Справа № 464/288/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/450/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000414 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 13.03.2024 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпівка Красногвардійського району Автономної республіки Крим, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

вироком Галицького районного суду м. Львова від 12.07.2023 за ч. 4 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України на строк 5 років 1 місяць позбавлення волі;

вироком Сихівського районного суду м. Львова від 16.08.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України на строк 5 років 2 місяці позбавлення волі;

вироком Личаківського районного суду м. Львова від 22.08.2023 за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на строк 5 років 2 місяці позбавлення волі,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника- адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

встановила:

Обвинувачений та захисник подали апеляційні скарги на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 13.03.2024, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання 4 місяці арешту.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати покарання за вироками Сихівського районного суду м.Львова від 16.08.2023 та Личаківського районного суду м. Львова від 22.08.2023, визначено ОСОБА_6 , з врахуванням правил ст.72 КК України, остаточне покарання у виді 5 років 3 місяці позбавлення волі.

Початок відбуття строку покарання рахується з 16.12.2022.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 2642,92 гривень.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання та призначити йому покарання, з врахуванням ст. 69 КК України, оскільки вважає, що строк позбавлення його волі на 5 років 3 місяці є надто суворим. Вину у вчиненні проступку визнає повністю.

Даний вирок оскаржив захисник ОСОБА_7 , який просить змінити вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання, за ч.1 ст. 309 КК України, та призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді 3 місяців обмеження волі.

Захисник покликається, що ОСОБА_6 повністю визнав вину у скоєнні кримінального проступку, за ч.1 ст. 309 КК України, а тому просить врахувати обставини справи і характеризуючі особу моменти та вважає, що для ОСОБА_6 буде достатнім покарання у виді 3 місяців арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про застосування до нього закону про декриміналізацію, за ч.4 ст. 185 КК України, та врахувати строк відбутого ним покарання в загальний строк покарання по ч.1 ст. 309 КК України, у зв`язку з чим звільнити його з під варти так, як бажає служити в ЗСУ, оскільки проходив строкову військову службу в період 1994 - 1996 років і давав клятву захищати свою країну.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 27.10.2022 близько 15.00 год., порушуючи вимоги чинного законодавства, яке регулює обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів, незаконно придбав (привласнив знайдене) один прозорий поліетиленовий пакет із вмістом рослино подібної речовини зеленого кольору, у якій знаходиться особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», обіг якого заборонено та, усвідомлюючи, що це наркотичний засіб, зберігав його при собі для власного вживання без мети збуту.

У подальшому обвинувачений ОСОБА_6 28.10.2022 близько 08.10 год., перебуваючи поруч з будинком АДРЕСА_3 , незаконно зберігаючи при собі раніше придбаний (знайдений) наркотичний засіб, був зупинений працівниками поліції, де в останнього виявлено та вилучено один прозорий поліетиленовий пакет з вмістом рослиноподібної речовини зеленого кольору, у якій виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», обіг якого заборонено, масою 16,71 грам, який останній зберігав при собі без мети збуту.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 05.12.2022 близько 12.30 год., порушуючи вимоги чинного законодавства, яке регулює обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_4 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів, незаконно придбав (привласнив знайдене) один згорток клейкої ізоляційної стрічки червоного кольору, в якому знаходився прозорий пакет з герметизуючою застібкою, з вмістом речовини зеленого кольору, у якому знаходився особливо небезпечна психотропна речовина «PVP», обіг якої заборонено, та, усвідомлюючи, що це психотропна речовина, зберігав її при собі для власного вживання без мети збуту.

У подальшому обвинувачений ОСОБА_6 05.12.2022 близько 12.30 год., перебуваючи поруч із будинком АДРЕСА_4 , незаконно зберігаючи при собі раніше придбану (знайдену) психотропну речовину, був зупинений працівниками поліції, де у нього виявлено та в подальшому в ході огляду місця події вилучено один згорток клейкої ізоляційної стрічки червоного кольору, в якому знаходився прозорий пакет з герметизуючою застібкою із вмістом речовини зеленого кольору, у якому знаходилася особливо небезпечна психотропна речовина «PVP», обіг якої заборонено, масою 0,1792 грам та зберігав її при собі для власного вживання без мети збуту.

Заслухавши доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити їх апеляційні вимоги в повному обсязі, міркування прокурора ОСОБА_8 про залишення без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого і захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України є правильною, оскільки останній вчинив незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин без мети збуту.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , вони, кожен окремо, не оспорює доведеність вини та кваліфікацію злочинних дій обвинуваченого, але не згідні з призначеною мірою покарання через суворість.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченому ч.1 ст.309 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував вимоги ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного, який перебуває на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом розлади поведінки внаслідок вживання опіоїдів; на обліку у лікаря психіатра не перебуває; непрацевлаштований, без постійного місця реєстрації, немає стійких соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий, та обрав покарання ОСОБА_6 в межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді арешту.

Крім того суд першої інстанції зазначив у вироку, що ОСОБА_6 засуджений вироками Сихівського районного суду м.Львова від 16.08.2023 за ч.2 ст.15,ч.4 ст.185, ч.ч.1,4 ст.70 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі та Личаківського районного суду м. Львова від 22.08.2023 за ч.4 ст.185, ч.ч.1,4 ст.70 КК України до покарання 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення по даній справі ОСОБА_6 вчинив до постановлення вироків Сихівського районного суду м.Львова від 16.08.2023 та Личаківського районного суду м. Львова від 22.08.2023, а тому остаточне покарання суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 , з урахуванням положень ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань зазачених у вироках Сихівського районного суду м.Львова, Личаківського районного суду м.Львова у виді позбавлення волі, при цьому було враховано вимоги ст.72 КК України (одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту).

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд апершої інстанції відносить щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Таким чином, виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді арешту, при цьому було приєднано покарання за попередніми вироками та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання суд вважав необхідним та достатнім для виправлення засудженого. Виправлення засудженого без відбуття покарання є неможливим.

Покликання апелянтів на те, що суд першої інстанції призначив надто суворе покарання є безпідставне, оскільки було враховано як стаття обвинувачення, згідно якої, у відповідності до ст.12 КК України, обвинуваченим вчинено кримінальний проступок так і попередні, невідбуті покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому покарання у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, а є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Доводи апеляційних скарг правильних висновків суду не спростовують.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно покарання призначеного йому за ч.4 ст. 185 КК України в межах даної справи не може бути вирішено оскільки вироки судів першої інстанції, за ч.4 ст. 185 КК України вступили в законну силу і виконуються, а відтак з відповідним клопотанням щодо перегляду таких вироків ОСОБА_6 має звертатися в суди першої інстанції, які ці вироки виносили, за умови, що суми крадіжок не перевищують відповідні норми передбачені ст. 51 КУпАП.

З клопотанням про бажання служити в ЗС України засуджений може звертатися в порядку виконання вироків, з метою застосування до нього норм ст. 81-1 КК України.

Відтак істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 13.03.2024 року яким ОСОБА_6 , засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: