233 № 233/3857/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000194 від 19 травня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дзержинськ Донецької області, є громадянкою України, має середню освіту, незаміжня, працездатна, не працює, раніше не судима, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2024 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000194 від 19 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час досудового розслідування, 05 липня 2024 року між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_6 та підозрюваною на той час ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 просив не затверджувати раніше укладену угоду, оскільки з часу її укладання були внесені зміни до законодавства і значно збільшено граничний розмір матеріальної шкоди, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, тобто відбулась часткова декриміналізація, в зв`язку з чим діяння, інкриміноване ОСОБА_5 , станом на сьогоднішній день не містить складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала думку свого захисника.

Прокурор ОСОБА_3 в судовму засіданні погодилась із думкою захисника ОСОБА_4 і пояснила, що дійсно, на момент укладання угоди з ОСОБА_5 - 05 липня 2024 року, угода повністю відповідала вимогам КК України та КПК України, але на теперішній час в зв`язку із змінами в законодавстві станом на сьогоднішній день провадження відносно ОСОБА_5 підлягає закриттю.

З`ясувавши думку учасників судового провадження та перевіривши угоду на відповідність вимогам діючого законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у затвердженні угоди виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про відмову в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468- 475 КПК України.

Відповідно до ст. 474 ч. 7 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Статтею 472 КПК України передбачено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди..

09.08.2024 року набув чинності Закон № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», відповідно до якого був збільшений поріг для кримінальної відповідальності за крадіжку. Відповідно до положень даного Закону, викрадення чужого майна стало кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна становить понад два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3028,00 грн).

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вартістю 361,00 грн, вченому в умовах воєнного стану 19 травня 2024 року.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №0306/7567/12 судам нагадується, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК. Згідно із частиною першою цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання законом чинності.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що з метою встановлення всіх обставин справи, правильної правової кваліфікації діяння, а тим більше з огляду на те, що сторони угоди в судовому засіданні фактично відмовилися від її затвердження, в затвердженні угоди судом необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 314, 474 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні угоди від 05 липня 2024 року, укладеної між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_6 та підозрюваною ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 про визнання винуватості.

Розгляд кримінального провадження продовжити у загальному порядку зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1