ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1647/24 Справа № 199/9421/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 001780 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Малинівка, Володарського р-ну, Донецької обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 1111 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 1111 КК та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в суб`єктах господарювання незалежно від форми власності, а також обіймати посади в органах державної влади, державного управління та місцевого самоврядування, строком на 10 (десять) років, та з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_7 визнаний винуватим у колабораційній діяльності, тобто провадження господарської діяльності у взаємодії з державою агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово-окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави агресора, вчинених за наступних обставин.

Починаючи з 01 березня 2022 року до цього часу, Російською Федерацією (далі - рф) тимчасово окуповано територію смт. Нікольське Донецької області.

Представниками рф на тимчасово окупованій території смт. Нікольське Донецької області було створено підпорядковану, керовану та фінансовану рф окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

Після окупації смт. Нікольське Донецької області, але не пізніше 04 травня 2022 року, так званим «Министерством транспорта ДНР» на базі захопленої окупаційними військами рф філії «Автодор №4» дочірнього підприємства «Донецький Облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» утворено т.зв. «Володарский филиал ГУП ДНР «АВТОДОР», з метою провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

У не встановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 04 травня 2022 року громадянин України ОСОБА_7 , перебуваючи у смт Нікольське Донецької області, діючи умисно, з особистих мотивів, з метою провадження господарської діяльності у взаємодії з державою агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, добровільно погодився обійняти посаду т.зв. «начальника Володарского филиала ГУП ДНР «АВТОДОР».

ОСОБА_7 як т.зв. «начальник Володарского филиала ГУП ДНР «АВТОДОР», діючи умисно, будучи обізнаними про факт ведення рф агресивної війни проти України з метою підтримки держави-агресора та збройних формувань рф на окупованій території України та завдання шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, виконує адміністративно-господарські функції та провадить господарську діяльність т.зв. «Володарского филиала ГУП ДНР «АВТОДОР», що функціонує на тимчасово окупованій території Донецької області (окупаційна адміністрація держави-агресора), та надає послуги підприємствам, які діють на тимчасово окупованій території Донецької області, таким чином забезпечуючи отримання прибутку незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі з окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Так, під керівництвом ОСОБА_7 працівники т.зв. «Володарского филиала ГУП ДНР «АВТОДОР» здійснили ремонт доріг та відновлення водопропускних труб в районі смт Мангуш Донецької області з метою відновлення сполучення між населеними пунктами Донецької області, а також організували заміну інформаційних дорожніх знаків у смт Нікольське Донецької області.

Окрім того, ОСОБА_7 приймає активну участь у висвітленні господарської діяльності т.зв. «Володарского филиала ГУП ДНР «АВТОДОР» у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, у підконтрольних країні-агресору засобах масової інформації, з метою надання вигляду законності діяльності т.зв. «Володарского филиала ГУП ДНР «АВТОДОР» на тимчасово окупованій ЗС рф території, що в свою чергу надає можливість для виправдування дій ЗС рф із так званого «звільнення народу Донбасу» на тимчасово окупованій території вищим політичним керівництвом рф серед світової спільноти.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні інкримінованого злочину та виправдати у зв`язку з недоведеністю пред`явленого обвинувачення.

В обґрунтування апеляційних вимог наводить доводи, зміст яких полягає у тому, що, на думку захисника, суд першої інстанції знехтував презумпцією невинуватості та дійшов необґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 1111 КК.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що в матеріалах досудового кримінального провадження міститься повідомлення про виявлення кримінального правопорушення, проте, у вказаному документі відсутня дата його складання, до даного повідомлення долучено два додатки, в яких також відсутні будь-які дати складання, місце проведення слідчої дії, дата та час її проведення. Більш того, відсутні документи, які б підтверджували повноваження гр. ОСОБА_9 проводити будь-які слідчі дії у даному кримінальному провадженні.

У зв`язку з викладеним, вказані документи, на думку захисника, є недопустимими доказами, в розумінні ст. 87 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки не відповідають вимогам закону.

З цих же підстав захисник вважає недопустимим доказом і протокол огляду від 14.09.2022 за участі свідка ОСОБА_10 .

