печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора: ОСОБА_3 , захисника: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 1 ст. 438 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2024 у провадженні слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , надійшло клопотання слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , за погодженням із прокурором четвертого відділу управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 1 ст. 438 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001640 від 09.08.2024 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 1 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.07.2024 старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 1 ст. 438 КК України, вручено повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Прокурор у кримінальному провадженні № 0000037 від 27.02.2022 виділив матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в окреме кримінальне провадження за № 0001640.

Підозрюваним у кримінальному провадженні є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Псков, Російської Федерації, громадянин РФ, військовослужбовець 234-го ДШП 76-ї ДШД ПДВ ЗС РФ, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, зокрема ст. 135 КПК України.

30.07.2024 повідомлення про підозру ОСОБА_7 та повістки про його виклик надіслано на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , а саме через месенджер «Viber», який належить ОСОБА_7 . Крім цього, відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України опубліковані повістки про виклик підозрюваному ОСОБА_7 до Головного слідчого управління Національної поліції України на 05.08.2024, 06.08.2024, 07.08.2024 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті кабінету міністрів України «Урядовий Кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

З лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. В ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції», що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ), інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Зокрема, ЗС та інші військові формування РФ із території Республіки Білорусь 24.02.2022 здійснили перетин державного кордону України поза пунктами пропуску та, переслідуючи мету окупації українських населених пунктів, здійснювали рух Київською областю у напрямку міста Києва.

Продовжуючи рух у напрямку міста Києва, 27.02.2022 військовослужбовці ЗС та інших військових формувань РФ, в тому числі батальйонно-тактичні групи (далі - БТГр) 234-го десантно-штурмового полку 76-ї десантно - штурмової дивізії Повітряно-десантних військ (далі - 234-го ДШП 76-ї ДШД ПДВ) ЗС РФ, зайняли позиції на території Бучанського району Київської області, зокрема, заїхали на бойовій броньованій техніці до міста Буча з метою взяття населеного пункту під контроль та забезпечення подальшого руху до міста Києва через місто Ірпінь Бучанського району Київської області .

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

З урахуванням положень ст. ст. 43, 44 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977 (далі - ДП І), військовослужбовці ЗС та інших військових формувань РФ є комбатантами та зобов`язані додержувати норм міжнародного права, застосовуваного в період збройних конфліктів.

Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно положень статті 27 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі - Конвенція), особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу та повагу до своєї честі. До них завжди слід ставитися гуманно та захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, та від образ.

Відповідно до ст. 29 Конвенції сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Згідно з положеннями ст. 31 Конвенції - жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Відповідно до ст. 32 Конвенції забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ст. 33 Конвенції жодну особу, що перебуває під захистом, не може бути покарано за правопорушення, якого вона не вчинила особисто. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються. Пограбування забороняються. Репресалії стосовно осіб, які перебувають під захистом, та їхнього майна забороняються.

Згідно до положень ч. 2. ст. 75 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12 серпня 1949 року, що застосовується до захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 8 червня 1977 року, заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: a.1) вбивство; a.2) катування всіх видів - фізичні чи психічні; a.3) тілесні покарання; a.4) каліцтво; b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі; c) взяття заручників; d) колективне покарання; e) погрози вчинити будь яку з вищезазначених дій.

Так, громадянин РФ, військовослужбовець 234-го ДШП 76-ї ДШД ПДВ ЗС РФ (військова частина НОМЕР_2 , пункт постійної дислокації - АДРЕСА_3 ), капітан ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обіймаючи посаду заступника командира 1-го повітряно-десантного батальйону 234-го десантно-штурмового полку, починаючи з 24.02.2022, прийняв безпосередню участь у актах збройної агресії, в тому числі в період часу з 27.02.2022 по 30.03.2022 на території міста Буча Київської області, а тому відповідно до ст. 43 ДП І мав статус комбатанта і був зобов`язаний дотримуватися норм міжнародного права, застосовуваного в період збройних конфліктів.

В один із днів з 25 по 26 березня 2022 року, у денний час доби (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 , будучи обізнаним із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, перебуваючи у форменому одязі військовослужбовців ЗС РФ, будучи озброєним вогнепальною зброєю, спорядженою бойовими набоями, перебував у будинку АДРЕСА_4 .

