Провадження №: 1-кп/336/1114/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000388 від 21.07.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.306, ч.2, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою від 04.07.2024 р. обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби з покладенням відповідних обов`язків. Строк дії ухвали визначено по 31.08.2024 р. включно.

Ухвалою від 15.07.2024 р. обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою по 12.09.2024 р. включно.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання, про продовження обвинуваченим, які утримуються під вартою, раніше обраного запобіжного заходу, оскільки визначені ст.177 КПК України ризики, що були підставою для його обрання, не зникли. Просив також обрати обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання з покладенням обов`язків, визначених ст.194 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 , позицію якого підтримали обвинувачені, заперечував проти застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Зазначив, що після спливу строку дії попередньої ухвали підзахисні з`являлись до суду за викликами, виконували покладені на них процесуальні обов`язки, сприяли органу досудового розслідування у встановленні обставин кримінального правопорушення, на виконання ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу здали до органу державної влади паспорт для виїзду за кордон.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_9 просили відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, на які посилається сторона обвинувачення, належними доказами не підтверджені. Обвинувачений має постійне місце проживання і застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту зможу запобігти ризикам, на які посилається прокурор.

Захисник ОСОБА_6 , як і обвинувачений, підтримала подане клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, вказуючи на те, що обвинувачений раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, а також бажає продовжити проходити військову службу в Збройних Силах України.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав позицію захисника ОСОБА_5 , який заперечуючи проти продовження запобіжного заходу ОСОБА_11 зазначив, що ризики, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання, є надуманими. Обвинувачений раніше не був засуджений, не має наміру переховуватись від суду чи впливати на свідків сторони обвинувачення. Просив змінити ОСОБА_11 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

При вирішенні клопотань прокурора суд виходить з наступного.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, а обвинувачений ОСОБА_9 у вчиненні тяжких злочинів, а тому можливо спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності ризик втечі обвинувачених від правосуддя з метою уникнути покарання, а також впливу на свідків, які не допитані судом, запобігти яким, обравши менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, неможливо.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Судом на даному етапі судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п.1 та п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_9 судом встановлено і наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на його судимості.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного продовжує обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Сторона захисту, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, просила розглянути можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, а саме домашнього арешту, проте не зазначила передбачені законом підстави та вагомі аргументи на користь такої позиції, які виправдовували б застосування менш суворого запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи та поданих прокурором клопотань про обрання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, його позиція зводиться до того, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, наразі продовжують існувати та не змінилися.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особи, у цьому випадку обвинувачені, можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж будуть впливати на свідків.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про достатню ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб.

Дійсно, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, зокрема, особливо тяжких злочинів, за що їм загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів, можуть вдатися до відповідних дій, зокрема, переховуватися від суду.

Наведене дає суду достатні підстави вважати наявним щодо обвинувачених ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, який продовжує існувати і на теперішній час, бо він є триваючим та витікає з пред`явленого обвинувачення за вчинені злочини. Отже, названий ризик, на думку суду, буде існувати й надалі через вказані причини, бо тяжкість обвинувачення прокурором наразі не змінюється.

Покладення ж на обвинувачених обов`язків з`являтись до суду за викликом та заборона спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, як і залишати житло в певний період доби, на переконання суду, істотно зменшить ризик переховування від суду, та має запобігти незаконному впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

При цьому, зважаючи на те, що застосований раніше до обвинувачаних запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби ними не порушувався, суд доходить висновку за необхідне обрати на два місяці обвинуваченим визначений раніше запобіжний захід, заборонивши їм залишати житло у період з 21-00 год. поточного дня до 7-00 год. наступного дня.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 314-316, 392 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Обрати обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня без дозволу прокурора або суду, поклавши на нього такі обов`язки:

- прибувати до суду за викликом;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня без дозволу прокурора або суду, та покласти на нього такі обов`язки:

- прибувати до суду за викликом;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визначити по 07 листопада 2024 року включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 07 листопада 2024 року включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 07 листопада 2024 року включно.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 07 листопада 2024 року включно.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, її оскарження не зупиняє виконання ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1