Протокол огляду від 05.09.2022 за участі свідка ОСОБА_11 не відповідає вимогам, встановлених ст. 237 КПК, оскільки всупереч ч. 2 ст. 237 КПК не містить відображення огляду інформації у формі, придатній для сприйняття їх змісту. Фотозйомка та відеозйомка не здійснювались взагалі, а в паперовій формі протоколу неможливо побачити, що саме зображено на скріншотах сторінок. Також у протоколі міститься посилання, що свідок ОСОБА_11 начебто впізнав на відео ОСОБА_7 , але, не дивно, що свідок показав саме на особу, зображену на відео, оскільки така особа там була одна, і під час відео, внизу екрана було зазначено начебто прізвище та ім`я особи. Зауважує, що достовірність такої інформації є досить сумнівною, тобто, під виглядом огляду сторінки в Інтернеті, фактично проведена зовсім інша слідча (розшукова) дія - пред`явлення особи для впізнання, проте особу, яку впізнавали була лише одна.

З такими ж порушеннями отримано і протокол огляду від 05.10.2022, який за твердженням захисту, також є недопустимим.

Посилається на те, що допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не змогли беззаперечно підтвердити, що ОСОБА_7 дійсно провадив господарську діяльність у взаємодії з державою-агресором. Жоден зі свідків не зміг назвати суду посаду, яку начебто останній обіймав. Також свідки не були обізнані про його повноваження, посадові обов`язки та взагалі ланку в системі, складовою якої є така посада.

Свідки під час їх допиту судом вказали тільки ті обставини, які стали їм відомі безпосередньо від правоохоронних органів під час перегляду відеозаписів та від інших третіх осіб, прізвища, ім`я, по-батькові, яких не вказувались, що фактично є показаннями з чужих слів, що у відповідності до положень ч. 6 ст. 97 КПК, не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані.

Судом першої інстанції також не враховано, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинив «не пізніше 04 травня 2022 року», проте, це, на думку захисту, не узгоджується з дійсними обставинами справи.

Під час судового провадження було долучено до матеріалів справи виписку з єдиного державного реєстру юридичних осіб російської федерації відносно так званої «Володарского филиала ГУП ДНР «АВТОДОР» з якої вбачається, що створена вона лише 21 квітня 2023 року, а відтак ОСОБА_7 у травні 2022 року аж ніяк не міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Під час розгляду справи судом першої інстанції стороною обвинувачення не надано суду допустимих доказів щодо добровільного провадження ОСОБА_7 господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Вважає, що дії, які інкримінуються ОСОБА_7 не відповідають визначенню та змісту господарської діяльності, наведених в ст. 3 Господарського кодексу України. Провадження господарської діяльності в контексті ч. 4 ст. 1111 КК вираз «у взаємодії з державою-агресором» не є тотожним виразу «у взаємодії з суб`єктом господарювання держави-агресора», оскільки на відміну від органів влади суб`єкти господарювання не є виконувачами функцій та офіційними представниками держави-агресора, а тому, в діях останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 4 ст. 1111 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу і з підстав, викладених у скарзі просила її задовольнити, вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_7 .

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вирок суду вважав законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений про час і дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, в порядку ч. 8 ст. 135, ч. 3 ст. 323 КПК, у зв`язку з чим прокурор та захисник просили проводити апеляційне провадження без участі обвинуваченого, оскільки дане кримінальне провадження здійснюється за процедурою (in absentia) в порядку спеціального судового розгляду.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з огляду на здійснення щодо нього спеціального судового провадження (in absentia).

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 висунуте обвинувачення та оскарженим вироком його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 1111 КК.

25 жовтня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру, повідомлення про що опубліковане в газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 26 жовтня 2022 року № 229 (7350) та на сайті офісу Генерального прокурора (т. 1 а.с. 35-42).

Ухвалою слідчого судді від 16 листопада 2022 року ОСОБА_7 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

05 грудня 2022 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, про що повідомлено в газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 08 грудня 2022 року № 260 (7381), (т. 1 а.с. 27-54, т. 2 а.с. 30-33) та на сайті офісу Генерального прокурора де опубліковане повідомлення про постановлення слідчим суддею ухвали про здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 та повістка про його виклик до слідчого.

