КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/6597/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/5150/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні №0000868 - прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року залишено без задоволення прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 про накладення арешту на майно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000868 від 25.03.2024 року, а саме автомобіля марки «Фольксваген» моделі «Поло» із номерним знаком НОМЕР_1 , сірого кольору, який перебуває у користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді необґрунтована, невмотивована та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Апелянт вказує на те, що існує сукупність підстав та розумна підозра вважати, що вилучене майно є доказом кримінальних правопорушень, а також факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку із чим необхідно запобігти можливості його приховування, знищення, відчуження, враховуючи те, що щодо вилученого автомобіля є необхідність проведення слідчих дій, зокрема огляду та слідчих експериментів, його наявність для вказаних слідчих дій є необхідною умовою, а не накладення арешту на зазначений автомобіль призведе до того, що він може бути прихований, знищений, відчужений.

Також апелянт наголошує на тому, що слідчим суддею не взято до уваги заяву ОСОБА_7 від 26.03.2024 про добровільну видачу автомобіля марки «Фольксваген» моделі «Поло» із номерним знаком НОМЕР_1 , поміщення його до спец майданчику, з метою об`єктивного встановлення усіх обставин кримінальних правопорушень, що свідчить про надуманість твердження суду щодо безпідставного обтяження.

На обґрунтування вимог поданого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що розгляд клопотання та проголошення судового рішення здійснювалось за відсутності прокурора, а копія ухвали слідчого судді від 10.04.2024 до Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону надійшла лише 26.04.2024

В судове засідання прокурор та володілець майна не з`явились, про дату, час та місце про проведення судового розгляду були повідомлені завчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не надсилали.

З урахуванням вищевикладеного, а також з урахуванням строків розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК України та вимоги ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності прокурора та володільця майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року, які викладені в клопотанні прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як убачається з матеріалів справи та ухвали, наданих судом першої інстанції, що Слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за процесуального керівництва Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000868 від 25.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 355 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примушував до виконання цивільно-правових зобов`язань, а саме змушував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути борг у розмірі 15000 грн., поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя.

Також, 26.03.2024 в період часу з 00 год. 36 хв. до 01 год. 00 хв., під час проведення огляду місця події, а саме прилеглої території блок-посту «ІНФОРМАЦІЯ_3», неподалік адреси: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено 242 предмети схожих на патрони калібру 5,45х39 мм.

26.03.2024 року в період часу з 04:40 год. до 04:45 хв., було проведено огляд ділянки місцевості, а саме парковки навпроти будинку АДРЕСА_2 , під час якого було виявлено та вилучено автомобіль марки «Фольксваген» моделі «Поло» із номерним знаком НОМЕР_1 , сірого кольору, який перебуває у користуванні у гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1

26.03.2024 року автомобіль марки «Фольксваген» моделі «Поло» із номерним знаком НОМЕР_1 , сірого кольору визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження, про що винесено відповідну постанову.

27.03.2024 прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000868 від 25.03.2024, вилученого в ході огляду ділянки місцевості, а саме парковки навпроти будинку АДРЕСА_2 , яке перебуває у користуванні у гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: автомобіля марки «Фольксваген» моделі «Поло» із номерним знаком НОМЕР_1 , сірого кольору.

На обґрунтування вимог поданого клопотання прокурор зазначив, що незастосування такого заходу забезпечення може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі такого майна, а настання цих наслідків перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженню, а тому виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки «Фольксваген» моделі «Поло» із номерним знаком НОМЕР_1 , сірого кольору.

10.04.2024 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні вказаного клопотання прокурора про арешт майна.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя зазначив, що матеріалами, доданими до клопотання, стороною обвинувачення не було доведено, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Слідчий суддя звернув увагу на те, що протокол огляду від 26.03.2024 не містить відомостей щодо підстав чи розумних підозр для висновку про те, що вилучений автомобіль є доказом будь-якого кримінального правопорушення, а також відомостей про наявність підстави вважати, що він відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а в постанові слідчого від 26.03.2024 про визнання вилученого під час огляду автомобіля речовим доказом, наявне формальне посилання на положення ст. 98 КПК України, без будь-якої конкретизації.

З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що в ході розгляду клопотання прокурором не було доведено, що вилучений під час огляду автомобіль марки «Фольксваген» моделі «Поло» із номерним знаком НОМЕР_1 , сірого кольору зберіг на собі сліди злочину, містить інші відомості, що можуть бути використані, як доказ фактів і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно, перевірялись судом першої інстанції, при цьому враховано письмові пояснення прокурора та заперечення володільця майном, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, тобто правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Разом з цим, прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено жодної з підстав, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

Так, жодних об`єктивних підстав вважати, що вилучене під час обшуку майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами в даному кримінальному провадженні з урахуванням наданих стороною обвинувачення та стороною захисту документів на підтвердження та спростування вимог клопотання, які були дослідженні слідчим суддею, колегія суддів не вбачає.

Слідчим суддею вірно встановлено, що відповідно до змісту клопотання постановою начальника відділення №1 слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 26.03.2024 автомобіль марки «Фольксваген» моделі «Поло» із номерним знаком НОМЕР_1 , сірого кольору, визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Однак, сам по собі факт наявності постанови про визнання вказаного майна речовим доказом не є ключовим фактором, адже якщо виходити з структурного змісту норми ч. 3 ст. 170 КПК України, то слідує, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 указаного Кодексу, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Отже, посилання прокурора на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону. Постанова про визначення вказаного майна на яке прокурор просить накласти арешт в матеріалах клопотання, як встановлено під час апеляційного розгляду має формальний характер.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Однак з урахуванням обставин встановлених слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна та під час перевірки оскаржуваного рішення за результатом вказаного розгляду, колегію суддів не встановлено таких доказів, які були б беззаперечні та давали суду впевненість у тому, що не настануть негативні наслідки як для кримінального провадження так і для особи на майно якої ставиться питання про арешт.

Іншої мети накладення арешту на майно органом досудового розслідування не доведено та слідчим суддею не встановлено.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.

Отже, клопотання прокурора не містить за своїм змістом правових підстав, за якими арешт майна в даному випадку є необхідним з метою виконання завдань в даному кримінальному провадженні, визначених ч. 1 ст. 170 КПК України.

З огляду на зазначене, вказані в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, з викладеними у ній доводами без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду -

п о с т а н о в и л а:

Поновити прокурору Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4