Провадження № 1-кс/752/8329/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_3 , погоджене начальником відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополь ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені №0000085 від 13.03.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000085 від 13.03.2024 року, у якому слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку, який мав місце 17.10.2024 за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 650 (шістсот п`ятдесят) ЄВРО; 1206 (одна тисяча двісті шість) доларів США; мобільний телефон Redmi, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000085 від 13.03.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України КК України, процесуальне керівництво здійснюється прокуратурою Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та іншими невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, щодо кількох осіб та здійснив керівництво такими діями за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , не пізніше березня 2023 року, здійснюючи діяльність у сфері надання транспортних послуг та перевезення пасажирів, без чинної ліцензії на право перевезення пасажирів, у порушення вимог у порушення ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», розпорядження Кабінету Міністрів України № 424-р від 30.04.2014 «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», розпорядження Кабінету Міністрів України № 106-р від 18.02.2015 «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» та Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 188-р від 26.02.2022 «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_5 та іншими, невстановленими в ході досудового розслідування особами, організували перевезення громадян України поза межами контрольних пунктів в`їзду-виїзду між Україною та Російською Федерацією, на яких здійснюється прикордонний контроль.

З цією метою ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням точну дату та час, але не пізніше березня 2023 року залучив до своєї протиправної діяльності ОСОБА_5 як диспетчера не зареєстрованої у встановленому законом порядку компанії «Сервіс надійних автомобільних перевезень» та інших, невстановлених на теперішній час досудовим розслідуванням, осіб.

Після цього, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та іншими невстановленими особами, використовували канали в месенджерах «Telegram» та соціальній мережі «Facebook», на яких розміщували оголошення про здійснення пасажирських перевезень із м. Києва до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, який із 2014 року є тимчасово окупованою територією України та у зворотному напрямку та адміністрували вказані канали.

В ході досудового розслідування встановлено, що починаючи з березня2023 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, транспортними засобами, які використовує ОСОБА_6 організовано регулярний рух по маршруту Київ-АР Крим, із відправкою автобусів від ст. АДРЕСА_2 .

При цьому, ОСОБА_6 , розробив та організував декілька маршрутів руху автобусів транзитним сполученням через Республіку Польща, Республіку Білорусь та Російську Федерацію, звідки через незаконно споруджений державою-агресором РФ так званий «кримський міст» здійснював переправлення осіб до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим поза межами пунктів пропуску державного кордону України.

Водночас, перевезення пасажирів, що виїхали з підконтрольної Уряду України території до тимчасово окупованої території АР Крим через територію російської федерації здійснювалось автобусами, що належать ОСОБА_6 та іншим, залученим до протиправної діяльності, особам, під його керівництвом.

Оплата за надання послуг із переправлення громадян України на ТОТ АР Крим здійснювалась пасажирами під час посадки до автобусів у м. Києві, на станції метро «Теремки» та у м. Сімферополі у готівковій формі водію автобуса або у вигляді безготівкових зарахувань на банківські карти, що належать ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та іншим, невстановленим на теперішній час досудовим розслідуванням, особам.

Таким самим маршрутом і у аналогічний спосіб організовано незаконне перевезення пасажирів у зворотному напрямку з відправленням автобусів, що використовуються ОСОБА_6 , з м. Сімферополь, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, через так званий «кримській міст», Російську Федерацію, Республіку Польща з кінцевим місцем призначення у м. Києві.

Таким чином, на транспортному засобі «RENAULT TRAFIC», д.н. НОМЕР_4 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та перебуває у користуванні ОСОБА_6 , організовано незаконне переправлення через державний кордон з відправленням з м. Києва до тимчасово окупованої території АР Крим та у зворотному напрямку в період з березня 2023 року і по теперішній час наступних осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

Крім того, не пізніше 08.06.2024 року, ОСОБА_17 замовила поїздку в компанії перевізника «СНАП», директором якого є ОСОБА_6 сполученням Київ - Сімферополь, оголошення якого знайшла в соціальній мережі «Фейсбук». Таким чином вона доїхала до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим з міста Києва маршрутом руху автобусу через Республіку Польща та Латвійську Республіку, далі Литву та Естонію, територію російської федерації та незаконно збудований кримський міст. Вартість поїздки склала 950 доларів США Надалі 16.08.2024 таким самим маршрутом у зворотному напрямку, за допомогою послуг перевізника «СНАП», вона доїхала з м. Сімферополь до м. Києва, вартість поїздки склала 95 000 російських рублів, які сплатила готівкою водію при посадці до автобусу.

