Справа № 308/7677/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника власників майна ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власників майна адвоката ОСОБА_10 , що діє в інтересах ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194 від 06.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Адвокат ОСОБА_10 , що діє в інтересах власника майна ОСОБА_11 та ОСОБА_12 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2024 на грошові кошти в загальній сумі 71 60 (сімдесят одна тисяча шістсот) гривень, 10 000 (десять тисяч) доларів США та 250 (двісті п`ятдесят) євро.

В обґрунтування клопотання зазначив, що арешт на вказані грошові кошти був накладений з метою збереження речових доказів. Вважає, що вказані речі зокрема вилучені грошові не мають жодного відношення до вказаного кримінального правопорушення і не відповідають критеріям речових доказів передбачених ст.98 КПК України, оскільки грошові кошти були вилучені у ОСОБА_12 з її особистих речей з її сумочки.

Зазначив, що доказом походження вилучених коштів у ОСОБА_12 , є те, що вона 09.02.2024 продала власний транспортний засіб марки «NISSAN ROGUE», 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за 13500 доларів США про що є відповідна письмова розписка в підтвердження.

Вказав, що в даному випадку належні ОСОБА_12 грошові кошти не відповідають вимогам ч. 2 ст. 167 КПК України, зокрема такі не є предметом кримінального правопорушення, не відносяться до таких, що одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них тощо, тому існують всі підстави, що передбачені положеннями ч.1 ст. 174 КПК України для часткового скасування ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 23.02.2024 в частині, що стосується накладення арешту на грошові кошти, оскільки арешт в цій частині накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні представник власників майна адвокат ОСОБА_10 клопотання підтримав, просив задовольнити.

В судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення поданого клопотання, вказав, що вказані грошові кошти визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні. Крім того, зазначив, що по даному кримінальному провадженні матеріали були виділені в окреме провадження відносно невстановлених осіб. Зазначив, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не є підозрюваними в даному кримінальному провадженні.

Захисники та обвинувачені просили задовольнити подане клопотання.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали поданого клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2024 року по справі №308/1524/24 (провадження 1-кс/308/986/24) задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000194 від 06.07.2023 та накладено арешт на майно, яке вилучене в ході обшуку, проведеного 12.02.2024 за адресою АДРЕСА_1 а саме: на згорток фольги із білою кристалічною речовиною подібною до метамфетаміну, грошові кошти в сумі 14 550 гривень, наявні у гаманці на підвіконнику кухонної кімнати: 15 купюр номіналом 500 грн, 23 купюри номіналом по 200 грн, 18 купюр номіналом по 100 грн; 13 купюр номіналом по 50 грн, 2 банківські картки Монобанк НОМЕР_2 , Приватбанк НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 8000 гривень та 150 Євро із чоловічої сумки: 16 купюр номіналом 500 гривень, 3 купюри номіналом по 50 Євро, банківські картки: А-банк НОМЕР_4 ; Монобанк НОМЕР_5 ; Монобанк НОМЕР_6 ; А-банк НОМЕР_7 ; Спортбанк НОМЕР_8 ; Приватбанк НОМЕР_9 ; мобільний телефон марки «Xiaomi» M1803, чорного кольору; мобільний телефон марки «Samsung» Galaxy S8 ІМЕІ НОМЕР_10 , без сім картки, сірого кольору, із пошкодженням; скретч-картку до оператора ІНФОРМАЦІЯ_2 ; грошові кошти в сумі 49 700 гривень: 10 купюр номіналом 1000 грн, 73 купюри номіналом 500 грн, 16 купюр номіналом 200 грн, 10000 доларів США: 100 купюр номіналом по 100 доларів США; 100 Євро, одна купюра, серії 9.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так, арешт на грошові кошти було накладено слідчим суддею з метою збереження їх як речових доказів та оскільки такі мають доказове значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що органом досудового розслідування згідно постанови прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 від 23.04.2024 було виділено із матеріалів досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2023 за №0000194 в окреме провадження відносно невстановлених осіб.

У виділених матеріалах власника майна ОСОБА_11 та ОСОБА_12 жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні не мають.

У постанові від 18.09.2013 у справі №6-92цс13 Верховний Суд зазначив, що основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та дотриманням фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в ст.1 Першого протоколу, де йдеться про досягнення обґрунтованої пропорційності між ужитими заходами та метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

В судовому засіданні вставлено та не заперечувалось прокурором, що грошові кошти, на які накладено арешт не містять слідів вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі могли бути об`єктом кримінально протиправних дій чи набуті кримінально протиправним шляхом (частина перша статті 98 КПК України).

За таких обставин, враховуючи розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, вважаю, що накладення арешту на грошові кошти, належні ОСОБА_12 , створює обмеження у реалізації основоположних прав та свобод, які гарантуються Конституцією України та є найвищою соціальною цінністю, суд приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 309, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2024 на грошові кошти в загальній сумі 71 60 (сімдесят одна тисяча шістсот) гривень, 10 000 (десять тисяч) доларів США та 250 (двісті п`ятдесят) євро та повернути їх власнику ОСОБА_12 .

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її підписання.

Головуючий суддя ОСОБА_1