ОСОБА_7 неодноразово, починаючи відповідно до вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК, викликався до прокурора для вручення повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення та допиту в якості підозрюваного, шляхом публікації повісток про виклик в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора (т. 2 а.с. 9-13, 34-38). Однак, у визначений прокурором час, ОСОБА_7 не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Враховуючи, що ОСОБА_7 неодноразово, більш, як два рази, відповідно до вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК, викликався до прокурора, однак у визначений час не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, підозрюваний оголошений у державний та міжнародний розшук, здійснення якого доручено співробітникам ГВ ЗНД 2 управління (з дислокацією у АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 33-34, т. 2 а.с. 18-19).

Вищевикладене свідчить, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

14 грудня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 13 грудня 2023 року ухвалено рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно ОСОБА_7 та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого.

Судові повістки про виклик публікувались місцевим судом в газеті Урядовий кур`єр та на сайті суду (т. 1 а.с. 129-133, 141-143, 152-154, 183-185, т 2 а.с. 48-51, 60-62, 87-90).

Судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК).

06 березня 2024 року ухвалено обвинувальний вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 1111 КК, який є предметом даного апеляційного оскарження.

Ухвалами апеляційного суду від 11 квітня 2024 року та 22 квітня 2024 року, відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційний розгляд.

Повістка про виклик обвинуваченого у судове засідання, призначене на 18 липня 2024 року, відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК опублікована на офіційному сайті Дніпровського апеляційного суду (т. 2 а.с. 139) та в газеті Урядовий кур`єр (т. 2 а.с. 140).

Судове засідання, призначене на 18 липня 2024 року відкладене у зв`язку з клопотання захисника та призначено на 15 серпня 2024 року. Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК повістка про виклик опублікована на офіційному сайті Дніпровського апеляційного суду та в газеті Урядовий кур`єр (т. 2 а.с. 156, 156а).

Судове засідання, призначене на 15 серпня 2024 року відкладене у зв`язку з клопотання захисника та призначено на 15 серпня 2024 року відкладене на 10 вересня 2024 року у зв`язку з клопотанням захисника. Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК повістка про виклик опублікована на офіційному сайті Дніпровського апеляційного суду та в газеті Урядовий кур`єр (т. 2 а.с. 166, 167).

Зазначений спосіб повідомлення обвинуваченого відповідно до положень кримінального процесуального законодавства є належним ознайомленням його зі змістом виклику (абз. 8 ч. 3 ст. 323 КПК).

ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про зміст судових повісток, дату та час судових засідань, як в суді першої, так і апеляційної інстанції, знав про розгляд судом апеляційної інстанції кримінального провадження стосовно нього, однак не прибув на судові виклики, перебуває на тимчасово окупованій території, що свідчить про ухилення від явки на судові виклики.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 323 КПК судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У зв`язку з тим, що останнє відоме місце проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 ,, що наразі перебуває на тимчасово окупованій території, з якою відсутній поштовий зв`язок, повістки та процесуальні документи поштою не надсилались, надсилались захиснику та опубліковувались в порядку ст. 135 КПК.

Ефективний правовий захист ОСОБА_7 в суді першої інстанції здійснювали адвокат ОСОБА_12 та захисник ОСОБА_6 , остання подала апеляційну скаргу та здійснювала захист в суді першої та апеляційної інстанції безпосередньо в судових засіданнях.

Отже, судове провадження в суді першої та апеляційної інстанції проведені в порядку in absentia відповідно до вимог КПК, з дотриманням прав обвинуваченого на доступ до правосуддя та на захист.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захиснику по суті.

За змістом ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження та ін.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ст. 91 КПК).

За змістом ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч. 1 ст. 92).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ККС ВС) від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив відповісти на всі доводи апеляційної скарги і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник не ставив питання про повторне дослідження доказів та з відповідним окремим клопотанням не звертався, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведений в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, матеріали кримінального провадження, законність та обґрунтованість висновків і мотивів суду першої інстанції, викладених в оскарженому вироку, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вищезазначені положення кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав належним чином, а доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 , який ґрунтується на доказах належним чином досліджених в суді першої інстанції, які викладені у вироку та перевірені апеляційним судом.

