ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/10402/22

Номер провадження 1-кп/495/700/2024

18 липня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0000147 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сухолужжя Білгород-Дністровського району Одеської області, с середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурори Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

представник потерпілого ОСОБА_6 захисник ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, 04.04.2022 року, приблизно о 17:00 годині, обвинувачений ОСОБА_3 , знаходячись на узбіччі вулиці, біля огорожі городу домоволодіння АДРЕСА_1 , під час сварки, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні та неповаги до таких охоронюваних законом цінностей, як здоров`я людини, з метою спричинення тілесних ушкоджень, штовхнув потерпілого ОСОБА_6 руками в плечі, після чого одразу наніс йому удар своєю правою ногою по стопі лівої ноги, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому голівки основної фаланги першого пальця лівої стопи, яке викликало розлад здоров`я строком більше 21 дня (для зростання кісткової тканини необхідний термін що перевищує три тижні), і за цим критерієм, відповідно до п. 2.2.1, 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р. відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, не визнав.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що 04.04.2022 року, приблизно о 17:00 годині він виходив з лиману і почув як його матір кричить, підійшовши до матері він побачив, що потерпілий ОСОБА_6 свариться з його матір`ю. Між ним та потерпілим виникла сварка із за буряну на городі, потерпілий замахнувся на нього ногою, він в цей момент схопив потерпілого за ногу та відштовхнув його. Далі, вибігла дружина потерпілого, після чого він уїхав. Потерпілий з своєю дружиною завжди провокували його матір. Слідчих дій з ним не проводили. Свою вину не визнає. Цивільний позов потерпілого не визнає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- свідченнями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_3 знає, так як вони сусіди та проживають поруч. 04.04.2022 року, приблизно о 17:00 годині він був на огороді та підійшов до обвинуваченого ОСОБА_3 с проханням пересадити кущі з його частини огороду на свою. Обвинувачений ОСОБА_3 почав нервувати та шарпнув його дружину. На дії обвинуваченого ОСОБА_3 він підійшов до останнього, щоб захистити дружину в результаті чого у них зав`язався конфлікт під час якого обвинувачений штовхнув його руками в плечі, після чого одразу наніс йому удар своєю правою ногою по стопі лівої ноги в результаті чого у нього стався закритий перелом голівки. Далі, в цей же день він викликав швидку та поліцію. Обвинувачений ОСОБА_3 його не допомагав лікуватися. Просив покарати обвинуваченого на розсуд суду. Цивільний позов підтримав у повному обсязі;

- свідченнями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що потерпілий ОСОБА_6 це її чоловік. Обвинуваченого ОСОБА_3 знає, так як вони сусіди та проживають поруч. 04.04.2022 року приблизно о 17:00 годині вона була на огороді та почула крики і побачила, що обвинувачений ОСОБА_3 з своєю матір`ю сваряться з її чоловіком потерпілим ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_3 почав шарпати її чоловіка, після чого вона підбігла до них, однак обвинувачений штовхнув її та вдарив її чоловіка потерпілого ОСОБА_6 , оскільки він заступився за неї. Далі, вона зупинила обвинуваченого та кричала, що викличе поліцію. Після того як пішов обвинувачений то його мати залишилась та ображала проклинаючи її. Сам сварка сталося і за кущів. Лікування чоловіка були за їх особисті кошти, обвинувачений не допомагав їм. До лікарні їх відвіз сусід;

- свідченнями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 це її син. Потерпілого ОСОБА_6 вона знає, так як вони є сусідами та проживають поруч. 04.04.2022 року приблизно о 17:00 годині вона прибирала на городі до неї підійшов потерпілий ОСОБА_6 , який почав її ображати та шарпати від чого вона трохи не впала. Далі, вона відбігла від потерпілого ОСОБА_6 , так як злякалась, однак побачивши свого сина обвинуваченого ОСОБА_3 покликала останнього. Потерпілий ОСОБА_6 начав штовхати сміття і обвинувачений ОСОБА_3 штовхнув потерпілого і між ними почався конфлікт на який прибігла дружини потерпілого. Її син ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_6 почали штовхатися, тілесні ушкодження останньому її син не наносив.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

- витягом з ЄРДР № 0000147 від 26.05.2022 року, про те, що 25.05.2022 року до ЧЧ Білгород-Дністровського РВП надійшла ухвала слідчого судді Білгород-Дністровській міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2022 року по справі № 495/2746/22 згідно якої зобов`язано посадових осіб Білгород-Дністровського РВП внести відомості до ЄРДР за фактом спричинення тілесних ушкодження гр. ОСОБА_6 ;

- протоколом про тимчасовий доступ до речей та документів від 21.11.2022 року;

- медичною картою стаціонарного хворого та виписним епікризом КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради № 1894 від 09.04.2022 року;

- висновком експерта від 22.11.2022 року № 144, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно наданої медичної документації) мали місце тілесні ушкодження у вигляді Закритого перелому голівки основної фаланги першого пальця лівої стопи, підтвердженого рентгенологічним дослідженням.

