Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/1449/22
Провадження № 1-кп/490/190/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, є одруженим, неповнолітніх дітей не має, взаймається продажем ритуальної атрибутики, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є таким, що не має судимостей

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

З 17 березня 2014 року до 05:00 години 24 лютого 2024 року на Україні тривав особливий період.

З 02 березня 2015 року ОСОБА_4 проходив військову службу за мобілізацією на особливий період у військовому званні "матрос".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 91 від 28 квітня 2015 року його було зараховано до списків особового складу цієї військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 відділення 3 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти.

Проте, 09 жовтня 2015 року о 08 годині 00 хвилин він не з`явився на службу без поважних причин та був відсутній на місці служби без поважних причин до 25 березня 2016 року.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд також враховує вимоги статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України, відповідно до яких:

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

/частина 1/

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

/частина 3/

Таке дає підстави кваліфікувати дії ОСОБА_4 таким чином.

1. Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

2. Наявність:

~об`єктивної сторони основного складу злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № № 194-VIII від 12 лютого 2015 року, що діяла на момент вчинення злочину/ - нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб;

~кваліфікуючої ознаки, наявність якої утворює особливо кваліфікований склад злочину, передбачений статтею 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 194-VIII від 12 лютого 2015 року, що діяла на момент вчинення злочину/ - вчинення злочину в умовах особливого періоду, крім воєнного стану

знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

3. При цьому суд відзначає наступне.

3.1. Як зазначається в обвинувальному акті та було підтверджене під час судового розгляду, ОСОБА_4 не з`являвся на службу без поважних причин загалом протягом 05 місяців 16 дів.

Проте, така передбачена у статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 194-VIII від 12 лютого 2015 року, що діяла на момент вчинення злочину/ кваліфікуюча ознака, як нез`явлення не службу тривалістю понад один місяць, державним обвинуваченням під час остаточної кваліфікації дій обвинуваченого не вказана.

3.2. Інкримінування кваліфікуючих ознак, що не вказані в остаточному обвинуваченні, самим судом, тягне за собою збільшення обсягу обвинувачення, що само по собі погіршує його становище.

За такого воно є виходом за межі висунутого обвинувачення, що відповідно до наведених вище приписів статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України є недопустимим.

З урахуванням наведеного під час ухвалення цього вироку ця кваліфікуюча ознака не враховується.

З урахуванням наведеного цим вироком ОСОБА_4 притягається до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 194-VIII від 12 лютого 2015 року, що діяла на момент вчинення злочину/- за нез`явлення вчасно на службу військовослужбовця (крім строкової служби), вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини.

При цьому він зазначив, що втомисвя від служби, не тягнув виконання службових обов`язків, в зв`язку із чим не з`являвся на військову службу.

Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місцем служби протягом періоду з 09 жовтня 2015 року до 25 березня 2016 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З урахуванням цього суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

1. Як обставину, що пом`якшуює покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує його активне сприяння у розкритті злочину.

2. До того ж, на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує визнання ним своєї винуватості та сприяння ним у судовому розгляді кримінального провадження.

3. Окрім того, суд враховує, що обвинувачений був призваний на військову службу за мобілізацією до досягнення ним 25-річного віку, тобто до досягнення встановленого законом призовного віку.

З огляду на цю обставину молодий вік обвинуваченого суд, керуючись частиною 2 статті 66 Кримінального Кодексу України, враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

4. Сторони пропонують визнати за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, також його щире каяття.

Але з наявністю такої обставини погодитись неможливо.

4.1. Так, Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої

щире каяття "передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження"

/див, окрім іншого, постанову від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

4.2. З огляду на ці дороговкази суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

(а) В цьому випадку, як зазначено вище, обвинувачений дійсно сприяв у досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження.

(б) Суд також відзначає, що обвинувачений під час досудового розслідування дійсно висловив жаль із приводу скоєного ним кримінального правопорушення.

(в) В той же час, в обставинах цього кримінального провадження обвинувачений не вживав жодних заходів щодо виправлення становища, яке склалось внаслідок вчинення ним злочину, а саме не повернувся до військової частини, не вжив жодних заходів до такого повернення та не присутпив до виконання обов`язків з військової служби у спосіб, який міг би сприяти усуненню порушень військового порядку внаслідок його /обвинуваченого/ дій.

Отже, щире каяття в діях ОСОБА_4 є відсутнім, його ставлення до скоєного повною мірою охоплюється визнанням своєї вини та активним сприянням у досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування та судового розгляду цього кримінального проавдження встановлено не було.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

І......Вирішуючи питання про ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд враховує таке.

1. ОСОБА_4 вчинив злочин, який відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є тяжким.

2. В той же час, він вчинив злочин не в період його участі у бойових діях та внаслідок його дій тяжких наслідків не настало.

ІІ......Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлене таке.

1. ОСОБА_4 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

2. Як відзначалось вище, ОСОБА_4 був призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією на особливий період.

2.1. За місцем служби він характеризується негативно; відзначається, зокрема, що він відноситься до виконання військового обов`язку, як до неминучого зла та вимагає постійного контролю за виконанням поставлених завдань.

