Номер провадження: 11-сс/813/1175/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2024 року, в кримінальному провадженні №0001024 від 11.07.2024 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Хмельницької обл. с. Монастирок, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, із середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 13.01.2021 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строком 4 (чотири) роки. 21.11.2023 року звільнений по відбуттю покарання,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

встановив:

Слідчим відділом ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001024 від 11.07.2024 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України за наступних обставин.

11.07.2024 року, близько 09:50 год., ОСОБА_8 , проходячи повз будинок по АДРЕСА_3 та помітивши поряд із ним припаркований мопед марки «Honda Dio», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin- НОМЕР_2 : НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_10 та реалізуючи раптово виниклий корисливий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання підійшов до вказаного мопеда та за допомогою ключа, що перебував у замку запалення, запустив двигун, сів за кермо, тим самим установивши контроль над транспортним засобом, та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, чужим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 5000 грн.

12.07.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 22.07.2024 року.

18.07.2024 року слідчий СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , з огляду на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді від 19.07.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання органу досудового розслідування про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, в період з 22:00 до 06:00 год. наступної доби, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивовано тим, що прокурором не було доведено продовження існування раніше встановлених ризиків. Крім того, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 має на утриманні вагітну цивільну дружину та неповнолітню дитину.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Прокурор посилається на те, що підозрюваний є мешканцем іншої області України, в м. Одесі не має постійного місця проживання, договір про оренду житла за адресою: АДРЕСА_2 , укладено співмешканкою підозрюваного - ОСОБА_12 . напередодні розгляду судом клопотання, оскільки на день його вручення місцем проживання підозрюваного було інше орендоване помешкання. Прокурор вважає, що посилання суду на повідомлення сторони захисту про те, що підозрюваний неофіційно працює з метою утримання своєї цивільної дружини та її дитини не зменшує суспільну небезпечність підозрюваного. Стверджує, шо підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; пояснення підозрюваного та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

При цьому, ч. 3 ст. 199 КПК передбачає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується/продовжується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути замінений на інший - більш або менш суворий.

За результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчим суддею прийнято рішення про зміну підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу та відмову у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З матеріалів судової справи вбачається, що на стадії розгляду питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , який на даний час підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого злочину та існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Одночасно, слідчим суддею в обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що обидва ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, мають місце, проте заслуговують на увагу долучені стороною захисту в судовому засіданні докази, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 , який неофіційно працює з метою утримання дитини та своєї вагітної цивільної дружини. Крім того, слідчий суддя врахував, що будучи допитаним підозрюваний ОСОБА_8 свою вину визнав повністю.

У суді апеляційної інстанції прокурор не спростував висновки слідчого судді стосовно того, що на даний час існуючи ризики зменшилися, що свідчить про обґрунтованість оскарженої ухвали.

Враховуючі конкретні обставин справи, колегія суддів вважає, що на теперішній час відсутня нагальна потреба для продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з урахуванням особи підозрюваного, наявності у нього міцних соціальних зв`язків, повного визнання вини та відсутності матеріальної шкоди потерпілій стороні, а також відсутності фактів порушення підозрюваним умов домашнього арешту, з дня винесення оскарженої ухвали.

Апеляційний суд бере до уваги доводи прокурора про наявність попередніх судимостей підозрюваного та погоджується з тим, що вони можуть охарактеризувати особу підозрюваного ОСОБА_8 , як особу схильну до вчинення злочинів, проте на думку колегії суддів, з урахуванням сімейного стану підозрюваного, підтвердження його співмешканкою факту утримання їх сім`ї одним підозрюваним, в силу перебування її на великому терміні вагітності, а також наявності на утриманні ще одної малолітньої дитини, суд вважає, що застосований слідчим суддею запобіжний захід у виді домашнього арешту на даному етапі досудового розслідування є доцільним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Апеляційний суд враховує повідомлення прокурора, що підозрюваний не вживав будь-яких дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а після зміни запобіжного заходу фактів порушення покладених на нього обов`язків не зафіксовано.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у виді триманні під вартою, та до підозрюваного ОСОБА_8 , застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, в межах кримінальному провадженні №0001024 від 11.07.2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3