Ушкодження у вигляді закритого перелому голівки основної фаланги першого пальця лівої стопи виникли внаслідок травматичної дії тупого предмету (предметів), особливості травмуючої поверхні якого в морфології ушкоджень не відобразилися (не має опису в медичній документації), можливо с строк та за обставин вказаних в наданій медичній документації.

Діагноз «перелом кубовидної кістки», «Закритий перелом медіальної клиноподібної кістки лівої стопи із задовільним стоянням уламків» об`єктивно та достовірно не підтверджений рентгенологічним дослідженням, тому згідно п. 4.13.1 «Правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 17.01.1995 р. не може бути кваліфікований за ступенем тяжкості. Для підтвердження вказаних діагнозів необхідне повторне рентген обстеження гр. ОСОБА_6 з описом рентген-знімків лікарем-рентгенологом.

Ушкодження у ОСОБА_6 , викликали розлад здоров`я строком більше 21 дня, (для зростання кісткової тканини необхідний термін що перевищує три тижні), за цим критерієм відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, згідно п.п 2.2.1., 2.2.2. «Правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 17.01.1995р.

Для уточнення механізму виникнення вказаного ушкодження у гр. ОСОБА_6 необхідно проведення слідчого експерименту потерпілого;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.12.2022 року та відеозаписом до нього, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 в присутності захисника, спеціаліста та понятих розповів та показав яким чином та при яких обставинах обвинувачений ОСОБА_3 наніс йому тілесні ушкодження;

- висновком експерта від 20.12.2022 року № 178, відповідно до якого тілесні ушкодження, виявлені при проведенні експертизи потерпілого ОСОБА_6 могли бути спричинені при обставинах, викладених потерпілим під час проведення слідчого експерименту, за його участю, при відтворенні обставин.

Досліджені під час судового розгляду докази суд вважає належними та допустимими, та такими, що отримані у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» при призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України (далі - КК) суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, робить висновок, що за результатами даного судового розгляду вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України доведена в повному обсязі.

Висновок суду ґрунтується на висновках з пояснень обвинуваченого, який не заперечував, що дійсно між ним та потерпілим виник конфлікт, в результаті якого зав`язалась сварка під час якої він штовхнув потерпілого, поясненнями потерпілого та свідка щодо того, як, коли та за яких обставин обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення.

Суд критично відноситься до свідчень обвинуваченого ОСОБА_3 щодо того, що він не наносив удар своєю правою ногою по стопі лівої ноги потерпілого ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому голівки основної фаланги першого пальця лівої стопи, оскільки його покази спростовуються показами потерпілого та свідків, а також висновком судово-медичної експертизи від 22.11.2022 року № 144, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому голівки основної фаланги першого пальця лівої стопи, підтвердженого рентгенологічним дослідженням.

Ушкодження у вигляді закритого перелому голівки основної фаланги першого пальця лівої стопи виникли внаслідок травматичної дії тупого предмету (предметів), особливості травмуючої поверхні якого в морфології ушкоджень не відобразилися, можливо с строк та за обставин вказаних в наданій медичній документації.

Ушкодження у ОСОБА_6 , викликали розлад здоров`я строком більше 21 дня, (для зростання кісткової тканини необхідний термін що перевищує три тижні), за цим критерієм відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, згідно п.п 2.2.1., 2.2.2. «Правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 17.01.1995р оку та висновком судово-медичної експертизи від 20.12.2022 року № 178, відповідно до якого тілесні ушкодження, виявлені при проведенні експертизи потерпілого ОСОБА_6 могли бути спричинені при обставинах, викладених потерпілим під час проведення слідчого експерименту, за його участю, при відтворенні обставин.

Невизнання провини обвинуваченим ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд розцінює як бажання уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його за ч.1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, посередню характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я, те що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Враховуючи викладене та те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, його відношення до скоєного, а саме те, що він не розкаявся та не сприяв розкриттю злочину, враховуючи його сімейний стан, а саме те, що на час вчинення кримінального правопорушення він мав на утриманні неповнолітню дитину, а також враховуючи думку потерпілого, який просив призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду, суд вважає недоцільним відбування покарання обвинуваченому у вигляді обмеження волі та приходить до переконання про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст.ст. 75, 76 КК України

Суд приходить до переконання, що саме таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь моральної шкоди у сумі 50 000 грн.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичної білі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_6 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в наслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 компенсацію моральної шкоди у сумі 20 000 грн.

Речові докази, судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст. 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково та стягнути с засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 компенсацію моральної шкоди у сумі 20 000 грн. В іншій частині цивільний позов залишити без задоволення.

Речові докази, судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1