КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5264/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_9 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 жовтня 2024 року включно.

Цією ж ухвалою обвинуваченому ОСОБА_9 визначений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 325526000 (триста двадцять п`ять мільйонів п`ятсот двадцять шість тисяч) гривень, що дорівнює 107505 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у разі внесення якої на обвинуваченого ОСОБА_9 покладені наступні обов`язки: прибувати за кожним викликом суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, визначено до 24 жовтня 2024 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи рішення суду в частині як продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, необґрунтованим, невмотивованим, та таким, що підлягає безумовному скасуванню, просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що матеріали судової справи свідчать, що, починаючи з підготовчого судового засідання у справі, де було судом вперше продовжено запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, який наразі продовжується, прокурором не долучено жодного процесуального документа, який підтверджував його доводи не тільки щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але й обґрунтовував обставини, які свідчать про те, що заявлені прокурором ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою. Відсутність будь-яких документів, наданих на підтвердження обставин, передбачених ст. ст. 177, 199 КПК України, як зазначає захисник, унеможливило об`єктивний та повний розгляд судом порушеного перед ним прокурором клопотання.

Апелянт зазначає, що, попри відсутність жодних доказів на існування ризиків, відповідно до мотивувальної частини ухвали суд першої інстанції погодився із заявленими прокурором ризиками, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду. Водночас, на думку сторони захисту така позиція суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи. Так, в обґрунтування можливого переховування від органів досудового розслідування та суду прокурор вказує, що «... ОСОБА_9 неодноразово поштою було направлені повістки про виклик до Головного управління Національної поліції України, однак останній жодного разу не з`явився для проведення слідчих (процесуальних) дій у вказаному кримінальному провадженні та не повідомив про причини свого неприбуття, що свідчать про ухилення від явки про виклик до слідчого». Проте, як зазначає захисник, таке твердження прокурора повністю спростовується матеріалами кримінального провадження, оскільки на сьогодення відсутнє підтвердження факту ухилення обвинуваченого від явки про виклик до слідчого. Захисник наголошує, що згідно з матеріалами кримінального провадження слідчим було неодноразово спрямовано повістки про виклик ОСОБА_9 за адресою його реєстрації при тому, що у матеріалах кримінального провадження містяться документи, які прямо свідчить про непроживання ОСОБА_9 за вказаними адресами.

Апелянт звертає увагу на те, що:

- 24 вересня 2021 року у відповідь на доручення органу досудового розслідування - старшим оперуповноваженим ДСР НП України ОСОБА_10 було повідомлено про те, що за жодною з вказаних адрес ОСОБА_9 на момент направлення йому повісток не проживав;

- 27 вересня 2021 у відповідь на доручення начальником ВП № 1 Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області було повідомлено орган досудового розслідування про те, що ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не проживав;

- 27 жовтня 2021 року у відповідь на доручення начальником СВ Шепетівського районного управління поліції ГУПН у Хмельницькій області було повідомлено орган досудового розслідування про те, що ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає, та взагалі в будинку квартири за номером 12 не існує;

- 1 жовтня 2021 року слідчим було оголошено в розшук ОСОБА_9 , і відповідно до змісту постанови про розшук підозрюваного підставою для прийняття такого процесуального рішення слугувало те, що «встановити місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_9 не представляється можливим, оскільки останній за місцем свого фактичного мешкання та за місцем реєстрації не мешкає».

Таким чином, як зазначає захисник, аргументи прокурора про те, що ОСОБА_9 не з`явився за викликом до органу досудового розслідування не відповідають дійсності, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження, відкритими стороні захисту у порядку ст. 290 КПК України.

Разом з тим, захисник акцентує увагу, що ОСОБА_9 з 31 жовтня 2021 року до введення воєнного стану на території України проживав у місті Києві разом із своєю родиною, а саме: дружиною ОСОБА_11 та малолітніми дітьми ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після введення воєнного стану та виїзду сім`ї за кордон ОСОБА_9 проживав за місцем роботи у Вінницькій області, де і був затриманий. Вказане, на переконання сторони захисту, беззаперечно свідчить, що твердження прокурора про неявку підозрюваного за викликами носять маніпулятивний характер, з огляду на що оскаржуване рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Окрім того, захисник зазначає, що всупереч вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, судом при застосуванні альтернативного запобіжного у вигляді застави взагалі не досліджувався та не враховувався майновий та сімейний стан обвинуваченого.