2.2. При цьому суд враховує, що на поведінку обвинуваченого та оцінку ним ситуації впливали відсутність в нього військового досвіду, незвичні для нього умови існування, форми видання наказів та особлива відповідальність за їх несвоєчасне або неправильне виконання та інші подібні чинники1.

Наведене доводить, що вчинення злочину в цьому випадку стало не наслідком свідомо обраного обвинуваченим способу життя, але внаслідок того, що в момент вчинення злочину він за своїми морально-психологічними якостями не був повною мірою придатним до виконання обов`язків з військової служби.

Визначення виду та міри покарання

1. Санкція частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 03 до 07 років.

2. Далі, як доведено вище, в цьому випадку є наявними декілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого (сприяння у розкритті злочину, визнання ним своєї винуватості та сприяння у судовому розгляді цього кримінального провадження, його молодий вік).

Проте, як доведено вище, каяття в діях обвинуваченого є відсутнім.

З огляду на таке наявність двох обставин, що пом`якшують його покарання, в цьому випадку не свідчить про істотне зниження суспільної небезпеки вчиненого ним діяння або його особи.

Отже, підстави для призначення ОСОБА_4 покарання, меншого за передбачене законом, є відсутнім; призначене йому покарання має бути в межах санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

3. Далі, суд враховує наведені вище відомості про характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину

4. Враховує суд й те, що в цьому випадку наявні три обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, одна з яких є прямо передбаченою у частині 1 статті 66 Кримінального Кодексу України.

З огляду на таке, суд вважає, що за вчинення цього злочину обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі у розмірі, що є ближчим до мінімального з передбачених законом, тобто - строком на 04 роки.

Застосування покарання.

Вирішуючи питання про застосування покарання, яке призначається цим вироком ОСОБА_4 , суд виходе з настанов, що містяться у рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до яких справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини.

З огляду на ці настанови, суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1.Як доведено вище, в цьому випадку вчинення обвинуваченим злочину не є наслідком способу його життя або його ставлення до військової служби, але лише наслідком того, що в момент вчинення злочину він за своїми морально-психологічними якостями не був повною мірою придатним до виконання обов`язків з військової служби.

З огляду на цю обставин суд відзначає, що, як доведено вище, злочин обвинувачений вчинив у молодому віці, при цьому будчи призваним за мобілізацією до настання призовного віку.

Таке істотно знижує сутпінь суспільної небезпеки як вчиненого ним діяння, так й - його особи.

2. Далі, суд відзначає, що з моменту вчинення злочину обвинуваченим на теперішній час сплинуло більше 08 років, такий строк є домірним строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Таке, відповідно до сталої презумпції, означає істотне зниження суспільної небезпеки особи ОСОБА_4 , який тривалою законослухняною поведінкою після вчинення злочину демонструє своє виправлення.

3. До того ж, у наданій суду досудовій доповіді зазначається, що ймовірність вчинення ОСОБА_4 повторного злочину є невисокою та існує ймовірність його виправлення без ізоляції від суспільства.

Наведене у сукупності та сукупно з висновками органу пробації за матеріалами досудової доповіді дозволяє прийти до висновку про те, що виправлення ОСОБА_4 є можливим без застосування до нього покарання.

З огляду на це суд вважає за можливе на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року, що діяла на момент закінчення злочину/ звільнити обвинуваченого від відбуття призначеного покарання з випробуванням.

Умови звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням.

1. Вирішуючи питання про тривалість іспитового строку, суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення та характер суспільної небезпеки подібних порушень на теперішній час.

В той же час, суд враховує тривалість законослухняної поведінки обвинуваченого після вчинення ним злочину

З огляду на таке суд вважає, що йому має бути встановлений іспитовий строк тривалістю в 2 /два/ роки.

2. Відповідно до вимог статті 76 Кримінального Кодексу України, обставин, що зумовили вчинення цього злочину, та рекомендацій органу пробації суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заключні застереження.

І......В наданому суду обвинувальному акті кінцевим моментом вчинення злочину обвинуваченим визначене 25 березня 2016 року.

1. Факт відсутності обвинуваченого за місцем сліжби без поважних причин у період з 09 жовтня 2015 року до 15 березня 2016 року, як доведено вище, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження.

2. Встановити більш тривалий період вчинення злочину суд, в силу процитованих вище категоричних приписів статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України, не вправі.

З урахуванням наведеного під час ухвалення цього вироку суд виходе з того, що вчинений ОСОБА_4 злочин був припиненим саме 15 березня 2016 року.

ІІ......Прокурор просив призначити обвинуваченому реальне відбуття покарання у вигляді позбавлення волі.

Але приначення такого покарання, з огляду на тривалий строк з моменту вчинення обвинуваченим злочину, не є сумісним з досягненням мети покарання та принципом гуманізму й набуває рис необґрунтованої помсти з боку держави.

Отже, ці посилання прокурора не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу /в редакції Закону України № 194-VIII від 12 лютого 2015 року/ та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.

На підставі статті 75 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року/ звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 02 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_6 =

03.09.2024

1 - на такому, зокрема, наголошується у листі Міністерства Оборони України від 27 вересня 2022 року № 220/9487