Так, допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показав, що виконує обов`язки керівника «Донецького облавтодору». ОСОБА_7 йому знайомий як головний механік філії № 4 «Автодору». З початком повномасштабного вторгнення вживалися заходи для виїзду підприємства з окупованих територій. Ті працівники, що виїхали, повідомили про те, що ОСОБА_7 залишився працювати на окупованій території. Наразі місцезнаходження обвинуваченого йому не відоме. З соціальних мереж йому відомо, що обвинувачений обійняв посаду в.о. керівника філії № 4 Укравтодору при окупаційній владі. Він бачив відео, на якому останній давав інтерв`ю. Що саме той здійснював, займаючи вказану посаду, йому достовірно не відомо.

Відповідно до протоколу огляду від 05 вересня 2022 року слідчим СБУ за участі свідка ОСОБА_11 оглянуто публікацію від 18 травня 2022 року в соціально-орієнтованій мережі «Telegram» на сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка містить текст наступного змісту (мовою оригінала): « ІНФОРМАЦІЯ_3 свободно могут добраться до Мариуполя. Мост, который соединяет населённый пункт с городом восстанавливают сотрудники «Автодора» под контролем Министерства транспорта ДНР. Этот участок дороги был взорван во время активных боевых действий. Когда планируется завершить восстановление объекта?».

Під час огляду вищезазначеної публікації виявлено відеозапис, на якому зафільмовано особу, яку свідок ОСОБА_11 впізнав як ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . За результатами огляду було здійснено повне збереження Web-сторінки, архівацію публікації та скопійовано оглянутий відеозапис. Окрім цього було оглянуто публікацію наступного змісту: «Ремонт дороги Кременёвка-Ялта. Сотрудники Володарского «Автодома» под контролем Минтранса ДНР проводят восстановление дороги «Кременёвка-Ялта». На сегодняшний день рабочие уже уложили более 7 тысяч кв.м. асфальтобетона. Общая площадь участка составит 9,5 тысяч кв.м.». Під час огляду вищезазначеної публікації виявлено відеозапис, на якому зафільмовано особу, яку свідок ОСОБА_11 впізнав як ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . За результатами огляду було здійснено повне збереження Web-сторінки, архівацію публікації та скопійовано оглянутий відеозапис.

Зміст Web-сторінки, заархівованої публікації та скопійовані відеозаписи досліджено в судовому засіданні.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 показала суду, що до 24 лютого 2022 року працювала заступником начальника філії № 4 «Донецького облавтодору». Обвинуваченого ОСОБА_7 знає як колишнього співробітника їх підприємства, відносини робочі. Після її виїзду з окупованої території ОСОБА_7 їй телефонував. Наразі з наявної у неї інформації їх автодор не функціонує, де ОСОБА_7 зараз - не знає. Від колишніх працівників знає, що якийсь час останній обіймав посаду начальника філії № 4 при окупаційній владі, але потім його замінили. У соціальних мережах бачила відео з ОСОБА_7 , де той давав інтерв`ю стосовно діяльності та ремонту доріг.

Згідно з протоколом огляду від 14 вересня 2022 року оперуповноваженим СБУ за участі свідка ОСОБА_10 оглянуто ті самі публікації в соціально-орієнтованій мережі «Telegram» на сторінці під назвою «Оплот ТВ (Z)». Після перегляду обох відеозаписів свідок впізнала зафільмовану на них особу як ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У відповідності до протоколу тимчасового доступу до речей і документів, 22 вересня 2022 року слідчим СБУ на підстав ухвали слідчого судді від 12 вересня 2022 року в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вилучено копії документів, які є підставою для обслуговування клієнта банку ОСОБА_7 , і які, окрім іншого, містять три фото останнього з платіжними картками та копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7 . Володарським РВ УМВС України в Донецькій області 10 листопада 1999 року.

За протоколом огляду від 05 жовтня 2022 року прокурором оглянуто публікацію у мережі «Інтернет» під назвою «О рассмотрении и подписании акта», яка розміщена 21 вересня 2022 року за посиланням, зазначеним у протоколі. На цій сторінці міститься публікації з телеграм-каналу «HMRFJBO42202202», яка містить завантажений фото файл, а саме лист, датований 18 липня 2022 року, «Начальника Володарского филиала ГУП ДНР «АВТОДОР», який містить підпис від імені ОСОБА_7 як начальника вказаної установи.

