Справа № 640/5058/17
н/п 1-в/953/252/24
"12" листопада 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові подання начальника Київського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Харківській області , щодо засудженого:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, який фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , -
До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку засудженого ОСОБА_3 .
В обґрунтування клопотання зазначено, що 25.01.2021 до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області відносно ОСОБА_3 для виконання надійшов вирок Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2017. Вказаний вирок надійшов до органу пробації після закінчення іспитового строку, а саме 25.01.2021 (вих. № від 12.01.2021), у зв`язку з чим відсутні законні підстави для його виконання. Засуджений не був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк закінчився 26.10.2019, тобто за рік і три місяці до надходження на виконання до органу пробації. Згідно довідки Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 притягувався до кримінальної відповідальності в період іспитового строку. 30.10.2018 ОСОБА_5 засуджений Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, однак судимість за вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2017 не врахована. Згідно відповіді Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_3 утримувався в установі з 16.04.2020 та 29.01.2021 вибув до Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100). Згідно відповіді Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_3 засуджений 02.06.2020 Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.1 ст. 71 КК України та до покарання, призначеного вказаним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 30.10.2018 року до 3 років 1 місяця позбавлення волі, початок строку 15.04.2020 по 15.05.2023. Покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2017 не приєднано до покарання, призначеного вироком від 02.06.2020, оскільки на час ухвалення вироку іспитовий строк засудженого закінчився. Вирок суду ухвалено 26.10.2017 та він набрав законної сили 19.11.2020.
Враховуючи, що закінчився іспитовий строк засудженого закінчився 26.10.2019року, а тому просить звільнити його від відбування покарання по закінченню іспитового строку.
Представник Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Прокурор в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, в задоволенні клопотання просив відмовити.
ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, поважні причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до абз.2 ч.5 ст.539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого №9/2021, суд приходить до наступного.
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2017 ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбуття покарання з випробуванням на строк 2 роки. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_3 : не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.11.2020 апеляційне провадження закрито та вирок Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2017 набрав законної сили 19.11.2020.

Після набрання вироком законної сили до Київського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» було направлено розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили.

Орган пробації у поданому клопотанні зазначає, що іспитовий строк засудженого закінчився 26.10.2019, а тому просить звільнити засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку.

Згідно ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Тобто, закінчення іспитового строку не означає, що засуджений визнається звільненим від відбування призначеного покарання, оскільки правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням визначаються поведінкою засудженого протягом іспитового строку, а саме : виконання покладених на нього обов`язків та не вчинення нового злочину.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що за період іспитового строку ОСОБА_3 вчинив нові злочини та був засуджений вироками суду від 30.10.2018 року, 09.12.2019 року та від 02.06.2020року, що свідчить про відсутність підстав для звільнення, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Проте, з матеріалів особової справи ОСОБА_3 вбачається, що вироком Київського районного суду м.Харкова від 26.10.2017 ОСОБА_3 засуджений за двома епізодами крадіжки, які він вчинив 12.02.2017р. в 11:00 год. на суму 308 грн та 12.02.2017р. в 11:30 на суму 500 грн. (замах на крадіжку).

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 800 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення ОСОБА_3 діяння (у 2017 році), за яке він засуджений, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 1600 грн (800х2 ).

З урахування наведеного, діяння, за вчинення яких засуджено ОСОБА_3 Київським районним судом м.Харкова від 26 жовтня 2017 року, наразі не може вважатись кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Оскільки на теперішній час за вчинення діяння ОСОБА_3 , кримінальна караність усунута, останній підлягає звільненню від призначеного судом покарання.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,-

постановив:

Подання начальника Київського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Харківській області - задовольнити частково.

На підставі ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

В решті подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м.Харкова, протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1