Справа № 521/4465/24
Номер провадження:1-кп/521/1384/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 від 05.03.2024 року відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, без інвалідності, неодруженого та неповнолітніх (непрацездатних) осіб на утриманні не маючого, до затримання неофіційно працюючого в пункті прийому металобрухту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, а саме:

-07.04.2016 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

- 08.08.2016 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі;

- 22.12.2022 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень,

- 29.08.2023 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, в частині призначеного покарання 28.05.2024 року Одеським апеляційним судом вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29.08.2023 року скасовано та ухвалено новий вирок, яким на підставі ч. 1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 КК України, призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки та штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, який підлягає самостійному виконанню, в іншій частині вирок залишено без змін,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022 року введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку, а на момент вчинення кримінального правопорушення - Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3564-ІХ від 06.02.2024 року, яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

ОСОБА_2 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив кримінальне правопорушення проти власності, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

18.02.2024 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_2 перебуваючи у приміщенні гуртожитку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , а саме у приміщені ванної кімнати, яка знаходиться у вільному доступі та не має замку, побачив на бойлері мобільний телефон марки «OPPO A15», блакитного кольору, в прозорому силіконовому чохлі, який належить малолітній потерпілій ОСОБА_6 , після чого у ОСОБА_2 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного майна.

Так, одразу після цього ОСОБА_2 , реалізуючи свій умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, переконавшись, що його дії є непомітними для власника майна та інших осіб, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, перебуваючи у приміщенні вказаного гуртожитку, а саме у приміщені ванної кімнати, яка знаходиться у вільному доступі та не має замку, взяв з бойлеру мобільний телефон марки «ОРРО А15», блакитного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 2 040 гривень 00 копійок, в прозорому силіконовому чохлі, який не становить матеріальної цінності для малолітньої потерпілої ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_2 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив малолітній потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 2 040 гривень 00 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та надав покази, які аналогічні за змістом фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, а саме те, що 18.02.2024 року, знаходячись за місцем свого мешкання, в гуртожитку по АДРЕСА_3 , близько 14 год. зайшов до ванної кімнати та побачив сенсорний мобільний телефон «ОРРО» блакитного кольору. Через важке матеріальне становище, не знаючи, що мобільний телефон належить дитині, він вкрав телефон, вартість якого не оскаржує, і через добу продав його за 500 гривень. Отримані гроші витратив на їжу. Пізніше його затримали співробітники поліції.

Кваліфікацію своїх дій, вартість викраденого майна не оспорює. Завдану шкоду відшкодував в повному обсязі шляхом повернення викраденого майна. У вчиненому розкаявся та просив суд суворо не карати.

Законний представник та потерпіла у судовому засіданні участі не приймали, оскільки прокурором надано суду заяву про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 без їх участі. Покарання просять призначити на розсуд суду.

Прокурор під час судового розгляду просив обмежитись допитом обвинуваченого і дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до вимог статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, крім того, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, отже, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_2 підтвердив, що саме він, за викладених в обвинувальному акті обставин, здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану. Показання ОСОБА_2 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Зважаючи на викладене та те, що обвинувачений підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини, надав аналогічні показання і беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_2 обвинувачення і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу ОСОБА_2 , його вік (31 рік) та соціальне положення (неодружений та відомостей про наявність неповнолітніх осіб на утриманні не надано); стан здоров`я (відсутність відомостей про наявність інвалідності чи тяжких хронічних захворювань); те, що особа працездатна, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває та раніше неодноразово судима, крім того, ОСОБА_2 вчинив злочин у даному провадженні після постановлення попереднього вироку та до повного відбуття покарання; повне визнання вини у вчиненому та відшкодування завданої матеріальної шкоди шляхом повернення викраденого майна; відсутність матеріальних та моральних претензій у законного представника потерпілої; наявність обставини, що пом`якшує покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, враховуючи відомості про особу ОСОБА_2 та його ставлення до вчиненого, позицію прокурора, який вважав, що виправлення обвинуваченого може бути досягнуто лише під час його ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_2 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 69, ст. 75 КК України суд не знаходить.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 вчинив злочин у даному кримінальному провадженні 18.02.2024 року, тобто після постановлення вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 29.08.2023 року, яким ОСОБА_2 був визнаний винним за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та йому було остаточно призначено покарання, на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки та у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 22.12.2022 року, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України підлягає самостійному виконанню. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 3 (три) роки (справа 521/20761/23).

Вироком Одеського апеляційного суду від 28.05.2024 року вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29.08.2023 року в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі та штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно. В іншій частині вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29.08.2023 року залишено без змін.

Згідно огляду судової практики об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.03.2021 року вбачається, що суди, призначаючи остаточне покарання, повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили. При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК, оскільки в такому разі апеляційний суд фактично лише посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально, а не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вирок у цій частині.

Відтак суд призначає остаточне покарання ОСОБА_2 за сукупністю вироків з дотриманням вимог ч. 1 ст. 71 та п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України (якою визначено, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі).

В рамках даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2024 року відносно ОСОБА_2 починаючи з моменту затримання, тобто 19.03.2024 року, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Даний запобіжний захід було неодноразово продовжено, востаннє ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2024 року.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 слід зарахувати у строк покарання, строк його знаходження під вартою у даному провадженні, а саме з часу затримання, тобто з 19.03.2024 року до дня набрання цим вироком законної сили включно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, отже арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2024 року, підлягає скасуванню.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, за правилами п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання у виді обмеження волі та повністю приєднати невідбуте покарання у виді штрафу, призначені вироком Одеського апеляційного суду від 28.05.2024 року, та призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць та штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Початок строку відбуття покарання за сукупністю вироків, у вигляді позбавлення волі обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.

Обраний відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін. Запобіжний захід у виді тримання під вартою припиняє свою дію після набрання вироком суду законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбуття покарання, строк його попереднього ув`язнення в рамках даного кримінального провадження, а саме період з 19.03.2024 року (з моменту фактичного затримання) до дня набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2024 року.

Речові докази, відповідно до постанови слідчого від 11.03.2024 року, а саме:

- телефон марки «ОРРО А15», блакитного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 (який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Відділу поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області за квитанцією № 007982) повернути власниці за належністю або уповноваженій нею особі.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку після його проголошення негайно вручається прокурору та надсилається обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1