ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/446/24
Номер провадження: 11-кп/819/431/24
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000493 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 07 серпня 2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 07 серпня 2024 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 05 жовтня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на заставу, визначити ОСОБА_8 розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК.

Вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового засідання.

З посиланням на ч. 2 ст. 177 КПК , приписи ч. 1 ст. 337 КПК вказує, що дослідженими доказами не підтверджено , що ОСОБА_8 мав на меті завдати шкоду Україні і що його дії були спрямовані на допомогу окупаційній владі , що свідчить про відсутність в діях незаконно обвинуваченого ОСОБА_8 суб`єктивної сторони як елементу складу кримінального правопорушення.

У змісті обвинувачення не має посилання на жоден доказ, на підставі якого зроблено висновок про скоєння ОСОБА_8 інкримінованого його правопорушення.

Під час судового розгляду, всі свідки спростували той факт, що дії ОСОБА_9 були спрямовані на допомогу окупаційній владі та вказали, що дії ОСОБА_8 навпаки носили «допоміжний характер», оскільки він забезпечував громадян України, які залишилися на окупованій території транспортною логістикою. Суду не надано допустимих доказів обґрунтованості підозри. А тому вважає, що підстав для її пред`явлення не було.

Встановлені судом ризики не підтверджені і ґрунтуються на припущенні.

Обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою з 01.11.2023 року.

З посиланням на практику ЄСПЛ зазначає, що ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку.

ОСОБА_8 жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватися від органів слідства чи суду, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику відсутні.

ОСОБА_8 одружений , має зареєстроване місце проживання, є особою похилого віку, якому 62 роки, раніше не судимий. Перебуваючи в умовах слідчого ізолятора має серйозне захворювання. Народився на території Херсонської області, прожив там усе своє життя, проте в силу воєнного конфлікту опинився в полоні військовослужбовців рф, де його катували, погрожували фізичною розправою та вимагали виконувати їх накази. Однак, не зважаючи на це, він повернувся до України.

ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має зареєстроване місце проживання.

Прокурором не додано жодного доказу існування наміру обвинуваченого переховуватися від суду.

Ризик переховування додатково можна запобігти шляхом покладення на ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Не підтверджено жодними даними і наявність ризику того, що ОСОБА_8 може знищити або спотворити яку-небудь з речей або документів, які мають значення для справи, оскільки всі докази які сторона обвинувачення вважала за потрібне зібрати зібрані, досудове розслідування завершене, наразі триває стадія судового розгляду.

По справ допитані всі свідки, тому ризик впливу на свідків є малоймовірним.

Відсутність у ОСОБА_8 судимості зводить нанівець ризик того, що він, опинившись на волі, буде вчиняти аналогічні або будь-які інші злочини.

На даний час зменшилися ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 , останній вже тривалий час утримується під вартою, та більше 9 місяців обмежений в правах та свободі, що є порушенням принципу поваги до свободи особистості.

Приписи ч. 4 ст. 183 КПК передбачає право суду не визначати розмір застави, а не його обов`язок.

Зважаючи на досить тривалий час перебування ОСОБА_8 під вартою, вважає за можливе змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на заставу.

Позиції учасників.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

За клопотанням захисника апеляційним судом була постановлена ухвала про призначення судового засідання в режимі відео конференції для участі ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду. Проте у призначений час судового засідання ДУ « Криворізька установа виконання покарань № 3 » проведення відео конференції не забезпечила. У телефонному режимі працівник установи повідомив про відсутність технічної можливості проведення відео конференції через відключення світла.

Адвокат ОСОБА_7 вважав можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_8 особисту заяву про участь під час апеляційного розгляду не подавав.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог захисника. Вказав, що не всі свідки сторони обвинувачення наразі допитані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 2,3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вбачається з матеріалів провадження, що на розгляді Великоолександрівського районного суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000493 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 07.08.2024 2024 року клопотання прокурора було задоволено, щодо ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05.10.2024 року включно без визначення розміру застави.

Необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 прокурор у клопотанні обґрунтував тим, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України та продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування ( продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішення про застосування (продовження) одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 суд виходив із того, що встановлені раніше ризики продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги такі висновки суду не спростовують.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, а й суспільну небезпечність інкримінованих злочинів та обставини, передбачені ст. 178 КПК, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених судом ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даній стадії судового провадження.

ОСОБА_8 обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

За положеннями ст. 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями, що передбачені ст. 178 КПК.

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Разом із тим, як видно судом було враховано не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, а і сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, та обставини, якими прокурор обґрунтовував у клопотанні продовження існування встановлених раніше ризиків.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду про продовження існування ризику переховування від суду.

Зважаючи на те, що судовий розгляд не закінчений, тому є вірогідним продовження існування ризику впливу на свідків.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики зі сплином часу зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, що дає дійти висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти існуючим ризикам, що в свою чергу буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Відомості, що характеризують обвинуваченого, його соціальні зв`язки були фактично враховані при продовженні строку тримання під вартою.

Наявність у обвинуваченого членів сім`ї, постійного місця проживання та вік обвинуваченого, відсутність у нього судимостей , на що посилається захисник , не може бути визнано достатнім чинником, який повністю нівелює встановлені у кримінальному провадженні ризики.

Посилань на те , що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження, а питання доведеності чи недоведеності винуватості на підставі оцінки доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст. 368 КПК України і не може бути предметом перевірки апеляційного суду в межах визначених ст. 422-1 КПК. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не є прийнятними.

Апеляційний суд, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, достатності та переконливості , а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи, повноти досудового розслідування, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, тощо.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 була перевірена слідчим суддею на стадії застосування запобіжного заходу , і під час апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у порядку ст. 331 КПК на стадії судового розгляду кримінального провадження не є предметом перевірки.

Зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, їх суспільну небезпечність, враховуючи обставини та положення, передбачені ст. ч. 6 ст. 176 , 177, 178, 183, 331 КПК України, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, соціальні зв`язки обвинуваченого, та обставини, якими прокурор обґрунтовував у клопотанні продовження існування встановлених раніше ризиків, те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, суд дійшов обґрунтованого висновку, що продовжують існувати ризики, які зазначені в ухвалі, і що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не здатен запобігти існуючим ризикам на цій стадії судового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до приписів ч. 3, 4 ст. 183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування.

Захисник в апеляційній скарзі не зазначив , які саме обставини , відомості про особу обвинуваченого давали суду підстави застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави на стадії вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не як альтернативного запобіжного заходу, а як більш м`якого запобіжного заходу, як то випливає із апеляційних вимог захисника, враховуючи положення ч. 6 ст. 176 та ч. 3,4 ст. 183 КПК України.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України, існуванням реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та необхідність забезпечення дієвості кримінального провадження з метою завершення розгляду кримінального провадження.

Посилання апелянта на стан здоров`я обвинуваченого не можуть слугувати достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Обґрунтованих доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його перебування в умовах установи попереднього ув`язнення апеляційна скарга не містить.

Підлягає врахуванню і те, що обвинувачений має можливість отримати медичну допомогу у установі попереднього ув`язнення чи в іншій медичній установі відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не доведеності існування ризику знищити або спотворити яку-небудь з речей або документів, оскільки вказаний ризик не був встановлений в оскаржуваній ухвалі.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції з підстав та за доводів зазначених в апеляційній скарзі, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 07 серпня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4