За результатами огляду було здійснено повне збереження Web-сторінки, архівацію публікації та скопійовано оглянутий фотофайл.

Зміст Web-сторінки, заархівованої публікації та скопійований фотофайл досліджено в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Відповідальність за ч. 4 ст. 1111 КК настає за колабораційну діяльність, зокрема за провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Надаючи оцінку сукупності наведених доказів, їх допустимості, належності, достовірності та достатності та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченого кримінального правопорушення, ч. 4 ст. 1111 КК.

Доводи апеляційної скарги захисника є аналогічними з правовою позицією сторони захисту в суді першої інстанції, яку місцевий суд належним чином перевірив і виклав переконливі мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, на які посилалась сторона захисту.

Доводи апеляційної скарги захисника про отримання доказів з неналежного джерела, що за змістом апеляційної скарги, могло вплинути на їх достовірність, зокрема відомостей, які були розміщенні на інтернет-сторінках, телеграм-каналах, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 54 КПК).

Відповідно до статті 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації.

У частині 3 статті 99 КПК законодавець вказує, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення як документу.

В матеріалах кримінального провадження є вищенаведені протоколи оглядів з фототаблицями Інтернет сторінок та на вебресурсах.

Як видно з вказаних протоколів та ходу слідчих дій з метою правильного збору та збереження отриманих даних і недопущення видалення інформації з мережі Інтернет орган досудового розслідування дотримався такої послідовності дій: (1) здійснив повне збереження вебсторінки за допомогою браузера; (2) створив файли з назвою збереженої сторінки із розширенням «HTML» і папки, в яких містяться автоматично створені файли цих сторінок; послідовність своїх дій під час проведення слідчої дії огляду інформації, розміщеної в Інтернеті відобразив у протоколі огляду з графічним копіюванням сторінок.

Вказані відеофайли збережені до відповідно архіву та доступні за відповідними посиланнями.

Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги захисника про недостовірність та недопустимість цих доказів.

Захисник оспорює допустимість як доказу рапорту та додатки додані до повідомлення про виявлення кримінального правопорушення. За твердженням захисника, вони не містять дат та часу їх складення, а також складені співробітниками СБУ, які не мали права проводити будь-які слідчі дії у даному кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що відомості про кримінальне правопорушення, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001780, було розпочате 04 липня 2022 року на підставі вказаного захисником повідомлення ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях про виявлення факту колабораційної діяльності ОСОБА_7 , до якого і були додані складені співробітниками СБУ Акт огляду сторінки «Міністерства транспорту т.зв. ДНР» на інформаційному ресурсі «Youtube» без дати та часу його складення та рапорт.

У відповідності до ч. 2 ст. 93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказане повідомлення та рапорт не є доказами у кримінальному провадженні, в той же час такі відомості отримані в порядку п. 8 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про Службу безпеки України», ст. 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» і в даному випадку були приводом та підставою для початку досудового розслідування, оскільки містили інформацію про ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 1111 КК.

При цьому, апеляційний суд погоджується з твердженням місцевого суду, що здійснення співробітниками Служби безпеки України гласних оперативних заходів (огляду сторінки на інформаційному ресурсі «Youtube») поза межами досудового розслідування певного кримінального провадження є формою реалізації їх повноважень, які прямо передбачені законом, однак при цьому не є збиранням доказів в розумінні ч. 2 ст. 93 КПК України.

Сторона обвинувачення не посилалась як на докази на повідомлення ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях про виявлення факту колабораційної діяльності ОСОБА_7 та відповідні додатки до нього і єдине правове значення вказаних документів підтвердження підстав внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відеозапис того ж репортажу, який оглядався за Актом огляду сторінки «Міністерства транспорту т.зв. ДНР» на інформаційному ресурсі «Youtube», був оглянутий вже в межах досудового розслідування і саме відповідний протокол огляду є джерелом доказів у кримінальному провадженні, правова оцінка якому, судом апеляційної інстанції надана вище.

