У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

у складі учасників справи:

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Ужгороді в межах клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000415 29 сепня 2024 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клячаново, Мукачівського району, Закарпатської області, громадянина України, одруженого, не утриманні одна малолітня дитина, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 Кримінального кодексу України, -

встановив:

09 листопада 2024 року до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000415 29 сепня 2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , при невстановлених досудовим розслідуванням часу та обставинах, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність, караність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, достовірно знаючи про рівень матеріального становища ОСОБА_8 , заздалегідь придумавши єдиний спільний план дій, вступили як безпосередні виконавці у попередню злочинну змову між собою, з метою незаконного збагачення, в період з кінця серпня 2024 року до 01 листопада 2024року, вимагали, тобто погрожуючи застосуванням фізичного насильства, а також шляхом безпосереднього насильства, яке виразилось у нанесенні ударів в область обличчя, а також погрозах заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, не одноразово пред`являли незаконні вимоги ОСОБА_8 про передачу 7000 (сім тисяч) доларів США, за наступних обставин:

В період з 18 по 21 серпня 2024 року, точної дати та часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , на автомобілі марки «AUDI», державний номерний знак НОМЕР_1 приїхали до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де на той час перебував ОСОБА_8 та почали бити руками по склу належного ОСОБА_8 автомобіля, що був припаркований біля вказаного будинку та кликати останнього на розмову. Підійшовши до них та запитавши в чому справа, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повідомили ОСОБА_8 , що він познайомив особу на ім`я ОСОБА_9 з особою на ім`я ОСОБА_10 , де в останніх виникли фінансові відносини між собою, однак в подальшому чоловік на ім`я ОСОБА_10 перестав виходити на зв`язок, не виконавши свої зобов`язання, а відтак останні пред`явили потерпілому ОСОБА_8 майнову вимогу про передачу їм 7000 (сім тисяч) доларів США, при цьому не уточнюючи причину передачі вказаної суми коштів та висловлюючи словесні погрози застосування насильства до потерпілого.

Надалі, 24.10.2024, близько 13.40 год. ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, приїхали на автомобілі марки «Volkswagen» моделі «Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 до будинку потерпілого ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , перед цим попередньо телефонувавши останньому на його мобільний телефон з номера НОМЕР_3 , де під час того як потерпілий ОСОБА_8 підходив до вищевказаного автомобіля, з якого вийшов ОСОБА_4 та одразу наніс ОСОБА_8 один удар долонею правої руки по обличчю останнього зліва. В цей час, ОСОБА_7 , вийшовши із даного автомобіля також наніс удар долонею правої руки по обличчю потерпілого зліва, чим згідно висновку експерта спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та тілесне ушкодження у виді забійної рани на слизовій оболонці верхньої губи зліва, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, а також як наслідок завдали ОСОБА_8 фізичного болю та викликали такими діями у потерпілого страх та реальні побоювання за власне життя та здоров`я.

Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства щодо потерпілого та членів його сім`ї, повторно пред`явили до ОСОБА_8 протиправну вимогу про передачу їм грошових коштів у сумі 7000 (сім тисяч) доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 24.10.2024 складало 288 917 (двісті вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот сімнадцять) гривень 30 копійок та встановили для ОСОБА_8 строк у 2 дні для передачі їм вказаної суми грошових коштів.

За таких обставин ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та в умовах воєнного стану..

08 листопада 2024 року, о 17:40 год. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

08 листопада 2024 року, о 17:42 год. ОСОБА_4 було затримано у порядку ч.6 ст. 615 КПК України у зв`язку з тим, що виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

В клопотанні слідчий зазначив, що домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.262 Кримінального кодексу України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, слідчий просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засідання прокурор клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, просив таке задовольнити.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою, врахувати соціально стримуючі факти, те що він одружений, має на утриманні малолітню дитину, непрацездатних батьків, його позитивні характеристики та грамоти, те що він раніше не судимий.Крім того захисник вважає, що підозра за ч. 4 ст. 189 КК України, є необгрунтованою. Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію захисника та просив суд у задоволенні клопотання відмовити. Зазначив, що він не вимагав гроші і не застосовував силу, просто його знайоми попросив поговорити з потерпілим, щоб той повернув боргу, чому просив саме його пояснити не може. Чи був наявний між потерпілим та його знайомим якійсь договір щодо позики грошових коштів не знає.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшла до наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів клопотання та у судовому засіданні, ОСОБА_4 інкримінується вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.189 Кримінального кодексу України, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого.

Як вбачається з пояснень сторони обвинувачення, підставою обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4. перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як вже зазначено вище, з пояснень сторони обвинувачення вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу в виді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Аналогічні посилання, як підставу застосування запобіжного заходу, наведено прокурором і у клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого, наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 та п.4 ч.2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність гр. ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий стосується питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні Нечипорук і Йонкало проти України(п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства).

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених матеріалах кримінального провадження, дає підстави вважати пред`явлену ОСОБА_4 підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні вже під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Слідчий суддя, вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення (ч.4 ст.189 КК України), у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відноситься до особливо тяжких злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (до 12 років позбавлення волі), останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого та свідків, які вже встановлені та будуть встановлені, а також їх родичів з метою дачі, зміни ними показань на його користь, зокрема на потерпілого ОСОБА_8 , оскільки відносно останнього вже було застосовано фізичне насильство та погрози застосування такого під час вчинення даного злочину з боку підозрювано ОСОБА_4 .. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких, що свідчить про наявність ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, вважає, що ОСОБА_4 знаходячись на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, тобто наявний ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

Також враховуючи спосіб вчинення кримінального правопорушення наявні підстави вважати, що будучи на волі ОСОБА_4 й надалі матиме можливість продовжити вчинення кримінальні правопорушення, зокрема вимагати грошові кошти від потерпілого.

Слідчим суддею оцінювалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 для запобігання вищезазначених ризиків.

Так, відповідно до характеристики ОСОБА_4 , останній являється працездатним, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає, слідчий суддя враховує той факт, що усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, при цьому слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 , має можливості переховуватися від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та існує можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного в їх сукупності, його ставлення до скоєного суд приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків можливості підозрюваного переховуватися від суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Отже, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає тяжкості пред`явленої ОСОБА_4 підозри, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

Таким чином, за наведених вище обставин, слідчий суддя вважає за доцільне обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.

Суд, враховує, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, суд відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього кодексу має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, вчиненого із застосуванням насильства, тому приходить до переконання про недоцільність визначення застави.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, з моменту затримання.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 187, 193, 196, 197, 309 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати (обрати) щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів починаючи з 08 листопада 2024 року по 05січня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику та прокурору.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Повний текст ухвали було складено та проголошено 13 листопада 2024 року о 16 год. 50 хв..

Слідчий суддя ОСОБА_1