироком не було виконано у строки, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України, тобто, перебіг давності не зупинявся та не переривався, оскільки він не ухилявся від відбування покарання та не вчинив нового злочину. Крім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 80 КК України, у разі не можливості застосувати давність, прохав замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому, зазначивши, що воно є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Зокрема, матеріали його особової справи не містять розпорядження про виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 року та виконавчий лист, тобто, вирок не було звернено до виконання.

Захисник ОСОБА_6 підтримав думку свого підзахисного.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 року приведений до виконання у 2005 році, строки його виконання не порушені. Що стосується заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, то з цього приводу існує інша процедура звернення до суду, а саме, з таким клопотанням повинен звертатися керівник установи, де засуджений відбуває покарання.

Вивчивши клопотання, заслухавши думки засудженого, захисника та прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

З матеріалів вбачається, що вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 року за ст. 93 п. п."ж, з, і", ст. 19, 93 п. п. "ж, з, і", ч. 3 ст. 142, 42 КК України (у редакції 1960 року), ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України (у редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 21.07.2005 року вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 року залишено без змін.

Відповідно до даних, які містяться в матеріалах клопотання (т. 2 а.п. 45), ОСОБА_7 прибув до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ДУ «Замкова ВК № 58» Хмельницька область, на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва для його доставки в суд.

Статтею ст. 51 КК України визначено, що до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань: 1) штраф; 2) позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; 3) позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 4) громадські роботи; 5) виправні роботи; 6) службові обмеження для військовослужбовців; 7) конфіскація майна; 8) арешт; 9) обмеження волі; 10) тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; 11) позбавлення волі на певний строк; 12) довічне позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

За змістом ст. 152 КВК України, підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; прийняття уповноваженим органом рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Відповідно до ч. ч. 3-6 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Давність не застосовується у разі засудження за катування, передбачене частиною третьою статті 127, кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачені статтями 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу.

Виконання вироку - це завершальна стадія кримінального процесу, в якій вирок суду, що набрав законної сили, звертається до виконання і безпосередньо реалізуються рішення суду (в тому числі й щодо призначеного покарання) та вирішуються питання, що виникають у зв`язку зі зверненням вироку до виконання і його виконанням.

Одним з принципів кримінального процесу є обов`язковість вироку, ухвали і постанови суду, згідно з якою вирок, ухвала і постанова суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Обов`язковість судового рішення є конституційним принципом правосуддя, що знайшов закріплення в п. 9 ст. 129 Конституції України. Статтею 382 КК України встановлена кримінальна відповідальність за невиконання судового рішення.

З аналізу вищевикладеного можна зробити висновок, що положення закону, що стосуються звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, застосовуються лише у випадках не звернення обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, до виконання з підстав, які не залежали від волі засудженої особи.

Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Існування в Кримінальному кодексі України цього виду звільнення від відбування покарання обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Початком перебігу строку давності є день набрання чинності обвинувальним вироком, який встановлюється кримінально-процесуальним законодавством.

З огляду на зміст заявленого клопотання та досліджені судом матеріали, слід зробити висновок про те, що строк давності виконання вироку суду, яким ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі, у даному випадку не починався і не закінчувався, оскільки встановлено, що вирок суду виконується, останній перебуває у місцях позбавлення волі, відбуваючи визначене судом кримінальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 87 КК України, актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015.

Крім того, на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, на даний час, на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отже, суть заміни невідбутої частини покарання більш м`яким його видом полягає в тому, що засуджений повністю не звільняється від покарання, а йому лише замінюється один вид покарання (його невідбута частина) на інший. Тобто, з моменту заміни особа відбуватиме вже новий вид покарання, призначений їй не вироком, а іншим рішенням суду.

Однак, ч. 1 ст. 80 КК України, яка регулює звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, визначає, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строки визначені у пунктах з 1 по 5 ч. 1 ст. 80 КК України.

Засуджений необґрунтовано та безпідставно посилається на п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України і вважає, що на нього розповсюджується строк давності виконання обвинувального вироку у 15 років.

Разом з тим, засуджений ОСОБА_7 свідомо залишає поза увагою те, що він не є особою засудженою до строкового позбавлення волі, а є засудженим до окремого виду покарання - довічного позбавлення волі, який статтею 51 КК України віднесено з позбавленням волі на певний строк до різних видів покарань.

Частина 1 ст. 80 КК України зі всіма пунктами до ОСОБА_7 не застосовується.

Як передбачено ч. 5 ст. 80 КК України, питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Вирішуючи вказане, а саме питання застосування давності до ОСОБА_7 , як до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, колегія суддів зазначає, що у справі відсутні будь-які правові підстави стверджувати про закінчення строків давності виконання обвинувального вироку, правові підстави для початку перебігу будь-якого строку, або розгляду питання застосування інституту давності виконання обвинувального вироку.

Вирок щодо засудженого ОСОБА_7 виконується і останній відбуває покарання на підставі вироку, що набрав законної сили.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк давності виконання обвинувального вироку суду застосуванню не підлягає, а доводи засудженого щодо обов`язковості застосування такого строку ґрунтуються виключно на довільному тлумаченні останнім норми кримінального закону.

Відтак, твердження засудженого ОСОБА_7 , який на даний час відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, є хибними, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого засудженим клопотання про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 року або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Зокрема, відповідно до ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Тобто, що стосується питання заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, то його порядок вирішення врегульовано ст. 154 КВК України, а відтак, задоволенню також не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 64, 80, 87 КК України, ст. 129 Конституції України, ст. 152, 154 КВК України, ст. ст. 370, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 року або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим протягом цього ж строку з моменту отримання ним копії ухвали.

Головуючий суддя:

Суддя:

Суддя: