ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1845/24 Справа № 206/1887/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

26 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000021 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: - вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2009 року за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; - вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2011 року за ст. 186 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; - вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року за ст. 128, ст. 296 ч. 3, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки; - вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року за ст. 296 ч. 1 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, 26 серпня 2024 року обвинувачений та його захисник ОСОБА_8 заявили відвід колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у розгляді матеріалів цього кримінального провадження, з підстав упередженого ставлення колегії суддів до обвинуваченого. На обгрунтування своїх вимог обвинувачений та захисник вказують на тривалість розгляду кримінального провадження апеляційним судом та винесення необгрутованих рішень про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою з визначенням непомірного розміру застави та порушення колегією суддів строків розгляду клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який. Також, обвинувачений та захисник вказує, що про упередженість колегії суддів свідчить також і той факт, що обвинуваченим було подано ряд дисциплінарних скарг до Вищої ради правосуддя що стосуються розгляду цієї справи та подана заява про вчинення колегією суддів кримінального правопорушення.

Заслухавши думку учасників провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Статтею 75 КПК України визначений виключний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Так, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно з Бангалорськими принципами діяльності судді, затвердженими резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен виконувати свою професійну функцію незалежно, виходячи з власної оцінки фактів та відповідно до свідомого розуміння закону, незважаючи при цьому на будь-які зовнішні впливи, стимули, тиски, загрози чи втручання, прямі або непрямі, хоч би від кого вони йшли і хоч би якими були їх причини.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності (неупередженості) має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N 4785/02, рішення від 10 грудня 2009 року, п. 66, 67).

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява №33958/96, п.44, ECHR 2000-XII, у справі «Газета «Україна-Центр» проти України», заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010року, п.31, «Хаусшільдт проти Данії», рішення від 24 травня 1989року, п.48).

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості.

Колегія суддів вважає, що викладені в заявах про відвід підстави для відводу колегії суддів не є безумовними для відсторонення складу суду від участі у кримінальному провадженні.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що позиція особи, яка заявляє відвід, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним є можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Крім того, зазначені у заявах про відвід обвинуваченого та його захисника обставини є саме незгодою з процесуальними рішеннями колегії суддів й не свідчать про упередженість суддів та їх небезсторонність під час розгляду вказаного кримінального провадження, а відмова у задоволенні заявлених клопотань, не може слугувати доказом неприязного відношення членів колегії.

Так, суд зазначає, що прийняття рішень, які можуть викликати незадоволення однієї зі сторін, не є ознакою упередженості. Прийняття таких рішень має відбуватися відповідно до принципів судочинства та з урахуванням усіх вимог, що висуваються до судового рішення. Суддя при прийнятті рішення має врахувати усі обставини справи та дослідити усі докази (Рішення у справі Jasiсski проти Польщі від 20 грудня 2005 року, заява № 30865/96, параграфи 54-58).

Незгода з попередніми рішеннями не може бути підставою для відводу, оскільки не є об`єктивною обставиною, яка може вказувати на упередженість судді. Слід зазначити, що незгода з процесуальними рішеннями судді може бути втіленою у процедурі оскарження судового рішення до суду вищої інстанції, а нерозуміння правової позиції через механізм роз`яснення процесуальних рішень судді.

Отже заявляння відводу з цього питання є безпідставним, оскільки, по суті, є висловленням незгоди із процесуальними рішеннями колегії суддів.

Цього ж погляду дотримується Верховний Суд у справах кримінального судочинства (ухвала у справі № 357/6431/19 від 16.12.2019 року; ухвала у справі № 585/4879/17 від 02.10.2019 року).

Слід зазначити, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Також заяви про відвід колегії суддів не містять доказів на підтвердження щодо умисного затягування колегією суддів розгляду кримінального провадження, з огляду на таке.

Згідно із частинами першою, третьою статті 28 КПК України обов`язок забезпечення проведення судового розгляду у розумні строки покладається на суд. Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказане кримінальне провадження за своїм об`ємом та суттю є складним, зокрема складається з 8 томів, 03.05.2024 надійшло до колегії суддів після скасування попереднього судового рішення Верховним судом, який у своїй постанові вказав на необхідність встановлення певних обставин та дослідження доказів. При цьому, Верховним Судом при скасуванні вироку апеляційного суду було обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на що сторонами кримінального провадження постійно заявляються клопотання, розгляд, яких, враховуючи також процесуальну поведінку сторін, займає багато часу, тому колегія суддів, з урахуванням поточного навантаження, після розгляду клопотань, вимушена відкладати розгляд кримінального провадження.

Таким чином, заявлений відвід не містить достатніх даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені зазначеними нормами КПК України, зокрема упередженого ставлення колегії суддів під час розгляду вказаного кримінального провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що 11.07.2024 захисником ОСОБА_8 вже заявлялося клопотання про відвід колегії суддів, з підстав упередженості суддів, який вмотивованою ухвалою суду від 11.07.2024 був залишений без задоволення, а тому повторне заявляння такого клопотання обвинуваченим та захисником, зокрема і з підстав подачі скарг до Вищої ради правосуддя, свідчить про штучне створення стороною захисту підстав для відводу, затягування розгляду даного провадження та зловживання процесуальними правами.

Отже, заяви обвинуваченого та його захисника про відвід колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не ґрунтується на вимогах закону, є безпідставною, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні заяв обвинуваченого та захисника ОСОБА_8 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4