У той же період, ОСОБА_6 , перебуваючи у форменому одязі військовослужбовців ЗС РФ, будучи озброєним снайперською гвинтівкою безшумної стрільби «Вінторєз», спорядженою бойовими набоями, разом з іншим невстановленим досудовим розслідуванням озброєним військовослужбовцем ЗС РФ, прийшли до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , де знаходились ОСОБА_9 та

ОСОБА_10 , які були одягнуті у цивільний одяг, участі у бойових діях не брали, до таких дій не готувалися, не мали при собі жодної зброї, знарядь чи засобів, що могли б загрожувати військовослужбовцям ЗС РФ, тобто були цивільними особами, які ховалися у приміщенні будинку та своєю поведінкою не компрометували, не провокували і не становили загрози.

Після цього, ОСОБА_6 , наказав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підготувати будівельні рукавиці та повідомив, що незабаром за ними повернуться та заберуть їх.

У той же період, приблизно через годину, ОСОБА_6 та невстановлений досудовим розслідуванням військовослужбовець ЗС РФ повернулись до домоволодіння по АДРЕСА_5 , де ОСОБА_6 діючи умисно, усвідомлюючи те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є цивільними особами, які перебувають під захистом міжнародного гуманітарного права, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, направив зброю на потерпілих та примусово наказав рухатись до будинку АДРЕСА_4 .

По прибуттю останніх на вказане місце, ОСОБА_7 , будучи обізнаним із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, перебуваючи у форменому одязі військовослужбовців ЗС РФ, будучи озброєним вогнепальною зброєю, спорядженою бойовими набоями, погрожуючи вбивством близьких для потерпілих осіб, а саме цивільних осіб ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , наказав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зібрати тіла вбитих військовослужбовців ЗС РФ, які перебувають на лінії зіткнення бойових дій на перехресті вулиць Суворова (з 12.04.2023 вул. Леся Курбаса) та Вокзальної у м. Буча.

Крім того, ОСОБА_7 , повідомив потерпілим, яким маршрутом вони повинні рухатись, у разі відхилення від якого, останні будуть вбиті снайперами ЗС РФ. Розуміючи реальність погроз ОСОБА_7 , як загрозу життю та здоров`ю для себе та своїх близьких, а також усвідомлюючи можливість бути вбитими на лінії зіткнення бойових дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відправились на вказане їм місце та виконали вимоги ОСОБА_7 .

Прибувши на вказане місце, потерпілі не виявили тіл військовослужбовців ЗС РФ та повернулись до будинку за адресою: АДРЕСА_4 , де перебував ОСОБА_7 , який був здивований, що потерпілі залишись живими та наказав останнім повертатись додому.

Отже, ОСОБА_7 , будучи заступником командира 1-го повітряно-десантного батальйону 234-го десантно-штурмового полку НОМЕР_3 десантно-штурмової дивізії Повітряно-десантних військ ЗС РФ (в/ч НОМЕР_2 ) в один із днів з 25 по 26 березня 2022 року, у денний час доби, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_4 , усвідомлюючи наявність міжнародного збройного конфлікту, та те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є цивільними особами, які перебувають під захистом міжнародного гуманітарного права, та не становлять загрози, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спільно з ОСОБА_6 , який направив зброю на потерпілих та примусово наказав рухатись до будинку АДРЕСА_4 , погрожуючи вбивством потерпілим, а також вбивством близьких для них осіб, наказав потерпілим зібрати тіла вбитих військовослужбовців ЗС РФ, які перебувають на лінії зіткнення бойових дій, чим застосували психологічний тиск, тобто вчинили дії, які направлені на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до потерпілих, в порушення положень ст. ст. 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та п. п. a.1) п. а) ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977, діючи групою осіб з ОСОБА_6 , завдали сильних моральних та психічних страждань ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні злочину, підтверджуються наступними матеріалами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 від 26.03.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_13 від 26.03.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_13 від 20.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 19.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 30.04.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_15 від 30.04.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 01.05.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 02.05.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_16 від 02.05.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 02.05.2024; висновком судово-медичного експерта №84/Е відносно ОСОБА_13 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 30.03.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_9 від 06.04.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 20.04.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 30.03.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_10 від 06.04.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 20.04.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 06.04.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 від 20.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 17.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 17.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 16.04.2024; протоколом огляду автомобіля від 24.05.2024; іншими матеріалами кримінального провадження.

Під час досудового розслідування отримані докази того, що з високим ступенем ймовірності підозрюваний ОСОБА_6 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою для обрання запобіжного заходу є обґрунтована підозра у вчиненні злочину та наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, про наявність яких свідчить наступне.

