Справа № 303/8162/23
Провадження № 11-кп/4808/387/24
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000305 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2023 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, тимчасово непрацюючого, раніше судимого, востаннє: вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.08.2023 року за ст. 126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.08.2023 року, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 1 (один) місяць.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, тобто - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Злочин вчинено при таких обставинах.

04 березня 2023 року, близько 20:00 год. ОСОБА_8 знаходячись за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків зі своїм батьком, потерпілим ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, знаходячись в кімнаті вказаної квартири, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс потерпілому ОСОБА_10 множинні удари руками затисненими в кулак в область обличчя та тулуба, в результаті чого, останній згідно висновку судово-медичної експертизи № 98/2023 від 26.05.2023 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, субарахноїдальними крововиливами, набряком легень та головного мозку, забоями та розривами тканин правої легені, гемотораксом 900, розривам капсули та тканини печінки та селезінки, гемоперитонеума 1000, множині переломи ребер з обох сторін з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, що і явилось безпосередньою причиною смерті. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, чим можуть бути ноги та кісті затиснуті в кулак сторонньої людини по ударному механізму спричинення, з прикладанням значної фізичної сили, як такі що небезпечні для життя в момент спричинення, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і з безпосередньою причиною смерті знаходяться у прямому причино-наслідковому зв`язку. По давності виникнення всі тілесні ушкодження виникли одночасно з невеликими проміжками часу, під час спричинення яких міг знаходитись у вертикальному або горизонтальному чи близьких до них положеннях тіла та можуть вкладатися в час події, що мала місце 04.03.2023 року.

Захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає вирок суду незаконним, оскільки він винесений з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам провадження та судом неправильно надано оцінку доказам.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що він не завдавав шкоди потерпілому - своєму батьку ОСОБА_10 , тілесних ушкоджень, не завдавав ударів, та коли виявив батька в квартирі в такому стані, то попробував привести його до тями, хотів надати першу медичну допомогу. Стверджує, що допитані свідки жодним чином не спростували пояснення обвинуваченого. Зазначає, що позиція обвинуваченого ОСОБА_8 стороною обвинувачення не спростована.

На думку сторони захисту стягнення з обвинуваченого 15 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди витрат на поховання є незаконним, оскільки потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ці кошти в сумі 15 000 грн на поховання були коштами померлого потерпілого ОСОБА_10 .

Потерпіла ОСОБА_11 та її представник ОСОБА_12 не з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції, повідомлені належним чином про час та місце апеляційного розгляду.

Представник потерпілої ОСОБА_12 подала заяву про розгляд апеляційної скарги без участі потерпілої ОСОБА_11 та представника ОСОБА_12 .

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без участі потерпілої ОСОБА_11 та представника ОСОБА_12 .

Під час апеляційного розгляду:

обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити;

прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу сторони захисту необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку суду апеляційної інстанції, при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 доведена поза розумним сумнівом сукупністю досліджених під час розгляду в суді першої інстанції доказами.

Так, суд першої інстанції прийняв до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 04 березня 2023 року він вживав алкоголь та наркотичні засоби, тому дуже погано пам`ятає події, що відбувалися протягом дня. Пам`ятає, що прийшов додому ввечері, в квартирі було темно, можливо приліг відпочити, через деякий час побачив батька, який лежав у кімнаті на підлозі біля ліжка. Він, як фельшер почав надавати батьку першу медичну допомогу, бо подумав, що у батька щось з серцем. З батьком у нього часто виникали сварки на побутовому ґрунті та бійки на фоні вживання алкоголю. При цьому допускає, що якщо зібрані у справі докази вказують, що він міг вбити батька, то він цього не заперечує, бо нічого не пам`ятає. На запитання учасників судового розгляду повідомив, що кров батька на його одязі могла з`явитися внаслідок того, що він торкався батька, коли хотів йому надати медичну допомогу (робив масаж серця), а звідки рана на потиличній частині його голови не може точно сказати, бо не пам`ятає за яких обставин її отримав, можливо з кимось побився. Шкодує, що так сталося з батьком. Цивільний позов, заявлений потерпілою визнає, але не має фінансової можливості такий задоволити.

