Справа № 646/3316/25
№ провадження 1-кп/646/1078/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002348 від 24.08.2023за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, -

встановив:

Під час підготовчого судового засідання прокурором Дворічанського відділу Куп`янської окружної прокуратури Харківській області ОСОБА_3 заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилалася на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення й те, що наразі існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, не зможуть забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив застосувати запобіжний захід домашній арешт у нічний час. Захисник обвинуваченої також звертав увагу суду на недоведеність ризиків, та необґрунтованість клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання, підтримала позицію захисників.

Суд, дослідивши наявні матеріали, заслухавши думку осіб, які беруть участь у розгляді кримінального провадження, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, встановленим в ході досудового слідства.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Крім того, відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України - тримання під вартою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 111-1КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, строк покарання за санкцією вказаного злочину передбачає позбавлення волі строком до трьох років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Обґрунтованість правової позиції прокурора безумовно можливо перевірити лише під час судового розгляду. Разом з тим, суд вважає, що відомостей, які повідомлені прокурором під час судового засідання, достатньо у даній стадії процесу, для висновку про те, що раціональні підстави для підозри у скоєнні зазначеного злочину об`єктивно існують і підтверджують обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_4 перебуваючи на свободі може:

- переховуватися від суду, оскільки обвинувачення у вчиненні нетяжкого злочину проти основ національної безпеки України об`єктивно свідчить про наявність ризику того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до таких дій;

- незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні, оскільки наразі ще не розпочався судовий розгляд, свідки обвинувачення ще не допитані, що не виключає можливості обвинуваченої їх схилити до зміни раніше наданих показів;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

В той же час, суд враховує, що з часом ризики, які були підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу об`єктивно не можуть бути доведені прокурором, а сама по собі тяжкість злочину не може бути підставою для продовження такого суворого запобіжного заходу.

Оцінюючи в сукупності обставини, які визначені ст. 178 КПК України, судом враховується: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою злочину, передбаченого ч. 3 ст. 111-1КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, строк покарання за санкцією вказаного злочину передбачає позбавлення волі строком до 3 років позбавлення волі; 2) тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання винною у вчиненні злочину, оскільки санкція ч. 3 ст. 111-1КК Українипередбачає кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі строком до трьох років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_4 , яка не має тяжких хронічних захворювань або інвалідності, непрацездатних чи неповнолітніх осіб на утриманні; 4) дані про особу обвинуваченої, яка заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судима, має постійне місце проживання, за місцем роботи характеризується позитивно.

Судовим розглядом встановлено, що 19.02.2025 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 18.04.2025 включно. 06.03.2025 ухвалою Харківського апеляційного суду ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.02.2025 року про застосування щодо обвинуваченої за ч. 3 ст. 111-1 КК України ОСОБА_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор до 18.04.2025 року включно залишено без змін.

Судом не встановлено, а стороною захисту в судовому засіданні не доведено, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Судовий розгляд з об`єктивних причин неможливо закінчити до спливу терміну запобіжного заходу, а отже, виникає необхідність продовження строку вказаного запобіжного заходу оскільки судом було встановлено, що вищезазначені ризики існують. Жодних обставин, які б свідчили про зменшення вище перелічених ризиків та можливість зміни обвинуваченій запобіжного заходу не встановлено.

Згідно з абз. 8 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Всі існуючи ризики, які заявлені прокурором мають право на існування, однак при умові значного фінансового забезпечення (застави), особа може бути звільнена з під варти під відповідну гарантію добропорядної поведінки.

Обставини, встановлені судом свідчать про існування певних соціальних зв`язків у обвинуваченої, а також про мінімальні ризики можливості переховування від правосуддя.

Суд вважає, що до обвинуваченої ОСОБА_4 можливо застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Такий захід, на думку суду зможе додатково психологічно стримувати обвинувачену при звільненні з тримання під вартою не порушувати покладені на неї судом обов`язки, не переховуватись від правосуддя та не вчиняти інших правопорушень, оскільки у іншому випадку застава може бути стягнута в державний бюджет та до обвинуваченої може бути знову застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Метою застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Суд також враховує вимоги Європейської Конвенції з прав людини та практику Європейського суду з прав людини.

Так у Рішені у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ зазначає, що обмеження строку запобіжного ув`язнення тісно пов`язане з презумпцією невинуватості таке позбавлення свободи не повинно перетворитися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі.

Далі Європейський суд зазначає у справі «Москаленко проти України» №50264/08 від 17.04.2014 року, п. 36 органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою. Пункт 37 вказаного Рішення зазначає, щодо ризику того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання Суд зазначає, що у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою чи продовження тримання під вартою, органи державної влади не вказали жодних конкретних причин, на підставі яких вони дійшли такого висновку.

Фактично, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, окрім пропозиції розпочати суд над обвинуваченим протягом розумного строку або забезпечити особі тимчасове звільнення, - імперативно вимагає здійснити звільнення не пізніше моменту, коли затримання, що триває, перестає відповідати критерію розумності /Рішення ЄСПЛ у справі «Яблонський проти Польщі» п. 83/. У даному випадку знаходження ОСОБА_4 , під вартою та відсутність об`єктивної можливості закінчити розгляд справи в найближчі дні (навіть місяці), на думку суду свідчать про відсутність критерію розумності в триманні під вартою обвинуваченої.

Приймаючи викладені обставини, суд вважає, що ОСОБА_4 є особою, яка здатна виконувати процесуальні обов`язки при внесені значної суми застави, без надмірного державного контролю та особистого фізичного стримування.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 314, 315, 316 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто 16 червня 2025 року включно.

Строк дії ухвали до 16 червня 2025 року включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передбачених КПК у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 01.01.2025 року 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят)грн. 00 коп.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу.

Обвинувачена звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки строком на 60 (шістдесят) днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду;

2) не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК. Застава внесена обвинуваченим може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя: ОСОБА_1