1. Ризик переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду:

Злочин у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких, за який законом передбачено позбавлення волі від восьми до дванадцяти років.

Підставами вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду є також те, що наслідки та ризик втечі для нього у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечними, ніж покарання та процедура його відбування.

Крім того, відповідно до вимог ч. 8 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру ОСОБА_6 , а також повістку про виклик останнього надіслано на електронну поштову адресу ОСОБА_6 «» та опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті кабінету міністрів України «Урядовий Кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. На вказаний виклик ОСОБА_6 не з`явився, допитати підозрюваного ОСОБА_6 , не виявилося можливим, оскільки останній вже переховується від органів досудового розслідування та суду і перебуває на тимчасово окупованій території України, або на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

09.08.2024 винесено постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 та надано доручення Департаменту карного розшуку НПУ на організацію розшуку останнього.

13.08.2024 Департаментом карного розшуку на виконання доручення заведено ОРС «Розшук» №14/405 щодо ОСОБА_6 та відомості про розшук підозрюваного ОСОБА_6 внесені до обліків інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України».

Наведене безумовно підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

2. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 прийняв безпосередню участь у актах збройної агресії, в тому числі в період часу з 27.02.2022 по 30.03.2022 на території міста Буча Київської області, усвідомлював існування міжнародного збройного конфлікту, а це свідчить про те, що останній може продовжити свою злочинну діяльність перебуваючи на волі.

3.Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення:

Враховуючи те, що на даний час не встановлено всіх речей (речових доказів) та документів, які зберегли на собі сліди, зокрема в ході досудового розслідування не виявлено та не вилучено вогнепальної зброї з якої підозрюваний здійснив постріл у потерпілого ОСОБА_13 та постріли, що влучили в землю поряд з ногами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , а тому існує реальний ризик знищення речового доказу, який може бути використаний як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення.

4. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином:

На даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення, яким останній може повідомити про факт виявлення його злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

Враховуючи складну суспільно-політичну ситуацію на даний час та повномасштабне збройне вторгнення Російської Федерації на територію України, за умов проведення відповідними силовими підрозділами України бойових дій, направлених на протистояння ЗС РФ та деокупацію окремих територій України, небезпека вчинення підозрюваним вищезазначених дій носить підвищений характер, а відтак такі обставини вимагають більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що також узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав з викладених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, захисника, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, надані докази захисниками, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку,встановлених законом.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

Наряду з вказаним, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_20 кримінального правопорушень, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_6 буде продовжувати переховуватися від органу досудового розслідування та суду; вчиняти інше кримінальне провадження; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_20 те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обов`язковою умовою для здійснення міжнародного розшуку з метою екстрадиції є чинне процесуальне рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що передбачено нормою національного законодавства, а саме статтею 575 КПК України передбачено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо така видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з цим, зазначена вимога міститься і у ч. 2 ст. 58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, згідно з якою до запиту про видачу особи для здійснення кримінального переслідування в обов`язковому порядку повинна долучатись завірена постанова про взяття під варту. Аналогічні вимоги передбачені Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року.

Так, згідно Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої наказом МВС України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Держкомкордону, Державної митної служби України від 09.01.1997 року №3/1/2/5/2/2, підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу надісланий до НЦБ. НЦБ вивчає одержані матеріали, при потребі запитує в ініціатора додаткові відомості і, за прийнятими Інтерполом правилами, надсилає запит до Генерального секретаріату Інтерполу або в Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни. Про здійснений запит НЦБ письмово інформує ініціатора, який після цього зобов`язаний негайно повідомляти нові відомі факти щодо розшукуваних для коригування розшукових заходів за кордоном.

Частина 6 статті 193 КПК України містить імперативну норму, з якої слідує, що слідчий суддя обирає запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний оголошений у розшук.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статей Конвенції випадків до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого, так як матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України та наявність ризиків, а саме, те що підозрюваний має можливість переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду та фактично вже переховується від слідства; може знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; має можливість незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; схильний вчинити інше кримінальне правопорушення, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою обрання більш м`якого запобіжного заходу та наряду з вказаним доведено, що підозрюваний перебуває у розшуку

Відповідно до абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, ч. 6 ст. 193, 194, 575 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 1 ст. 438 КК України - задовольнити.

Обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Псков, Російської Федерації, громадянина РФ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування запобіжного обраного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1