Перевірені судом першої інстанції і посилання захисника на недопустимість в якості доказу протоколу огляду від 14 вересня 2022 року публікації в соціально-орієнтованій мережі «Telegram» за участі свідка ОСОБА_10 через складення його старшим оперуповноваженим СБУ ОСОБА_9 , який, за твердженням захисника, не є уповноваженою не проведення слідчих дій особою, аналогічні доводи захисника, наведені і в апеляційній скарзі, які обґрунтовано відхилені місцевим судом з наведенням достатніх мотивів.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 41 КПК оперативні підрозділи органів безпеки здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, дізнавача, прокурора і під час виконання доручень слідчого, дізнавача, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого.

В суді першої інстанції стороною обвинувачення надане доручення слідчого від 04 липня 2022 року співробітникам 7 відділу ГВ ЗНД управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, пунктом 1.6 доручено встановити наявність розміщених на сайтах, в соціальних мережах та інших ресурсах мережі Інтернет аудіо- та відеоматеріалів, підтверджуючих злочинну діяльність ОСОБА_7 з подальшим складанням протоколу огляду та записуванням виявлених матеріалів на оптичний носій інформації.

Вищевказаним дорученням спростовуються твердження захисника, що старший оперуповноважений СБУ ОСОБА_9 здійснював слідчу дію в кримінальному провадженні, будучи неуповноваженою особою, і, відповідно, під час виконання доручення згідно з вимогами ч. 2 ст. 41 КПК користувався повноваженнями слідчого, а отже відповідна слідча дія проведена уповноваженою особою.

Щодо впізнання ОСОБА_7 за протоколом огляду від 05 вересня 2022 року свідком ОСОБА_11 та за протоколом огляду від 14 вересня 2022 року за участі свідка ОСОБА_10 , то останні вказали, що особа, яка на відеозаписі була підписана як ОСОБА_7 , дійсно є ОСОБА_7 , який їм знайомий особисто.

Крім того, показання вказаних свідків не є єдиним джерелом встановлення особи ОСОБА_7 , оскільки відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів, 22 вересня 2022 року слідчим СБУ на підстав ухвали слідчого судді від 12 вересня 2022 року в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вилучено копії документів, які є підставою для обслуговування клієнта банку ОСОБА_7 , і які, окрім іншого, містять три фото останнього з платіжними картками та копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7 . Володарським РВ УМВС України в Донецькій області 10 листопада 1999 року.

Таким чином, всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 , правильно визнані судом допустимими, належними, достовірними та достатніми, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі.

Доводи захисника, що судом першої інстанції враховано, що згідно обвинувального акту ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинив «не пізніше 04 травня 2022 року», проте, це, на думку захисту, не узгоджується з дійсними обставинами справи, перевірені судом першої інстанції та обґрунтовано спростовані.

Апеляційний вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що за наданим захисником витягом перший запис щодо т.зв. «ГУП ДНР «АВТОДОР» у вказаний захисником реєстр був внесений 29 листопада 2022 року. Наведену обставину суд правильно оцінив в сукупності з загальновідомим фактом прийняття в жовтні 2022 року органами влади російської федерації нікчемного рішення про входження т.зв. «ДНР», т.зв. «ЛНР», Запорізької та Херсонської областей до складу федерації. Введення після цього т.зв. «ГУП ДНР «АВТОДОР» в правове поле російської федерації (реєстрація як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб) не скасовує тієї обставини, що т.зв. «Володарский филиал ГУП ДНР «АВТОДОР» здійснював свою діяльність і до прийняття вказаних рішень під фактичним контролем, у взаємодії з державою агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово-окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника, що під час розгляду справи судом першої інстанції стороною обвинувачення не надано суду допустимих доказів щодо добровільного провадження ОСОБА_7 господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Свідок ОСОБА_11 в суді показав, що з початком повномасштабного вторгнення вживалися заходи для виїзду підприємства з окупованих територій. Ті працівники, що виїхали, повідомили про те, що ОСОБА_13 залишився працювати на окупованій території. Свідок ОСОБА_10 пояснила, що після її виїзду з окупованої території ОСОБА_7 їй телефонував, розпитував: «Як справи, як влаштувалися?». Від колишніх працівників знає, що якийсь час останній обіймав посаду начальника філії № 4 при окупаційній владі, але потім його замінили. У соціальних мережах бачила відео з ОСОБА_7 , де той давав інтерв`ю стосовно діяльності та ремонту доріг.

