КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

власника майна - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання начальника третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на купюри, схожі на долари США, а саме: 1869 (одна тисяча вісімсот шістдесят дев`ять) купюр, кожна номіналом 100 доларів США на загальну суму 186 900 (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот) доларів США та 40 (сорок) купюр, кожна номіналом 50 доларів США на загальну суму 2000 (дві тисячі) доларів, на загальну суму 188 900 (сто вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот) доларів США.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає про те, що Державним бюро розслідувань здійснювалось досудове розслідування в рамках кримінального провадження за № 0000680, матеріали якого 02.09.2022 виділені з кримінального провадження № 0000212 від 19.09.2016.

16.08.2022 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова в рамках кримінального провадження № 0000212 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено і вказане в клопотанні майно, на яке в подальшому накладено арешт.

Згідно відповіді начальника відділу Офісу Генерального прокурора від 02.11.2023 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000212 завершено та наразі виконуються вимоги ст. 290 КПК України.

Крім того, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.05.2023 скасовано арешт, накладений на зазначені грошові кошти.

Рішення слідчого судді про скасування арешту майна не підлягає оскарженню та набирає законної сили з моменту її проголошення, тобто 09.05.2023.

Разом з тим, не бажаючи виконувати зазначене рішення суду першої інстанції, прокурор звернувся вже до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з тотожним клопотання про арешт цього ж майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.06.2023 знову накладено арешт на це ж майно, який ухвалою від 06.03.2024 знову скасований.

Засвідчена належним чином копія ухвали слідчого судді від 06.03.2024, направлена адвокатом уповноваженому слідчому ДБР, в рамках кримінального провадження № 0000680 разом із клопотанням про виконання рішення національного суду,яке набрало законної сили.

Згідно відповіді Державного бюро розслідувань від 28.03.2024 вказане рішення суду першої інстанції до Центрального апарату ДБР не надходило.

Незважаючи на викладені вище обставини, сторона обвинувачення знову звернулась до слідчого судді з клопотання про арешт вказаного майна, яке було задоволено.

При цьому прокурор в своєму клопотанні послався на ті ж самі підстави, які неодноразово досліджувались слідчими суддями, чим ввів в оману суд першої інстанції під час розгляду даного клопотання, а слідчим суддею при постановленні оскаржуваного рішення не прийнято до уваги висновки інших слідчих суддів, викладені ними в судових рішеннях.

Також апелянт вказує і на те, що з моменту вилучення майна до подачі цього клопотання сплинуло майна два роки, тобто порушено вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України.

Враховуючи, що копія оскаржуваної ухвали отримана лише 11.04.2024, строк на апеляційне оскарження повинен відраховуватись саме з цієї дати, у зв`язку з чим строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як вбачається з наданих матеріалів, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000680 від 02.09.2022 за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 258-5, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 111 КК України стосовно невстановлених осіб.

Крім того, слідчими Головних слідчих управлінь Державного бюро розслідувань та Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000212 від 19.09.2016 за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111, ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-33 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що своїми умисними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , матеріали досудового розслідування стосовно якого виділено в окреме провадження, та інші невстановлені особи з числа представників державних органів та підприємств України, представники вищого керівного складу державних органів російської федерації, за попередньою змовою групою осіб, здійснили сприяння діяльності терористичних організацій «Л/ДНР» шляхом організації та придбання вугілля у підконтрольних їм підприємств за державні кошти України, поставивши енергетичну сферу України у залежність від російської федерації та терористичних організацій «Л/ДНР», чим підірвали економічну безпеку держави в 2014-2015 роках, позбавивши її можливостей для диверсифікації джерел постачання енергетичних ресурсів, а також надали російській федерації більш широкі можливості для подальшого втручання у внутрішні справи України і ведення підривної діяльності проти неї.

За вказаними фактами повідомлено про підозру 19.09.2021 ОСОБА_11 , 08.10.2021 ОСОБА_10 , 20.12.2021 ОСОБА_9 .

Крім того, під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчиняли інкриміновані їм кримінальні правопорушення за попередньою змовою групою осіб з невстановленими особами з числа представників вищого політичного керівництва, державних, правоохоронних органів України та РФ.

Прокурором у кримінальному провадженні 02.09.2022 винесено постанову про виділення в окреме провадження під № 0000680 матеріалів досудового розслідування стосовно невстановлених осіб, які вчинили декілька кримінальних правопорушень, а саме ч. 2 ст. 258-5, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 258-5, ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 258-5, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 258-3 КК України, а також ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

02.09.2022 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000212 від 19.09.2016 завершено та надано стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування.

Під час досудового розслідування кримінального провадження № 000680 установлено, що невстановлені службові особи з числа державних органів та підприємств України і представники вищого керівного складу державних органів російської федерації, за попередньою змовою групою осіб, здійснили сприяння діяльності терористичних організацій « Л/ДНР » шляхом організації та придбання вугілля у підконтрольних їм підприємств за державні кошти України, поставивши енергетичну сферу України у залежність від російської федерації та терористичних організацій «Л/ДНР»,чим підірвали економічну безпеку держави в 2014-2015 роках, позбавивши її можливостей для диверсифікації джерел постачання енергетичних ресурсів, а також надали російській федерації більш широкі можливості для подальшого втручання у внутрішні справи України і ведення підривної діяльності проти неї. З метою створення відповідних умов для протиправної діяльності та реалізації злочинного плану, усунення перешкод і перепон, які заважали вчиненню злочину й реалізації злочинного умислу, співучасниками злочину, у тому числі в органи управління ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» та ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» призначено своїх довірених осіб, помічників та інших тим чи іншим способом підконтрольних осіб, при цьому звільнивши з посад осіб небажаючих виконувати незаконні вказівки щодо підписання договорів з представниками терористичних організацій, окупованих територій, сприяння їх діяльності та сприяння агресії російської федерації.

