Справа № 195/1145/24
У Х В А Л А

іменем України

23.08.2024 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області області у складі: слідчого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заступника начальника СВ відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Томаківського районного суду Дніпропетровської області клопотання заступника начальника СВ відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000146 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1,2,5 ч.2 ст.115 КК України, відомості про який 09.07.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника СВ відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженого повноважним прокурором, у якому просить накласти арешт на майно, визнане речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 20.08.2024, а саме: мобільний телефон телефон Redmі, який поміщено до спеціального пакету ICR0069644.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 08.07.2024 приблизно об 23:40 год., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець ЗСУ, солдат ВЧ НОМЕР_1 , перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , під час сімейної сварки, з дружиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, витягнув за волосся дружину ОСОБА_5 , з будинку на проїзну частину вулиці Центральної, де повалив останню на асфальт та почав її душити та в подальшому з метою вчинення вбивства двох осіб загальнонебезпечним способом вчинив підрив бойової гранати невстановленого типу, внаслідок чого зазнали осколкових поранень: - дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із попереднім діагнозом осколкові поранення нижніх кінцівок та грудної клітини; - малолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (донька ОСОБА_5 ) із попереднім діагнозом осколкове поранення правого плеча.

09.07.2024 начальником СВ відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_7 дане повідомлення про вчинення кримінального правопорушення було зареєстроване до ЄРДР за № 0000146 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 15, п.1, 2, 5 ч. 2 ст. 115 КК України.

Після вчинення злочину ОСОБА_4 почав переховуватись від органу досудового розслідування на оголошений в розшук.

19.08.2024 року в с. Судіївка Полтавської області о 22:14 годин було затримано підозрюваного ОСОБА_4 та в ході затримання у останнього було виявлено та в подальшому вилучено:

Мобільний телефон телефон Redmі, який поміщено до спеціального пакету ICR0069644.

Вищевказане майно, є об`єктом матеріального світу, що відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме зберегли на собі його сліди вчинення злочину, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Обставини, встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування арешту на вилучене майно призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання їх у протиправний спосіб.

В загальному підсумку, реалізація ризиків вказаних дій призведе до зміни слідової картини, яку зберігає на собі вищезазначене майно (військовий квиток), визнані речовими доказами по справі, неможливості досягнення мети кримінального провадження в наступному.

Внаслідок вжиття такого заходу забезпечення буде досягнуто мети його застосування, а саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, що матимуть на меті ухилення від притягнення до визначеної законом відповідальності.

Правова підстава арешту майна (ч.2 ст.170 КПК України): збереження речових доказів.

В судовому засіданні слідчий підтримав дане клопотання про арешт майна, просив суд задовольнити.

Розглянувши клопотання слідчого, заслухавши слідчого, перевіривши матеріали досудового розслідування, доходжу висновку про задоволення даного клопотання, посилаючись на наступні обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі Закону),- арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Обставини, встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування заборони користування вказаним майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання їх у протиправний спосіб.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як слідує з ч. 6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Зі змісту ст.171 КПК України слідує, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Разом з тим, при розгляді клопотання, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання його зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, і таке обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З огляду на зазначені вимоги закону, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для накладення арешту на майно з метою запобігання подальшого відчуження майна, що може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а не накладення арешту на вказане майно створює реальну загрозу заподіяння об`єктивному розслідуванню кримінального провадження, проведення експертиз.

Внаслідок вжиття такого заходу забезпечення буде досягнуто мети його застосування, а саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, що матимуть на меті ухилення від притягнення до визначеної законом відповідальності.

Вищевказане майно, є об`єктами матеріального світу, що відповідають критеріям визначеним ст.98 КПК України, а саме були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі його сліди, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Обставини встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування заборони користування вказаним майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання їх у протиправний спосіб та неможливість іншими шляхами, окрім застосування арешту забезпечити незмінність слідової картини на них.

У загальному підсумку, реалізація ризиків вказаних дій призведе до зміни слідової картини, яку зберігає на собі вищезазначене майно, визнане речовими доказами у провадженні, неможливості досягнення мети кримінального провадження в наступному.

З матеріалів даного клопотання вбачається, що вищевказані речі мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки є підстави стверджувати, що вони зберегли на собі сліди злочину, з метою забезпечення збереження речових доказів, вилучені під час проведення огляду, мають значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, та існує можливість їх використання як доказу у кримінальному провадженні, тому на вилучену бензопилу та автомобіль, слід накласти арешт тимчасово позбавивши можливості користуватися ними, відчужувати їх, розпоряджатися будь-яким чином ними.

Вилучені речові докази 19.08.2024 при проведені огляду речей при затриманні, мають суттєве значення при розслідуванні даного кримінального правопорушення, а саме: використовуватися для проведення експертиз та потребує додаткового обстеження на предмет встановлення доказів причетності до вчинення злочину. 20.08.2024 постановою заступника начальника СВ ОСОБА_3 речові докази, долучені до кримінального провадження в якості речового доказу. Без проведення відповідних експертиз, є ризик знищення слідів вчинення кримінального правопорушення, що призведе до втрати доказів по даному кримінальному правопорушенні, в межах проведення досудового розслідування.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи переважання інтересів суспільства у розкритті кримінального правопорушення над негативними наслідками арешту майна для інших осіб, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна та іншого майна визнаного речовим доказом, право на відчуження, розпорядження та користування вищезазначеним майном підлягає тимчасовому обмеженню , у зв`язку з чим клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.103,110,167,170-173,309-310,369,371-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання клопотання заступника начальника СВ відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000146 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1,2,5 ч.2 ст.115 КК України, відомості про який 09.07.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задовольнити.

Накласти арешт на майно, визнане речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 20.08.2024, а саме: мобільний телефон телефон Redmі, який поміщено до спеціального пакету ICR0069644.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Суддя: ОСОБА_1

23.08.2024