На підставі досліджених відеозаписів можна дійти висновку, що ОСОБА_7 у цей час приймав активну участь у висвітленні господарської діяльності т.зв. «Володарского филиала ГУП ДНР «АВТОДОР» у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, у підконтрольних країні-агресору (російській федерації) засобах масової інформації, з метою надання вигляду законності діяльності т.зв. «Володарского филиала ГУП ДНР «АВТОДОР» на тимчасово окупованій ЗС РФ території, що в свою чергу надає можливість для виправдування дій ЗС РФ із так званого «звільнення народу Донбасу» на тимчасово окупованій території.

Твердження захисника, що дії, які інкримінуються ОСОБА_7 не відповідають визначенню та змісту господарської діяльності, наведених в ст. 3 Господарського кодексу України. Провадження господарської діяльності в контексті ч. 4 ст. 1111 КК вираз «у взаємодії з державою-агресором» не є тотожним виразу «у взаємодії з суб`єктом господарювання держави-агресора», оскільки на відміну від органів влади суб`єкти господарювання не є виконувачами функцій та офіційними представниками держави-агресора, а тому, в діях останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 4 ст. 1111 КК України є необґрунтованими, входячи з наступного.

Частиною 4 статті 1111 КК законодавцем визначені кримінально карані дії, які полягають, зокрема у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території.

Нормативне визначення поняття господарської діяльності міститься в статті 3 Господарського кодексу України, відповідно до якої під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

З конструкції ч. 4 ст. 1111 КК та легального визначення поняття господарської діяльності апеляційний суд доходить висновку, що закон про колабораційну діяльність передбачає покарання осіб, які провадили господарську діяльність у взаємодії з окупаційною владою та встановлює кримінальну відповідальність майже за будь-яку господарську чи підприємницьку діяльність на окупованій території і він охоплює широке коло осіб, які здійснюють таку діяльність.

Виходячи з встановлених фактичних обставин кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_7 займався організацією проведення робіт з ремонту доріг та відновлення водопропускних труб в районі смт Мангуш Донецької області з метою відновлення сполучення між населеними пунктами Донецької області, а також організовував заміну інформаційних дорожніх знаків у смт Нікольське Донецької області, представляв себе як безпосередній керівник виконання вказаних робіт та приймав активну участь у висвітленні господарської діяльності т.зв. «Володарского филиала ГУП ДНР «АВТОДОР» у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, у підконтрольних країні-агресору засобах масової інформації, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що такі його дії охоплюються поняттям господарської діяльності, зокрема містять ознаки господарсько-виробничих відносин.

При кваліфікації дій особи за вказаною статтею слід виходити із фактичних дій, яка вчиняла особа, безвідносно до того чи перебували такі дії в межах наданих їй повноважень окупаційною владою, чи була зареєстрована за законодавством т.зв. ДНР юридична особа тощо.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочині, передбаченого ч. 4 ст. 1111 КК, вчиненого за обставин, викладених у вироку суду і такі висновки перевірені судом апеляційної інстанції, в тому числі і шляхом прослуховування показань свідків, які вони надавали в суді першої інстанції та перевірки письмових доказів кримінального провадження та коректності їх викладення у вироку.

Визначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно врахував характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим, нетяжким злочином, обставини його вчинення ОСОБА_7 в тяжкий для країни час, в умовах воєнного стану та повномасштабного вторгнення держави агресора кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, виконуючи особливу роль особи, яка вчинила колабораційну діяльність, своїми діями надавав можливість для виправдування дій ЗС рф. При цьому суд врахував відомості про особу обвинуваченого, який є таким, що не має судимості в силу ст. 89 КК, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, відсутність обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в суб`єктах господарювання незалежно від форми власності, а також обіймати посади в органах державної влади, державного управління та місцевого самоврядування, строком на 10 (десять) років, та з конфіскацією всього належного йому майна. І таке покарання відповідає вимогам ст. 50, 55, 65 КК є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК, забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 4 статті 1111 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4