У результаті вказаних кадрових рішень співучасниками отримано можливість реалізації розробленого злочинного плану з тіньової приватизації ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» (державна власність 78,2890 %) на підставі підозрілих угод між « ОСОБА_12 », « ОСОБА_13 », «Харківобленерго» та «Миколаївобленерго» з ПрАТ «Холдингова компанія «ЕНЕРГОМЕРЕЖА» з переуступки боргів великих приватних споживачів електроенергії.

Переслідуючи власний корисливий інтерес, для генерації ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» максимального прибутку для співучасників протиправних дій, ОСОБА_14 та іншими співучасниками, в результаті адміністративного впливу, організовано необхідний розподіл квот з вироблення електроенергії, збільшено навантаження виробничих потужностей станцій ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО», для чого потрібні були додаткові обсяги поставок вугілля.

З метою сприяння терористичним організаціям, внаслідок координованих та узгоджених спільних злочинних дій і домовленостей, на підставі підписаних ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» з підконтрольними терористам ДП «Луганськвугілля» та ДП «Шахта імені К.І. Кисельова» договорів на рахунки останніх перераховано кошти в загальній сумі 205 391 145,87 грн. Отримані від ПАТ «Центренерго» на банківські рахунки ДП «Луганськвугілля» та ДП «Шахта імені К.І. Кисельова» грошові кошти були переведені на інші підприємства з ознаками фіктивності, та через ланцюг перерахувань обготівковані і в подальшому одержані керівниками так званих «Л/ДНР», які розпорядились ними на власний розсуд.

Продовжуючи свої протиправні дії, у той самий період часу, з тією ж метою сприяння терористичним організаціям, незаконним органам (посадовим особам), створеним на тимчасово окупованих територіях, і російській федерації, співучасниками злочинних дій розроблено й реалізовано схеми постачання електроенергії на тимчасово окуповану територію АР Крим, а також заволодіння коштами підприємств учасників ринку електричної енергії обленерго тощо.

З цією метою, невстановленими особами, через раніше призначених в органи управління ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» та ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» своїх помічників, довірених осіб та інших тим чи іншим способом підконтрольних осіб, організовано підписання ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» контракту № 02-804/2014-00003 від 29.12.2014 з ОАО «Інтер РАО» (російська федерація), контракту № 28 від 29.12.2014 з ООО « Центр осуществления расчетов » (АР Крим), яке в АР Крим створене російською енергетичною компанією «Інтер РАО», тобто з юридичними особами, що утворені для здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території АР Крим на підставі законодавства російської федерації про анексію Криму, а виконання технічних умов вказаного контракту № 28 від імені ООО «ЦОР» покладено на «Державне унітарне підприємство Республіки Крим «Крименерго», яке створене на підставі постанови самопроголошеної «Державної Ради Республіки Крим» від 11.04.2014.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.

Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним.

На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.

Переказ коштів між тимчасово окупованою територією та іншою територією України забороняється.

На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

У контракті № 28 ціни за електроенергію зафіксовані в російських рублях, що призвело до значних курсових втрат для ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО», які за січень 2015 року склали близько 113 519 835 грн.

Вказані контракти укладені на шкоду суверенітетові, державній, економічній безпеці України, надаючи допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, в інтересах російської федерації, країни, що чинила злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

З метою встановлення обставин вчинення кримінальних правопорушень, 16.07.2022 у громадянина України ОСОБА_6 під час обшуку, за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , серед іншого виявлено та вилучено, зокрема, купюри, схожі на долари США, а саме: 1869 (одна тисяча вісімсот шістдесят дев`ять) купюр, кожна номіналом 100 доларів США на загальну суму 186 900 (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот) доларів США та 40 (сорок) купюр, кожна номіналом 50 доларів США на загальну суму 2000 (дві тисячі) доларів, на загальну суму 188 900 (сто вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот) доларів США. Під час проведення обшуку, будь яких пояснень з приводу здійснення позики грошових коштів не надходило. Крім того, надані були інші пояснення щодо заробітної плати за 2020-2022 роки та доходів від суб`єктів господарювання.

Під час обшуку вилучено комп`ютерну техніку, та матеріальні носії інформації, що містять в собі відомості про обставини вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, відомості про юридичних осіб, що задіяні у вказаній протиправній схемі.

Постановою слідчого від 16.08.2022 та 13.06.2023 року грошові кошти визнано речовими доказами.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У даному випадку, застосування арешту майна полягає у забороні для осіб, у володінні яких воно знаходиться, відчужувати, користуватись та видозмінювати майно.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, підставою - збереження речового доказу.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, що арешт може бути накладено у встановленому Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, зокрема, кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вирішуючи питання про накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що стороною обвинувачення доведена необхідність в даному випадку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для арешту майна є, як вважає колегія суддів, необґрунтованими та належним чином недоведеними.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга представника власника майнаадвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 ,за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року, якою задоволено клопотання начальника третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на купюри, схожі на долари США, а саме: 1869 (одна тисяча вісімсот шістдесят дев`ять) купюр, кожна номіналом 100 доларів США на загальну суму 186 900 (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот) доларів США та 40 (сорок) купюр, кожна номіналом 50 доларів США на загальну суму 2000 (дві тисячі) доларів, на загальну суму 188 900 (сто вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот) доларів США, - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3368/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 757/11117/24-к

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_15

Доповідач: ОСОБА_1