Справа № 132/595/20
Провадження №11-кп/801/573/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю :

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 1 березня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Павлівка Калинівського району Вінницької області, громадянина України, ареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та засуджено до покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 понесені ним витрати на лікування у розмірі 524грн.55коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 50000грн.00коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 14300 грн.00 коп.

Встановив:

ОСОБА_8 13 липня 2019 року близько 23 год.00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та знаходячись поблизу магазину «Вітокс», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розуміючи, що перед ним знаходився працівник правоохоронного органу, який перебував у форменому одязі, на якому були наявні розпізнавальні знаки розрізнення, що вказували на його належність до органу Національної поліції, та який виконував свої службові обов`язки з охорони громадського порядку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно завдав кулаком своєї правої руки одного удару в область голови старшому лейтенанту поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 , який не втримавши рівноваги, впав на землю. Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 95/119 від 10.10.2019 року, у поліцейського ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, забою грудної клітки, забою лівого ліктьового суглобу, які виникли 13.07.2019 року від травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.2а Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року).

Адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування вирока Калинівського районного суду Вінницької області від 01.03.2024 року та направлення справи по обвинуваченню ОСОБА_8 на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що при розгляді справи не було допитано всіх свідків, допит яких міг вплинути на постановлений вирок, оскільки дані свідки могли вказати на невинуватість ОСОБА_8 . Допитані свідки майже всі є працівниками поліції, які проходили службу разом із потерпілим, єдиний2 допитаний житель села вказав, що не бачив, як ОСОБА_8 наносив удари потерпілому, що вказує на заінтересованість свідків.

Крім того, судом не взято до уваги особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є інвалідом війни, учасником бойових дій.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 01.03.2024 року та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги обґрунтовує тим, що суддя ОСОБА_1 тричі застосовував привід обвинуваченого через ОВС, не зважаючи на те. що ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні, є ветераном війни, учасником АТО, має інвалідність.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а кримінальне провадження за № 0000334 від 14 липня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - закрити відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України на підставі ст. ст. 44, 49 КК України.

Вимоги обґрунтовує тим, що інкриміновані ОСОБА_8 у вину діяння за ч. 2 ст. 345 КК України відносяться до нетяжкого злочину на підставі ч. 4 ст. 12 КК України. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Також просить процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 14300 гривень віднести на рахунок держави, а цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 - залишити без розгляду, посилаючись на те, що в разі закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00334 від 14 липня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - закрити відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України на підставі ст. ст. 44, 49 КК України. Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.

Вимоги мотивує тим, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, яке відносяться до нетяжкого злочину на підставі ч. 4 ст. 12 КК України. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали свої клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, думку прокурора, яий не заперечував проти заявлених клопотань адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , думку потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 , які заперечили щодо клопотань про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності; перевіривши матеріали кримінального провадження та клопотання, обговоривши їх доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст. 49 КК України та п.п. 2,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло понад 5 років - у разі вчинення нетяжкого .

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак, Суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 309/1201/15-к).

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_8 13.07.2019 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, є нетяжкими злочином.

Тобто, на день розгляду апеляційної скарги минуло понад 5 років з дня вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Протягом цього строку ОСОБА_8 не вчинив нового кримінального правопорушення та не ухилявся від слідства або суду, а тому строки давності сплинули.

Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року, у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч.ч. 1 - 3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 417, п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині застосування судом ст.49 КК України, а обвинувачений - звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, а дане кримінальне провадження -закриттю.

Стосовно цивільного позову колегія суддів зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, колегія суддів дійшла висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілим цивільний позов про стягнення майнової та моральної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.404,405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, - задовольнити.

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 1 березня 2024 року відносно ОСОБА_8 , - скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000334 від 14 липня 2019 року відносно ОСОБА_8 , - закрити на підставі ст.49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 3 (трьох) місяців з дня проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4