УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2024 Справа №607/13881/17 Провадження №1-в/607/452/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

та представника органу прбації ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі подання Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області про приведення у відповідність до чинного законодавства судового рішення стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , засудженого 19 березня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Тернопільський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області звернувся в суд із поданням про приведення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року відносно ОСОБА_5 у відповідність із Законом України №3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В обґрунтування подання посилається на те, що згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців та покладено обов`язки згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Водночас 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року, яким підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрату чужого майна, чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином усунено караність вчинених ОСОБА_5 діянь за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, що мали місце на початку вересня 2015 року, яким було завдано матеріальної шкоди на суму 550,00 грн., 04 квітня 2017 року на суму 1547,30 грн., 19 листопада 2017 року на суму 500,00 грн.

В судовому засіданні представник органу пробації та прокурор подання відносно ОСОБА_5 підтримали та просять його задовольнити у зв`язку із декриміналізацією кримінальних правопорушень.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився з невідомих суду на те причин, хоча про місце та час розгляду клопотання повідомлявся судом належним чином, що не перешкоджає проведенню судового розгляду згідно ч. 5 ст. 539 КПК України.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали кримінального провадження, враховуючи думку учасників судового розгляду, суд вважає, що подання обґрунтоване та підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року (далі - Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 року у справі № 278/1566/21 зроблено висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на вказане кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Так, судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення вол.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року набрав законної сили 19 квітня 2018 року та був прийнятий до виконання Тернопільським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області 27 квітня 2018 року.

Так, іспитовий строк, встановлений засудженому ОСОБА_5 , закінчився, однак останнього не було звільнено від призначеного судом покарання у передбачений чинним законодавством спосіб.

При цьому із вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, що мали місце на початку вересня 2015 року, яким було завдано матеріальної шкоди на суму 550,00 грн., 04 квітня 2017 року на суму 1547,30 грн., 19 листопада 2017 року на суму 500,00 грн.

Крім того із вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 засуджений також за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що мало місце 25 травня 2016 року та яким було завдано матеріальної шкоди на суму 2850,00 грн.

В свою чергу слід зазначити, що неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2015 року складав 609,00 грн. (1218,00 грн. - розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2015 року х на 50%), тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 609,00 грн. х 2=1218,00 грн.

Також неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2016 року складав 689,00 грн. (1378,00 грн. - розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2016 року х на 50%), тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 689,00 грн. х 2=1378,00 грн.

Крім того неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2017 року складав 800,00 грн. (1600,00 грн. - розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2017 року х на 50%), тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 800,00 грн. х 2=1600,00 грн.

Таким чином сума завданої матеріальної шкоди на момент скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що мало місце на початку вересня 2015 року та яким було завдано матеріальної шкоди на суму 550,00 грн., не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2015 рік, тобто 1218,00 грн.

Також сума завданої матеріальної шкоди на момент скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що мало місце 04 квітня 2017 року та яким було завдано матеріальної шкоди на суму 1547,30 грн., та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, що мало місце 19 листопада 2017 року та яким було завдано матеріальної шкоди на суму 500,00 грн., не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2017 рік, тобто 1600,00 грн.

Відтак, на ОСОБА_5 за епізодами вчинення крадіжок на початку вересня 2015 року та 04 квітня 2017 року, а також за вчинення шахрайства 19 листопада 2017 року, поширюється дія Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024 року, що набув чинності 09.08.2024 року, та яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Таким чином під час судового розгляду подання встановлено підстави, передбачені ч. 2 ст. 74 КК України, для негайного звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання, призначеного за вироком суду за ч. 2 ст. 190 КК України, та в частині засудження за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами крадіжок, вчинених на початку вересня 2015 року та 04 квітня 2017 року, у зв`язку із усуненням караності діяння.

Водночас вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року ОСОБА_5 також засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки, вчиненої 25 травня 2016 року, якою було завдано матеріальної шкоди на суму 2850,00 грн. Вказаний епізод за сумою завданої матеріальної шкоди не підпадає під декриміналізацію, тому ОСОБА_5 слід вважати засудженим згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки, вчиненої 25 травня 2016 року, до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ст.58 Конституції України, ст.5, 74 КК України, ст.ст. 369, 372, 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області задовольнити.

Привести вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа №607/13881/17) від 19 березня 2018 відносно ОСОБА_5 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року.

ОСОБА_5 звільнити від призначеного згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року покарання за ч. 2 ст. 190 КК України та за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами крадіжок, вчинених на початку вересня 2015 року та 04 квітня 2017 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_5 засудженим згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду крадіжки, вчиненої 25 травня 2016 року та якою було завдано матеріальної шкоди на суму 2850,00 грн., до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців та з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Роз`яснити засудженому ОСОБА_5 , що від покарання або його частини, що їх особа законно відбула на підставі вищевказаного вироку суду до декриміналізації злочину, він не може бути звільнений, а понесені особою правообмеження у цьому разі не підлягають відшкодуванню чи компенсації.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1