СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/6944/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотаннястаршого слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_4 пронакладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002431 від 24.07.2024 р. за ознаками кримінального правоопрушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10.10.2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотаннястаршого слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 пронакладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002431.

Клопотання обґрунтоване наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.07.2024 року, приблизно о 10 год. 20 хв., ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz C 300», д.н.з. НОМЕР_1 не маючи страхового поліса, рухаючись по вул. О.Махова, 6-А в м. Києві скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого остання отримала тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Так, ОСОБА_5 , 22.07.2024, приблизно о 10 год. 20 хв., керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія серії НОМЕР_2 , не маючи страхового поліса, технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz C 300», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалась по вул. Олександра Махова в м. Києві зі сторони вул. Симиренка в напрямку пр. Академіка Корольова зі швидкістю приблизно 20 км/год., наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований навпроти будинку

АДРЕСА_1 , по нерегульованому пішохідному переході зліва на право, по ходу руху водія ОСОБА_5 , в темпі звичайної ходи перетинала дорогу пішохід ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем«Mercedes-Benz C 300», д.н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який був позначений відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою, проявила неуважність до дорожньої обстановки, не переконався у відсутності пішоходів, яким може бути створена перешкода чи небезпека, виїхала на пішохідний перехід де здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , чим порушила правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконала вимоги п. 1.3, 1.5, 2.1.г, 2.3б, 18.1 Правил дорожнього руху України.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-1217-2024 від 02.08.2024 року були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої гомілки: перелом медіальної кісточки правої гомілки (знезначним зміщенням уламків), що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_5 , Правил дорожнього руху та заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється в тому, що вона, керуючи транспортним засобом - автомобілем, порушила Правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого спричинила потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості, тобто скоїла злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Звертаючись до слідчого судді із клопотання про накладення арешту на майно підозрюваної, слідчий як на правову підставу арешту посилається на п. 1,4 ч. 2 ст. 170 КПК України. Вказує, що в подальшому слідство припускає, що буде заявлений цивільний позов з метою відшкодування заподіяної внаслідок порушення Правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_5 шкоди потерпілому. Окрім цього зазначає, що 24.07.2024 року, автомобіль «Mercedes-Benz C 300», д.н.з. НОМЕР_1 було визнано речовим доказом у провадженні, як засіб вчинення кримінального правопорушення, про що винесена відповідна постанова. Наразі підозрювана продовжує керувати транспортними засобами, оскільки посвідчення водія не було вилучене. Не відсторонення ОСОБА_5 від права керування транспортними засобами може привести до наступних порушень правил дорожнього руху та дорожньо-транспортних пригод в тому числі із завданням шкоди здоров`ю потерпілим. Накладення арешту надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечити відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та унеможливити подальші правопорушення зі сторони ОСОБА_5 як водія.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином, що не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ч.4 ст. 107 КПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.

Розглянувши матеріали клопотання з доданими до нього письмовими доказами та процесуальними документами, слідчий суддя доходить наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002431 від 24.07.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

30.09.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль «Mercedes-Benz C 300» д.н.з. НОМЕР_1 належить підозрюваній ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Сторона обвинувачення звертаючись з вказаним клопотанням вказує на необхідність збереження речового доказу та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України). До таких ризиків вказаний абзац відносить можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Також, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, зокрема:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна, зокрема, для третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Виходячи із положень Кримінального процесуального кодексу України, визначених підстав накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Щодо існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину такої тяжкості, що дозволяє застосування арешту майна.

Під час розгляду клопотання доведено наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. Про вагомість зібраних доказів свідчать долучені до клопотання матеріали.

Щодо правових підстав накладення арешту на майно.

Арешт майна, з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Оскільки у клопотанні йде мова про накладення арешту на транспортний засіб на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя перевіряє чи існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що він є доказом кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст. 170 КПК України чітко визначено, що у випадку забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме: 1) було знаряддям вчинення кримінального правопорушення; 2) зберегло на собі його сліди або 3) містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Слідчий суддя, враховуючи проведення слідчих дій із вказаним манойм, не повідомлення про необхідність використання автомобіля «Mercedes-Benz C 300» д.н.з. НОМЕР_1 для експертних досліджень у кримінальному провадженні, беручи до уваги, що слідчий своєю постановою передав вказане майно підозрюваній на відповідальне зберігання, доходить висновку про відсутність ознак речового доказу.

Арешт майна має на меті забезпечити докази у кримінальному провадженні, оскільки речі та документи, що були вилучені в ході огляду місця події підпадають під ознаки ст. 98 КПК України, тобто мають ознаки речового доказу, і вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження та є достатні підстави вважати, що вказані речі та документи можуть бути прихованим, пошкодженим, зіпсованим, знищеним чи відчуженими.

При цьому, органом досудового розслідування не доведена така мета забезпечення арешту, як збереження речових доказів, для запобігання його приховування, відчуження, оскільки самої лише постанови слідчого про визнання майна речовим доказом не є достатньо.

Клопотання не містить обґрунтування того, що існують ризики зникнення чи відчуження вказаного майна.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна не було встановлено сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що автомобіль «Mercedes-Benz C 300» д.н.з. НОМЕР_1 є доказом кримінального правопорушення, та має хоча б одну ознаку з визначених статтею 98 КПК України для речового доказу.

Розглядаючи підставу накладення арешту згідно п.4 ч. 2 ст. 170 КПК - відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий суддя доходить такоих висновків.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті, тобто з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Аналізуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що однієї лише заяви потерпілої особи про ініціювання накладення арешту на майно з метою заявлення нею у майбутньому цивільного позову не є достатнім, оскільки слідчий суддя позбавлений можливості оцінити співмірність розміру цивільного позову, завдану шкоду з вартістю майна, яке належить арештувати. У зв`язку із чим, порушення питання про накладення арешту на майно на підставі п.4 ч. 2 ст. 170 КПК наразі є передчасним, оскільки цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим не доведено необхідність арешту зазначеного в клопотанні майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, тому воно задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 370-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002431 від 24.07.2024 р. за ознаками кримінального правоопрушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1