ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3059/24 Справа № 182/3959/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року відносно ОСОБА_8 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто судові витрати.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , 07.07.2024 року приблизно о 10.00 годині перебував поблизу магазину «Лільок» по АДРЕСА_1 , де в цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння легких тілесних ушкоджень, в той же день та час, перебуваючи поблизу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_1 , де діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 , коли останній сидів навприсядки та кулаком лівої руки наніс ОСОБА_10 один удар по голові в область правої брови та кулаком правої руки наніс ще один удар по волосяній частині голови. Не втримавши рівновагу від удару ОСОБА_10 впав на землю на лівий бік тулубу. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 ще один удар ногою по голові в область верхньої губи, чим спричинив ОСОБА_10 згідно висновку експерта № 625 від 11.07.2024 тілесне ушкодження у вигляді - забитої рани верхньої губи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно пункту 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень); садна обличчя - відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

На вказане рішення подані апеляційні скарги

-прокурором, який, не оспорюючи обставини справи, просить вирок суду відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України мав керуватись вимогами ст. 69-1 КК України, призначивши не більше ніж дві третини максимального строку покарання, а саме не більше як 1 рік 4 місяці обмеження волі. Прокурор просить призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі. В решті вирок залишити без змін.

-захисником ОСОБА_7 , яка не оспорюючи обставини справи, просить вирок суду відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання, призначивши йому покарання у виді штрафу. Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, активно сприяв під час досудового розслідування, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні дружину та неповнолітню доньку. Крім того, стороною обвинувачення та ОСОБА_11 було узгоджено покарання у виді штрафу. Вказує, що ОСОБА_11 дійсно офіційно не працевлаштований, але працює та має стабільний дохід.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація дій ОСОБА_8 ніким не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 404 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, а також п.6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбаченими п.1,2 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк та розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини цього Кодексу.

Верховний Суд України у правовому висновку щодо застосування ст. 69-1 КК України своїм рішенням від 14.04.2016 констатував, що неможливість застосування положень ст. 69-1 КК України до осіб, які вчинили злочини за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, коли збитки або шкоду злочином заподіяно не було, порушує принцип справедливості юридичної відповідальності, оскільки ступінь суспільної небезпечності злочинів без заподіяння збитків або шкоди значно нижчий, ніж злочинів, якими такі збитки або шкоду було заподіяно.

Як встановлено з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України визнав у повному обсязі. Судом першої інстанції визнано обставину, що пом`якшує покарання щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Злочинними діями ОСОБА_8 матеріальної шкоди не заподіяно.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що викладене вище доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими, а тому суд першої інстанції мав керуватись ст. 69-1 КК України і призначити ОСОБА_8 покарання не більше ніж дві третини максимального строку за ч. 2 ст. 125 КК України.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню, та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Також слід зазначити, як на підставу застосування більш м`якого покарання у виді штрафу обвинуваченому ОСОБА_8 захисник посилається на наявність у нього дружини та неповнолітньої дитини, проте слід зазначити, що ці ж обставини існували і на момент вчинення інкримінованого злочину, а відтак вони очевидно не утворюють для ОСОБА_8 жодних моральних запобіжників при обранні моделі поведінки.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 не працевлаштований та не має офіційного джерела доходу, тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в цій частині не є слушними.

Перевіривши вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити в повному обсязі, змінивши вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 408 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді