УХВАЛА

Іменем України

04.09.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника скаржника ОСОБА_3 ;

слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, та додані до неї матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

Командир військової частини НОМЕР_1 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, від 29.06.2024 про закриття кримінального провадження №0000296 від 30.01.2024.

В обґрунтування скарги вказано, що постанова є передчасною, необґрунтованою, незаконною, прийнятою з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, при її постановленні слідчим не враховано всіх обставин справи.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 підтримав скаргу з підстав, викладених в ній.

Слідчий ОСОБА_5 заперечував проти задоволення скарги, зазначив, що правових підстав для її скасування немає.

Заслухавши адвоката та слідчого, дослідивши скаргу та надані слідчим на виконання ухвали суду від 27.08.2024 матеріали кримінального провадження №0000296 від 30.01.2024, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому перебувало кримінальне провадження №0000296 від 30.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Таке кримінальне провадження внесено до ЄРДР за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_5 від 29.06.2024 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України визначає, що постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обгрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Відповідно до узагальнень Вищого спеціалізованого суду України «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», під час розгляду скарг на постанови про закриття кримінального провадження слідчі судді враховують положення ч. 2 ст. 9 КПК, яка встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Враховуючи те що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

З урахуванням положень ст. 306 КПК України участь слідчого під час розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження є обов`язковою, оскільки при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, слідчий повинен довести правомірність прийняття слідчим процесуального рішення та за необхідності спростувати доводи заявника щодо передчасності винесення такого рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статте 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Практика Європейського суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних, бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Отже, в контексті міжнародного права, зокрема, рішень ЄСПЛ, постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена на даний час органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Також судом встановлено, що досудове розслідування розпочато на підставі матеріалів військової частини НОМЕР_2 , згідно з якими військовослужбовець військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 15.01.2024 самовільно залишив пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та ухиляється від проходження військової служби по теперішній час. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2023 №275 молодшого сержанта ОСОБА_6 призначено на посаду бойового медика взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку командного пункту, та визнано таким, що 02.10.2023 справу та посаду прийняв, приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Допитаний в процесуальному статусі свідка ОСОБА_7 зазначив, що 28.08.2023 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді бойового медика взводу роти зв`язку. Раніше проходив військову службу в Збройних Силах України, зокрема, у військовій частині НОМЕР_3 , брав безпосередню участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, в ході якої отримав захворювання, пов`язані з проходженням військової служби. Відповідно до свідоцтва про хворобу № НОМЕР_4 , виданої у 2015 році військовою частиною НОМЕР_5 , визнаний непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку. Разом з тим, у 2023 році добровільно з`явився до РТЦК та СП з метою вступити на військову службу для захисту України від збройної агресії російської федерації. Проходячи військову службу за мобілізацією, у військовій частині НОМЕР_1 залучався до виконання бойових завдань з відсічі та стримування збройної агресії проти України. Під час перебування в районі виконання бойових завдань в Запорізькій області 15.12.2023 пройшов виїзну військово-лікарську комісію, що проводилась військовослужбовцями військової частини НОМЕР_6 . Згідно з довідкою ВЛК від 15.12.2023 №659 на підставі ст. 30-в графи II Розкладу хвороб визнаний обмежено придатним до військової служби, непридатним до служби у Десантно-штурмових військах Збройних Сил України.

Приблизно 27.12.2023 у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 повернувся до м. Житомир. У подальшому, 02.01.2024, бажаючи |і надалі проходити військову службу в Збройних Силах України, попередньо узгодивши подальшу таку можливість у військовій частині НОМЕР_3 , звернувся до командира роти зв`язку лейтенанта ОСОБА_8 з рапортом, до якого додав оригінал рекомендаційного листа військової частини НОМЕР_3 та довідку ВЛК № НОМЕР_7 , щодо можливості подальшого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 .

Водночас, 11.01.2024 ОСОБА_6 повідомили, що він буде переведений до 46 окремої десантно-штурмової (в/ч НОМЕР_8 ).

Так, перебуваючи у добовому наряді днювальним 15.01.2024, останньому повідомили здати зброю, у зв`язку з необхідністю прибути на шикування близько 14 години для подальшого вибуття до військової частини НОМЕР_8 .

Розуміючи, що його протиправно планують перевести до іншої військової частини, що входить до складу Десантно-штурмових військ, в якій згідно з довідкою ВЖ він проходити службу не може за станом здоров`я, цього ж дня 15.01.2024 він звернувся до Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони та ІНФОРМАЦІЯ_3 з даного приводу.

Таким чином, під час здійснення досудового розслідування слідчим встановлено, що ОСОБА_6 є непридатним до служби, зокрема, у Десантно-штурмових військах Збройних Сил України, внаслідок травм та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків (військової служби), а отже, не може бути суб`єктом вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 15.12.2023 № 659.

Дослідивши постанову про закриття кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що старшим слідчим другого СВ (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000296 від 30.01.2024 проведені всі необхідні слідчі та процесуальні дії, здійснення яких є необхідним для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальних провадженнях з правовою кваліфікацією за ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчим надано оцінку всім наявним доказам, всебічно, повно та об`єктивно досліджено всі обставини кримінального провадження, органом досудового розслідування вичерпано всі процесуальні можливості для здобуття та збирання нових доказів, отже доводи військової частини НОМЕР_1 про те, що слідчим не в повній мірі встановлено обставини кримінального провадження з метою його всебічного, повного і неупередженого дослідження - не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження у їх сукупності вбачається, що слідчим дотриманий визначений порядок та вжито передбачених заходів для встановлення фактичних обставин у справі, результати яких дали змогу надати належну правову оцінку відсутності в діях військовослужбовця ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Таким чином слідчий самостійно визначає порядок слідчих дій, необхідних для встановлення події та ознак злочину.

За таких обставин, вищенаведене свідчить про те, що слідчим в постанові та в судовому засіданні беззаперечно доведено правові підстави для ухвалення оспорюваної постанови від 29.06.2024, вона є обґрунтованою, при цьому засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано, а висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження мотивовані на основі аналізу наявних у справі матеріалів.

В свою чергу, доводи скарги про необґрунтованість, передчасність та незаконність оскаржуваної постанови, а також порушення вимог щодо її форми та змісту, а також інші обставини, якими обґрунтована скарга, не знайшли свого підтвердження та спростовані у ході судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 9, 91, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги Військової частини НОМЕР_1 на постанову слідчого від 29.06.2024 про закриття кримінального провадження№ 0000296 від 30.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1