Як наголошує захисник, відповідно до матеріалів кримінального провадження потерпілим у кримінальному провадженні визнано іноземну компанію - «ЕПЛ Хіллз Інвестментс Лімітед», яка володіє 100% корпоративних прав на ТОВ «Дністрові сади», які, на думку сторони обвинувачення, є предметом заволодіння з боку ОСОБА_9 .Разом із цим, як акцентує увагу апелянт, матеріали справи свідчить, що сума в розмірі 325526000 грн., це сума, в яку оцінено ТОВ «Дністрові сади», як майновий комплекс. Водночас, корпоративні права на ТОВ «Дністрові сади» ще в квітні 2021 року було повернуто назад «ЕПЛ Хіллз Інвестментс Лімітед», тобто, ще до повідомлення про підозру ОСОБА_9 , що підтверджується Наказом Міністерства юстиції України № 1368/5 від 14 квітня 2021 року, відповідно до якого державна реєстрація, якою на думку сторони обвинувачення було незаконно переоформлено корпоративні права, скасована.

Окрім того, як зазначає захисник, факт відсутності спричинення збитків потерпілому станом на час розгляду клопотання підтверджується тим, що згідно з даними Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких корпоративні права ТОВ «Дністрові сади», які, за позицією сторони обвинувачення, є предметом заволодіння, знаходяться у власності потерпілого «ЕПЛ Хіллз Інвестментс Лімітед». Даний факт, а саме перебування спірних корпоративних прав у власності «ЕПЛ Хіллз Інвестментс Лімітед», неодноразово підтверджувався як прокурором, так і представниками потерпілого в судовому засіданні, з огляду на що, на переконання захисника, доводи суду щодо визначення розміру застави, з огляду на спричинені збитки у кримінальному провадженні, не відповідають дійсності та є необґрунтованими, а тому обраний судом розмір застави є непомірним для обвинуваченого, не відповідає його статкам та явно суперечить усталеній практиці ЄСПЛ, відповідно до якої гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не відшкодування збитків, а, зокрема, явку обвинуваченого у судове засідання.

Окремо, захисник звертає увагу, що під час судового розгляду головуючий суддя 14 разів задовольняла клопотання прокурора та продовжувала строк тримання під вартою ОСОБА_9 . Всі ухвали по змісту майже однакові та не відрізняються одна від одної. При цьому, суддею визначався розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, у розмірі 325526000 гривень, при тому, що завдана інкримінованим злочином шкода фактично була відразу відшкодована. Окрім того, захисник, посилаючись на судові рішення, наголошує, скасовано всі ті документи, які за версією обвинувачення не мав повноваження підписувати ОСОБА_9 . У рішенні, що міститься у матеріалах кримінального провадження, зазначено, що всі реєстраційні дії щодо ТОВ «Дністровські сади», інкриміновані ОСОБА_9 , були скасовані на підставі наказу Міністерства юстиції України № 1368/5 від 14 квітня 2021 року, з огляду на що фактичних збитків потерпілій стороні наразі не спричинено і вони повністю відшкодовані.

Для підтвердження або спростування зазначеної тези сторони захисту щодо відшкодування збитків потерпілій стороні, сторона захисту вважала за необхідне допитати у якості свідка представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 , який, у свою чергу, та прокурор ОСОБА_6 не заперечували проти задоволення такого клопотання, однак, судом було відмовлено у задоволенні такого клопотання, мотивуючи це тим, що згідно з визначеним порядком представник потерпілої сторони буде допитуватись після дослідження письмових доказів, а на даній стадії йде дослідження письмових доказів.Захисник вважає таку позицію суду першої інстанції грубим порушенням права сторони захисту на допит свідків.

