Провадження №1-кс/522/6276/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

УСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням в порядку ст.174 КПК України про часткове скасування арешту з автомобіля Renault Megane, р.н. НОМЕР_1 , посилаючись на наступне.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2024 в рамках кримінального провадження №0001373 від 28.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України було накладено арешт на автомобіль Renault Megane, р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10.01.2024, 2014 року випуску, власник: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , із можливістю установленням подальшого місця зберігання на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів № 6 ГУНП в Одеській області за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшою передачею на відповідальне зберігання після проведення всіх необхідних експертиз.

Адвокат зазначає, що станом на 11.11.2024 автомобіль було оглянуто експертом та на думку адвоката необхідність в подальшому арешті відпала, оскільки інших експертиз в рамках провадження не призначено, у зв`язку з чим звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту в частині заборони розпорядження та користування.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, згідно письмової заяви останнього проти задоволення клопотання адвоката заперечує, однак не заперечує проти передачі транспортного засобу на відповідальне зберігання власнику. Крім того, просить розглянути клопотання адвоката без його участі.

Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Дослідивши матеріали клопотання слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2024 в рамках кримінального провадження №0001373 від 28.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України було накладено арешт на автомобіль Renault Megane, р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10.01.2024, 2014 року випуску, власник: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , із можливістю установленням подальшого місця зберігання на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів № 6 ГУНП в Одеській області за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшою передачею на відповідальне зберігання після проведення всіх необхідних експертиз.

Адвокат зазначає, що станом на 11.11.2024 автомобіль було оглянуто експертом та на думку адвоката необхідність в подальшому арешті відпала, оскільки інших експертиз в рамках провадження не призначено, у зв`язку з чим звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту в частині заборони розпорядження та користування.

Судом при ухваленні рішення враховано, що слідчим у кримінальному провадженні на теперішній час проведено авто-технічні експертизи та отримано відповідні висновки, однак, на думку слідчого судді, скасування арешту з транспортного засобу в частині заборони користування та розпорядження на даний момент є передчасним, оскільки досудове розслідування триває та вказаний автомобіль визнано речовим доказом.

Однак, враховуючи те, що на теперішній час в рамках кримінального провадження проведено призначені експертизи, вилучений транспортний засіб підлягає передачі власнику на відповідальне зберігання.

Відповідно до ст.13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст.41 Конституції України).

Відповідно до ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Крім того, відповідно до п.2 ПКМУ від 17 грудня 2008 р. №1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ №94 від 11.02.2009, №1136 від 14.10.2009, №54 від 25.01.2021, №476 від 08.07.2015, №888 від 28.10.2015 та №699 від 11.10.2016), Національна поліція забезпечує функціонування спеціальних майданчиків і стоянок для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Територіальними органами Національної поліції дозволено для доставлення та зберігання та зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів укладати договори з державними підприємствами, які належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ або Національної поліції. У разі потреби зазначені державні підприємства залучають на конкурсних засадах підприємства, установи та організації недержавної форми власності для надання окремих видів таких послуг.

Пунктом 10 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням ї пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2021 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» ( із змінами, внесеними згідно Постанови КМ №437 від 13.07.2016 та №975 від 09.11.2016), зазначено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Згідно пункту 32 вказаного « Порядку зберігання речових доказів ...», фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

А тому, транспортний засіб має бути повернутий його власнику на безоплатній основі.

З урахуванням встановлених фактів суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.

Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що клопотання захисника підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.167-174 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області передати на відповідальне зберігання автомобіль Renault Megane, р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10.01.2024, 2014 року випуску, власнику ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя:

14.11.2024