Справа № 157/1880/24
Провадження № 1-кп/157/188/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000777 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, непрацевлаштованого, на утриманні троє малолітніх дітей та одна неповнолітня дитина, здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 наприкінці квітня 2024 року, знаходячись в зоні проведення активних бойових дій на сході України поблизу населеного пункту ( АДРЕСА_2 (точної дати, часу та місця органом досудового розслідування не встановлено), виявив 40 патронів, які належать до боєприпасів для стрільби придатні, виготовлені промисловим способом і є гвинтівковими патронами калібру 7,62х54 мм зразка 1908 року, 1 патрон, який належить до боєприпасів і є великокаліберним бронебійно-запалювально-трасуючим патроном, калібру 12,7х99 мм М20 (50 CAL), виготовленим промисловим способом виробництва SMI (Societa Metallurgica Italiana), чотири конструктивно оформлені заряди пластичної бризантної вибухової речовини на основі гексогену, загальною масою 3808,3 г, які відносяться до зарядів вибухових речовин та придатні до вибуху, а також дві 200-х г тротилові шашки та одну частину 200 г тротилової шашки, які є конструктивно оформленими зарядами бризантної вибухової речовини, загальною масою 541,2 г, які відносяться до зарядів вибухових речовин та придатні до вибуху, та, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання вказаних боєприпасів, маючи подальший умисел на їх зберігання, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав зазначені об`єкти, які зберігав при собі.

Надалі, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, зберігаючи вищевказані боєприпаси та заряди вибухових речовин, незаконно, всупереч п. 1 Додатку № 1 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України та п. «а» ч. 1 Спеціального порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна, затверджених пунктами 1 та 2 постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471 ХІІ від 17.06.1992 відповідно, пунктів 2, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, пунктів 2.1, 8.1, 9.1, 9.2 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, переніс до невстановленого в ході досудового розслідування транспорту та перевіз останні до місця свого постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де закопав вказані боєприпаси та заряди вибухових речовин в землю за господарською прибудовою (сараєм) на території за вищезазначеною адресою, та зберігав їх до 02 год 30 хв 08 жовтня 2024 року без передбаченого на те законом дозволу, тобто до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час проведеного огляду місця події.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Під час досудового розслідування 07 листопада 2024 року між прокурором Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_6 , який на підставі ст. 36 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000777, та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю його захисника ОСОБА_5 , було укладено угоду про визнання винуватості, що відповідає вимогам ст. 472 КПК України, за умовами якої ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, зобов`язувався сприяти розслідуванню і встановленню обставин вказаного кримінального правопорушення. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Сторонами також узгоджено міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , у виді позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі статті 75 КК України та призначенням іспитового строку, а також покладенням обов`язків.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні сторони кримінального провадження обвинувачений за участю захисника та прокурор просили суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до пункту 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

Абзацом ч. 4 ст. 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно з ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, узгоджена сторонами міра покарання, передбачена санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам законів, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_6 з однієї сторони і обвинуваченим ОСОБА_4 з другої сторони та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання, від відбування якого обвинуваченого необхідно звільнити на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та встановленням мінімального іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором судом не встановлено.

Речовими доказами суд вирішує розпорядитись відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд скасовує арешт майна, вилученого під час проведення огляду місця події, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2024 року.

Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз зброї, комплексних судових вибухо-технічних експертиз на загальну суму 18 305 грн 70 коп, що підтверджуються розрахунками вартості та калькуляцією проведених експертиз, необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження немає. Запобіжні заходи щодо обвинуваченого не застосовувались. Цивільний позов не заявлений.

Керуючись статтями 314, 374, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 07 листопада 2024 року, укладену між прокурором Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_6 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_4 з другої сторони, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2024 року за № 0000777.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі статті 75 КК України із застосуванням ст. 76 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: 40 патронів, які належать до боєприпасів для стрільби придатні, виготовлені промисловим способом і є гвинтівковими патронами калібру 7,62х54 мм; 1 патрон, який належить до боєприпасів і є великокаліберним бронебійно-запалювально-трасуючим патроном, калібру 12,7х99 мм М20 (50 CAL); чотири конструктивно оформлені заряди пластичної бризантної вибухової речовини на основі гексогену, загальною масою 3808,3 г; дві 200-х г тротилові шашки та одну частину 200 г тротилової шашки, які є конструктивно оформленими зарядами бризантної вибухової речовини, загальною масою 541,2 г - знищити. Два змиви з патронів та контрольний змив - залишити в матеріалах провадження.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави 18305 (вісімнадцять тисяч триста п`ять) гривень 70 копійок процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судових експертиз зброї та комплексних судових вибухо-технічних експертиз.

Скасувати арешт, накладений на тимчасово вилучене майно, згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2024 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Волинського апеляційного суду через Камінь-Каширський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_7