Окремо, захисник наголошує на тому, що відповідно до приписів ст. 182 КПК України розмір застави у тяжких злочинах визначається у розмірі 20-80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на початок 2024 року становить 3028 гривень, з огляду на що розмір застави, який повинен був бути визначений обвинуваченому ОСОБА_9 , становить 60560-241920 гривень. Проте, не дивлячись на це, розмір застави був визначений у розмірі 325526000 гривень, що, на переконання захисника, є грубим порушенням Європейської конвенції з прав людини та неврахування судом першої інстанції практики європейського суду з прав людини.

На апеляційну скаргу захисника представником Компанії «ЕПЛ Хіллз Інвестментс Лімітед»- адвокатом ОСОБА_7 подані заперечення, в яких представник потерпілої особи вважає апеляційну скаргу безпідставною, а ухвалу суду такою, що відповідає вимогам закону.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, які додатково вказали про відсутність як будь-яких ризиків, так і доказів на підтвердження їхнього існування;

- пояснення прокурора та представника потерпілої юридичної особи, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказавши про те, що судовий розгляд відбувається відповідно до вимог закону, і судом з`ясовано всі обставини для вирішення питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під варто, перевірені ризики, заявлені у клопотанні, які викладені у судовому рішенні, яке оскаржується.

При цьому як прокурор, так і представник потерпілої особи, наголосили на тому, що ОСОБА_9 неодноразово оголошувався у розшук, декілька разів змінював номери телефону, що судовий розгляд триває, у справі не допитані свідків, триває дослідження доказів, а тому наявні зазначені у клопотанні прокурора та встановлені судом ризики;

- перевіривши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000032 від 31 березня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали в судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, з альтернативою внесення застави в розмірі 325526000 гривень, що складає розмір спричинених потерпілому збитків, пославшись на те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування та продовження цього виду запобіжного заходу, а саме, перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_9 зможе переховуватись від суду, оскільки на стадії досудового розслідування вчиняв дії по неотриманню викликів слідчого, перешкоджав слідству, у зв`язку з чим оголошувався у розшук, внаслідок чого кримінальне провадження зупинялось; зможе незаконно впливати на недопитаних свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані ризики є реальними, стійкими та триваючими, та виправдовують саме найсуворіший запобіжний захід, який відповідає характеру, тяжкості, інкримінованому ОСОБА_9 злочину.

Представник потерпілої юридичної особи - Компанії «ЕПЛ Хіллз Інвестментс Лімітед» адвокат ОСОБА_7 підтримав вказану позицію прокурора.

Захисник ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання і просив відмовити, оскільки заявлені прокурором ризики є безпідставними і не підтвердженими доказами, які зі спливом часу зменшились. Так, доказів вчинення ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення немає, оскільки відповідно до Рішення Господарського суду м. Києва від 31 серпня 2021 року встановлена відсутність будь-яких збитків, які нібито спричинені діями ОСОБА_9 . Компанії «ЕПЛ Хіллз Інвестментс Лімітед», а відтак вважав, що обвинувачення є безпідставним, сама тяжкість покарання за злочин не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 . З огляду на наведене, а також на відсутність доказів переховування ОСОБА_9 від органів досудового розслідування, безпідставне оголошення його у розшук, неможливості впливу на свідків, захисник просив визначити ОСОБА_9 заставу у розмірі, передбаченому КПК України для даної категорії злочину, оскільки попередньо визначений судом розмір застави є непомірним для ОСОБА_9 та його родини.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав вказану позицію сторони захисту.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За результатами розгляду клопотання суд першої інстанції дійшов висновку, що подане прокурором клопотання підлягає до задоволення.

При цьому судом прийнято до уваги, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, за змістом обвинувачення іноземній компанії діями ОСОБА_9 спричинені збитки в сумі 325526000 грн., які не відшкодовані.