Оплата за надання послуг із переправлення у вищеописаний спосіб громадян України на тимчасово окуповані території, поза межами офіційних пунктів пропуску, здійснювалась повною оплатою при посадці до автобусів у АДРЕСА_3 , якщо переправлення осіб здійснювалось із тимчасово окупованих територій до підконтрольної Уряду України території. За отримання готівкових коштів та координацію водіїв на маршруті НОМЕР_5 відповідав ОСОБА_6 .

Водночас, ОСОБА_5 , яка виконувала роль диспетчера не зареєстрованої у встановленому законом порядку компанії ОСОБА_6 «Сервіс надійних автомобільних перевезень», здійснювала логістичне супроводження автобусних рейсів, а також особисто підшукувала пасажирів з метою здійснення їх подальшого переправлення на тимчасово окуповані території України за у зворотному напрямку, приймала оплату за надані нею та ОСОБА_6 транспортні послуги на свою банківську картку здійснювала консультації та займалась обліком громадян України, що бажають потрапити до ТОТ АР Крим.

17.10.2024 слідчим слідчого управління ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_18 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено: 650 (шістсот п`ятдесят) ЄВРО; 1206 (одна тисяча двісті шість) доларів США; мобільний телефон Redmi, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 .

Слідчий зазначає, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України.

Постановою слідчого вилучені під час обшуку грошові кошти та мобільний телефон визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

На підставі зазначеного, з метою запобігання пошкодження, відчуження третім особам вилученого під час обшуку майна, забезпечення проведення відповідного експертного дослідження та попередження настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий просив про задоволення клопотання.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання про арешт майна повідомлялись належним чином.

Від прокурора надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі, у якому прокурор клопотання про арешт майна підтримав, зазначив, що метою арешту майна є збереження речових доказів, просив клопотання задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду клопотання повідомлялась належним чином.

Від представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_19 надійшли письмові заперечення на клопотання про арешт майна у яких представник послався на таке. Вилучені під час обшуку грошові кошти не мають відношення до кримінального провадження, не є такими, що одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення. 650 євро належать чотирнадцятирічній дочці ОСОБА_5 - Златі, про що було повідомлено слідчому під час обшуку. Що стосується решти вилучених під час обшуку коштів, то ці кошти були надані ОСОБА_5 її матір, які були отримані останньою від продажу квартири. На підставі зазначеного представник власника майна просив відмовити у задоволенні клопотання в частині арешту вилучених під час обшуку грошових коштів, в решті вимог клопотання - представник власника майна поклався на розсуд суду.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників кримінального провадження, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про його задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000085 від 13.03.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України КК України, процесуальне керівництво здійснюється прокуратурою Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

17.10.2024, на підставі ухвали слідчого судді Гоолосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2024 у справі №752/20135/24, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено наступне майно, а саме: 650 (шістсот п`ятдесят) ЄВРО; 1206 (одна тисяча двісті шість) доларів США; мобільний телефон Redmi, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 .

Постановою слідчого від 17.10.2024 вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, що підтверджується копією постанови.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, що вищезазначене вилучене під час обшуку майно містить чи може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і має значення речових доказів.

Представник власника майна, посилаючись на невідповідність вилученого під час обшуку майна ознакам-критеріям, визначеним в ст.98 КПК України, будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин не надав, а тому слідчий суддя ставиться критично до таких доводів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена слідчим у клопотанні мета щодо збереження речових доказів, може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим у клопотанні доведено, що вилучене 17.10.2024 під час обшуку майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна, існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке має значення для досудового розслідування.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя не встановив.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на вилучене 17.10.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на:

- 650 (шістсот п`ятдесят) ЄВРО;

- 1206 (одна тисяча двісті шість) доларів США;

- мобільний телефон Redmi, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 .

Ухвала про арешту майна підлягає негайному виконанню після її оголошення прокурором, слідчим у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1