ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого старшим ординатором терапевтичного відділення з палатами для неврологічних хворих Національного військово-медичного клінічного центру Головного військового клінічного госпіталю, лікарем- невропатологом додаткової постійно діючої військово-лікарської комісії №1 при військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (далі - КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

30 жовтня 2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000398 від 29.08.2024 року, звернувся слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженим прокурором у кримінальному провадженні - заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 , в якому порушувалося питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування, з раніше визначеною сумою застави в розмірі - 908 400 грн.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2024 року клопотання слідчого задоволено та продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 06 грудня 2024 року включно.

Одночасно підозрюваному ОСОБА_8 визначено заставу в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 908 400,00 грн. Також слідчим суддею визначено, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_8 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, на нього будуть покладені наступні обов`язки: не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та членами військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , як безпосередньо, так і через третіх осіб, за винятком участі у процесуальних діях, в тому числі за участі адвокатів; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_8 строком до 06 грудня 2024 року включно, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю та необґрунтованістю.

Вважає, що зазначення слідчим необхідності визначення підозрюваному ОСОБА_8 застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є необґрунтованим, оскільки стороною обвинувачення не доведено та не обґрунтовано винятковість та виключність випадку, коли можна призначити більший розмір застави, аніж передбачено ст.182 КПК. Крім того, у клопотанні та під час судового розгляду прокурором не обґрунтовано і не зазначено, чому визначення розміру застави в межах приписів ст.182 КПК не забезпечить виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, а також не зазначено інформації, що підозрюваний має статки, котрі б дозволяли призначити заставу понад максимальну межу. Тому, на переконання сторони захисту, вказаний розмір застави був визначений формально, безпідставно та є непомірним і обтяжливим для підозрюваного.

Також вважає, що стороною обвинувачення не доведено та необґрунтовано продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а слідчим суддею не враховані всі обставини, які надають можливість застосувати більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.

В обгрунтування зазначає, що слідчим не надано доказів того, що підозрюваний ОСОБА_8 має наміри переховуватися чи вчинити таку спробу. Більше того, підозрюваний ніколи в розшуку не перебував, приводів в минулому не мав, бо ніколи не був судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався, а фактів, які б свідчили про намагання покинути межі місця служби чи інформації про такі наміри прокурором та слідчим не надано. Крім того, на теперішній час у містах Дніпропетровської області, як і по всій країні, діє комендантська година, цілодобово діє контроль на блок-постах при виїзді з міста на автошляхах та здійснюється контроль за пасажирами на автовокзалах і залізничних станціях, що виключає можливість неправомірного переміщення в певні години доби чи неконтрольованого виїзду з міста.

Водночас зазначає, що ризик знищення чи спотворення не конкретизований, а означений загальним формулюванням, яке не можна вважати достатньо обґрунтованим ризиком для продовження тримання під вартою. До того-ж за двомісячний термін досудового розслідування і вже проведених оперативно-розшукових заходів стороною обвинувачення вже зібрані певні докази та їх спотворення чи зміна не вбачається можливою.

Разом з тим вказує, що ризик впливу на свідків є об`єктивно не доведений, оскільки підозрюваний ніяких дій, погроз чи висловлювань щодо впливу на будь-кого не вчиняв і намірів вчиняти будь-які дії також не висловлював. Крім того, на думку сторони захисту, ризик вчинення інших кримінальних правопорушень є припущенням сторони обвинувачення без жодної конкретизації.

При цьому, звертає увагу, що підозрюваний має постійне місце проживання, місце роботи, є лікарем і головне військовослужбовцем ЗСУ, має звання ст. лейтенанта медичної служби, ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався та службових стягнень не мав.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2024 року та постановити нову, якою ОСОБА_8 обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а у разі незмінності запобіжного заходу застосувати заставу у мінімальному розмірі, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника та підозрюваного на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, або зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом ч.3 ст.197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини третьої, четвертої та п`ятої статті 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є - запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

ЄСПЛ стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про продовження строку дії до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень ЄСПЛ.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Мотивуючи своє рішення про задоволення клопотання слідчого та необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливість підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, про наявність яких свідчить тяжкість та суворість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, обізнаність підозрюваного з анкетними даними свідків та можливість незаконно впливати на них, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності, а також обставини вчинення кримінального правопорушення, його специфіка та байдуже ставлення підозрюваного до законодавства України.

З такими висновками слідчого судді погоджується й суд апеляційної інстанції.

29.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК.

05.09.2024 о 16:20 год ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК та того-ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК.

06.09.2024 ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01 листопада 2024 року, включно, з альтернативою внесення застави у розмірі - 908 400 грн.

28.10.2024 постановою керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000398 від 29.08.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК, до трьох місяців, тобто до 06 грудня 2024 року, включно.

З огляду на зміст клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доданих до нього матеріалів (а.с.1-7), колегія суддів також враховує, що строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 закінчувався 01 листопада 2024 року, однак, для завершення проведення досудового розслідування необхідно, зокрема: провести тимчасові доступи до інформації в мобільних терміналах підозрюваного ОСОБА_8 ; зібрати характеризуючі матеріали на особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення; розсекретити матеріали проведення негласних слідчих (розшукових) дій; допитати підозрюваного ОСОБА_8 ; з урахуванням всіх відомих обставин скласти письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ( в кінцевій редакції) ОСОБА_8 та виконати вимоги ст.ст.276-279 КПК в повному обсязі; виконати вимоги ст.290 КПК щодо відкриття матеріалів кримінального провадження підозрюваному та його захиснику, а також надання доступу до матеріалів досудового розслідування для ознайомлення; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування; виконати інші слідчі (розшукові) дії, потреба в проведенні яких може виникнути під час досудового розслідування.

Отже, колегія суддів вважає правильними висновки слідчого судді, який, з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування, тобто до 06 грудня 2024 року включно та альтернативою внесення застави.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою та вказують відсутність підстав для застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, у вигляді особистого зобов`язання, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому подальше продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 не порушує його права на свободу та особисту недоторканість, справедливий суд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 5,6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК та недоведеність існування підстав для продовження стосовно підозрюваного ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними посилання сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення продовження існування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_8 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення,оскільки такий ризик не заявлявся слідчим у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відповідно слідчим суддею встановлений не був.

При цьому, на переконання апеляційного суду, аргументи захисника та його посилання на наявність у підозрюваного ОСОБА_8 постійного місця реєстрації та проживання, роботи, відсутності судимостей та службових стягнень, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки це не спростовує висновку слідчого судді про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У той же час, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені ст.ст.177,178 та ч.5 ст.182 КПК, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Зокрема, приписами п.2 ч.5 ст.182 КПК передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність визначення застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає - 908 400 грн., оскільки вважає такий розмір застави пропорційним щодо особи підозрюваного ОСОБА_8 , враховуючи наявність обґрунтованої підозри, тяжкість інкримінованого злочину, вчиненого останнім в період введеного на території країни воєнного стану, його майнового та сімейного стану, який не одружений, є військовослужбовцем, а також вважає такий розмір застави достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, та який буде належним запобіжником для встановлених слідчим суддею ризиків, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

У свою чергу стороною захисту суду не надано переконливих доказів необхідності зменшення визначеного слідчим суддею розміру застави для підозрюваного ОСОБА_8 на даному етапі кримінального провадження.

Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому визначений розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права підозрюваного ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2024 року є законною, обґрунтованою, вмотивованою і відповідає вимогам ст.370 КПК, та відсутні підстави для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування, тобто до 06 грудня 2024 року, включно, з альтернативою внесення застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4