Також, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги пояснення потерпілої ОСОБА_11 , яка надала суду показання, що вона є звідною сестрою по матері обвинуваченого ОСОБА_8 та падчеркою потерпілого ОСОБА_10 . Останній рік, тобто після смерті її матері, вона не проживала у квартирі АДРЕСА_2 в якій зареєстрована, а тільки навідувалася вгості до брата та вітчима. У неї були хороші відносини з вітчимом. Того дня, 04.03.2023 року вона приходила до них до обіда, провідати вітчима, він був вдома один. Про смерть вітчима дізналася від сусідки. Про цивільний позов їй не відомо, суму яку вона просить стягнути за цивільним позов матеріального та морального відшкодування не п`ятає. З похованням вітчима їй допомагав чоловік на ім`я ОСОБА_13 прізвище якого вона не знає. Своїх особистих коштів на поховання вітчима вона не витрачала. Поховали ОСОБА_10 за пенсію, яку виплатили після його смерті. Щодо суми заявленного її представником цивільного позову, нічого сказати не може,залишає на розсуд суду.

Так, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги пояснення свідка ОСОБА_14 , який показав, що проживає на одному поверсі з сім`єю ОСОБА_15 . У квартирі фактично проживали тільки батько і син, які часто сварилися на фоні зловживання алкоголем. Сторонні особи до них не приходили. Інколи навідувалась ОСОБА_16 - донька померлої дружини покійного ОСОБА_17 . Між їх квартирами є суміжна стіна. Так, 04.03.2023 року, близько 20:00 годин, він дивився телевізор у кімнаті, раптом через стінку почув крик ОСОБА_18 «батя помер». Він вийшов на коридор та постукав у їх двері. Двері відкрив ОСОБА_18 у нього був вигляд людини, яка щойно прокинулась. У квартирі було відчувався запах алкоголю. Пройшовши у кімнату ОСОБА_19 , побачив його лежачим на підлозі біля ліжка зі слідами крові та тілесних ушкоджень. На руках ОСОБА_18 побачив засохлу кров. Він зразу викликав швидку та поліцію. На його запитання, що трапилося, ОСОБА_18 не зміг нічого пояснити. Коли і хто поховав ОСОБА_17 він не знає, сусідам не повідомили.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку показанням свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , протоколу огляду місця події від 04.03.2023 року з фототаблицями та флеш носієм, протоколу отримання зразків для експертизи від 05.03.2023 року, протоколу затримання особи, підозрюваною у вчиненні злочину від 05.03.2023 року, лікарському свідоцтв про смерть № 110/м/2023 від 09.03.2023 року, висновку експерта № 98/2023 від 26.05.2023 року, висновку експерта № 76/2023 від 18.04.2023 року, висновку судово-психіатричного експерта № 157 від 25.05.2023 року, висновку експерта № СЕ-19/107-23/4336-БД від 25.08.2023 року, висновку експерта № СЕ-19/107-23/4333-БД від 25.08.2023 року, висновку експерта № СЕ-19/107-23/4355-БД від 25.08.2023 року, висновку експерта № СЕ-19/107-23/4356-БД від 25.08.2023 року, висновку експерта № СЕ-19/107-23/4358-БД від 25.08.2023 року, висновку експерта № СЕ-19/107-23/4359-БД від 25.08.2023 року, висновку експерта № СЕ-19/107-23/4332-БД від 25.08.2023 року, висновку експерта № СЕ-19/107-23/4334-БД від 25.08.2023 року, висновку експерта № СЕ-19/107-23/4357-БД від 18.10.2023 року, висновку експерта № СЕ-19/107-23/4327-БД від 19.10.2023 року та іншим.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, підтверджується й письмовими доказами, перелік яких наведено в мотивувальній частині вироку, та, на переконання колегії суддів, обґрунтовано покладених в основу обвинувального вироку суду.

Дослідивши надані суду докази, колегія суддів вважає правильним критичне ставлення суду першої інстанції до обраної позиції обвинуваченого ОСОБА_8 в частині невизнання ним вини, виходячи з відсутності доказів, які б підтверджували таку позицію обвинуваченого.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що не було допитано всіх свідків, або пояснення свідків не спростовують пояснення обвинуваченого, не є слушним.

Викладені судом та досліджені докази беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_8 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що докази отримані у належному процесуальному порядку, підстав для визнання доказів недопустимими колегія суддів не знаходить.

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Суд першої інстанції, з урахуванням даних щодо особи ОСОБА_8 , обставин, які обтяжують покарання та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, призначив покарання в межах, встановлених у санкції ч. 2 ст. 121 КК України, яке на думку суду апеляційної інстанції є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідними та достатніми для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

На думку суду апеляційної інстанції, визначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, де шляхом часткового складання покарань, призначених за оскаржуваним та попереднім вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2023 року, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 1 (один) місяць є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів дійшла до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, а тому підстав для скасування вироку суду першої інстанції та направлення на новий судовий розгляд апеляційним судом не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, обвинуваченим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5