За таких обставин, суд погодився із заявленими прокурором ризиками, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду, з огляду на можливість призначення йому покарання у випадку встановлення судом його винуватості, незаконно впливати на ще не допитаних свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо позиції захисника про відсутність збитків, спричинених компанії «ЕПЛ Хіллз Інвестментс Лімітед», то вказані обставини не можуть бути предметом належної оцінки на даній стадії судового процесу, оскільки передбачають проведення повного судового слідства, за результатами якого судом може бути надана оцінка як доказам сторони обвинувачення, так і доказам сторони захисту, а відтак, посилання адвоката на недоведеність обвинувачення ОСОБА_9 , як підстава для відмови у задоволенні клопотання прокурора, є передчасною і не може бути прийнято судом до уваги.

Щодо решти обставини, на які послався захисник, в тому числі щодо безпідставності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні прокурора, то оцінка доводам сторони захисту надавалась під час перегляду ухвали суду від 5 жовтня 2022 року щодо продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою судом апеляційної інстанції, ухвалою якого від 8 листопада 2022 року вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, за доводами сторони захисту, судом не вбачається.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою на 60 днів.

Водночас, у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд обрав обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в раніше встановленому розмірі, який згідно ч. 5 ст.182 КПК України перевищує розмір застави, встановлений для даної категорії злочину, та дорівнює сумі спричинених іноземній компанії і зазначених у обвинуваченні збитків, а саме 325526000 гривень, підстав для зменшення якої за доводами сторони захисту судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що з наявних даних встановлено, що питання застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_9 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_9 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

За таких обставин посилання сторони захисту на обставини, які підлягають перевірці під час судового розгляду і є предметом доказування у кримінальному провадженні, на даній стадії апеляційного розгляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_9 є раніше не судимою особою, зареєстрований та проживає у Хмельницький області. Даних про наявність соціальних зв`язків, місця роботи наявні матеріали не містять, які і не надані сторонами під час апеляційного розгляду.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_9 інкримінується вчинення тяжкого злочину за ч. 3 ст. 206-2 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про особу обвинуваченого, який протягом досудового розслідування перебував у розшуку, змінював місце проживання, номери телефонів, про що під час апеляційного розгляду вказано не тільки прокурором, а й представником потерпілої юридичної особи, та не спростовано стороною захисту, а тому вважає небезпідставною можливість зміни обвинуваченим місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Також колегія суддів, враховуючи, що у даному кримінальному провадженні свідки ще не допитані, вважає на даному етапі судового розгляду кримінального провадження наявним ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, на думку колегії суддів, ризик впливу на свідків існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. Окремо колегія суддів звертає увагу, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового провадження та висунутого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів, на даному етапі є небезпідставним ризик впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь, а тому доводи сторони захисту у цій частині є непереконливими.

Також, з огляду на стадію судового розгляду, на думку колегії суддів є небезпідставним ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що може полягати у разі застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого, запобіжного заходу до обвинуваченого у створенні штучних доказів на підтвердження висунутих ним захисних версій, про що вказав прокурор у клопотанні та визнано судом.

З огляду на встановлені на даний час ризик, які хоча і зменшились, проте, продовжують існувати, наявні дані про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні та не спростовані стороною захисту, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як передача обвинуваченого на поруки у зв`язку з відсутністю заяв відповідних осіб; з урахуванням даних про перебування сім`ї ОСОБА_9 з 2022 року за кордоном та за відсутності інших даних про наявність в обвинуваченого сталих міцних соціальних зв`язків та роботи, що може бути стримуючим фактором для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання.

При цьому колегія суддів враховує, що судом першої інстанції при вирішенні питання застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийнято рішення про можливість застосування до обвинуваченого застави у розмірі 107505 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 325526000 грн.

Відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України застава визначається у розмірі щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням обставин інкримінованого обвинуваченому злочину, даних про його особу, з огляду на положенняст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов на даному етапі судового провадження правильного висновку про те, що обвинуваченому слід визначити саме такий розмір застави, з покладенням на нього у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, а тому підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження, спростовуються встановленими обставинами, а тому колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_9 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 жовтня 2024 року включно, з визначенням обвинуваченому ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 325526000 (триста двадцять п`ять мільйонів п`ятсот двадцять шість тисяч) гривень, що дорівнює 107505 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4