Провадження № 1-кс/638/2417/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001429 від 13.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, -

встановив:

До слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся прокурор з клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучене у в ході огляду місця події від 12.07.2024 за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 13 год. 05 хв. до 14 год. 15 хв. належне ОСОБА_4 майно, а саме: автомобіль «Фольцваген Транспортер» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 на автомобіль «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від вказаного транспортного засобу.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 12.07.2024 року до оператора «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_4 , про те, що раніше йому знайомий ОСОБА_5 не повертає належний заявнику транспортний засіб: «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 , яким останній користується з 2022 року.

За даним фактом 12.07.2024 року, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001429 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України. У подальшому постановою слідчого від 15.07.2024 кваліфікацію кримінального правопорушення змінено на ч. 1 ст. 289 КК України.

Допитаний як потерпілий ОСОБА_4 повідомив, що з 2019 року по травень 2022 року він проживав у АДРЕСА_2 , у нього у власності знаходився автомобіль марки «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 . Через повномасштабне вторгнення рф на територію України вказане село потрапило в окупацію. У травні 2022 року ОСОБА_4 разом з сім`єю виїхав через територію рф до Німеччини, вказаний автомобіль залишився у с. Вільча. Поряд з місцем знаходження авто, на території домоволодіння, де він проживав, ОСОБА_4 сховав технічний паспорт на авто, а ключі залишив сусіду.

ОСОБА_4 продовжував спілкуватися зі знайомими, які проживали у селі та від зайономї Ніжити ОСОБА_6 дізнався, що представники окупаційних військ рф, зацікавлені в тому, щоб викрасти його автомобіль. В ході спілкування ОСОБА_4 попрохав ОСОБА_7 забрати належний йому автомобіль з місця де він його лишив, з метою збереження, від викрадення представниками окупаційних військ рф

Приблизно в вересні місяці 2022 року ОСОБА_4 дізнався, що сім`я Ніжути, перегнала його автомобіль «Volkswagen Transporter T4» д.н.з. НОМЕР_1 з місця де він його лишив, до своєї адреси мешкання та станом на кінець вересня місяця 2022 року експлуатує останній, проти чого останній не заперечував. Після деокупації території Чугуївського району Харківської обл., зокрема с. Вільча, сім`я Ніжути переїздила в різні місця мешкання на території АДРЕСА_1 , та продовжувала експлуатувати автомобіль «Volkswagen Transporter T4» д.н.з. НОМЕР_1 , в цей час ОСОБА_4 періодично спілкувався з гр. ОСОБА_8 .

16.05.2024 року ОСОБА_4 разом із дружиною повернувся в Україну, та наразі мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . По поверненню до України, приблизно на початку червня 2024 року, ОСОБА_4 вирішив повідомити сім`ї Ніжути, що бажав би повернути в власне користування свій автомобіль «Volkswagen Transporter T4» д.н.з. НОМЕР_1 . З метою повернення автомобілю у власне користування він вирішив зв`язатися з ОСОБА_9 , який є чоловіком Нежути ОСОБА_6 , та відповідно, якого особисто знає.

В ході телефонної розмови з ОСОБА_9 , ОСОБА_4 повідомив останньому, що хочу повернути належний йому на праві приватної власності автомобіль «Volkswagen Transporter T4» д.н.з. НОМЕР_1 , визнаючи за останнім право отримання певних грошових коштів, які оцінював, як витрати останнього на утримання автомобілю в зазначений період, однак ОСОБА_10 повідомив, що наразі не може оцінити суму, яку поніс в якості витрат на утримання автомобілю. Однак ОСОБА_10 протягом тижня ОСОБА_4 так і не зателефонував, після чого ОСОБА_4 зателефонував останньому самостійно та в ході бесіди запропонував надати Ніжуті ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 500 Євро, як компенсацію за понесені витрати останнього, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу автомобілю «Volkswagen Transporter T4», проте ОСОБА_10 від прийняття пропозиції ухилився, й розмова результату не отримала, останній також не повідомив своє місцезнаходження, а також достатньо грубо спілкувався.

З огляду на зазначене вище, ОСОБА_4 вирішив звернутися із заявою до органів Національної поліції України, та повідомити, що дії Ніжути Едуарда обмежують його в правах власника автомобілю «Volkswagen Transporter T4» д.н.з. НОМЕР_1 . 12.07.2024 року по приїзду до м. Харкова, ОСОБА_4 виявив місце де було запарковано автомобіль «Volkswagen Transporter T4» д.н.з. НОМЕР_1 , а саме супроти буд. АДРЕСА_1 , після чого, з метою забезпечення власних прав, викликав за лінією «102» на місце працівників поліції, яким в подальшому надав письмову заяву та пояснення за фактом зазначених вище обставин.

В ході огляду місця події, проведеного 12.07.2024 слідчим СВ Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 295 в період часу з 13 год. 05 хв. до 14 год. 15 хв. у присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_12 було виявлено та вилучено автомобіль марки «Фольцваген Транспортер» синього кольору д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 . Також ОСОБА_12 було добровільно надано та слідчим вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 на автомобіль «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від вказаного автомобіля.

Постановою слідчого СВ Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області від 15.07.2024 тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «Фольцваген Транспортер» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 на автомобіль «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від вказаного автомобіля визнано речовими доказами по кримінальному провадженню.

Відповідно до вилученого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також подальшого проведення необхідних слідчих дій під час досудового розслідування на теперішній час виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені в ході огляду місця події майно, а саме: автомобіль марки «Фольцваген Транспортер» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 на автомобіль «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від вказаного автомобіля.

Повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, оскільки у разі повернення зазначеного майна, можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направленні на його знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, а також проведення необхідних слідчих дій.

В судове засідання прокурор не з`явився, просив клопотання розглянути у його відсутність та задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про розгляд повідомлялись.

У відповідності до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані докази, слідчий суддя дійшов наступного.

Встановлено, що СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001429 від 13.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється Шевченківської окружною прокуратурою м. Харкова.

Надані докази свідчать про обґрунтованість вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 168, ч. 2, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (ч.1 ст.167 КПК України), а й іншим особам.

При цьому у відповідності до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За частиною 5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його прокурором, склад майна, на яке він просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, приймаючи до уваги, що відчуження автомобіля, про який просить слідчий, може призвести до знищення, втрати або пошкодження майна, щодо якого ставиться питання про накладення на нього арешту, впевнившись, що прокурором надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Заборонити відчуження автомобіля «Фольцваген Транспортер» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 вилученого в ході огляду місця події 12.07.2024 за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 13 год. 05 хв. до 14 год. 15 хв. належне ОСОБА_4

Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 на автомобіль «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від вказаного транспортного засобу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: