Єдиний унікальний номер справи 185/8426/24
Провадження № 1-кп/185/1043/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану в залі в м.Павлоград кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0001138 від 01 серпня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вовчоярівка Попаснянського району Луганської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

31 липня 2024 року близько 05.00 год. обвинувачений ОСОБА_3 прийшов за місцем мешкання своєї знайомої потерпілої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , та, перебуваючи в квартирі потерпілої ОСОБА_5 , попрохав останню зателефонувати невстановленій особі з її мобільного телефону Samsung НОМЕР_1 . Після чого не зв`язавшись з абонентом, якому телефонувала потерпіла, обвинувачений ОСОБА_3 покинув приміщення вищевказаної квартири. Надалі, вийшовши у під`їзд та перебуваючи на сходовому майданчику, що розташований поруч із квартирою АДРЕСА_4 , у обвинуваченого ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, а саме телефону, що належить потерпілій ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, будучи зацікавленим у незаконному збагаченні за рахунок майна, що йому не належить, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій та розуміючи, що такі є засобом для досягнення злочинної мети, обвинувачений ОСОБА_3 , знаходячись на сходовому майданчику подзвонив у дзвінок квартири АДРЕСА_5 , двері якої відчинила потерпіла ОСОБА_5 . Після чого, під приводом здійснення телефонного дзвінка знову попрохав у останньої зателефонувати невстановленій особі з її мобільного телефону. Потерпіла ОСОБА_5 , перебуваючи в дверній рамі входу до квартири, зі свого вищевказаного мобільного телефону почала набирати номер мобільного телефону вказаний обвинуваченим ОСОБА_3 . В цей момент обвинувачений ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи в цьому ж місці, без застосування насильства, шляхом ривку вихопив із рук потерпілої ОСОБА_5 належний їй мобільний телефон. Обернувши викрадене майно на свою користь, обвинувачений ОСОБА_3 , ігноруючи прохання потерпілої про повернення належного їй майна, з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1649.67 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, суду пояснив, що 31 липня 2024 року він вранці о 05.00 годині прийшов додому знайомої ОСОБА_5 . Спочатку попрохав потерпілу подзвонити знайомому. ОСОБА_5 не додзвонилась. Закрила двері до квартири. Він, перебуваючи в під`їзді, подзвонив в двері до потерпілої, яка відкрила двері. Він знову попрохав набрати з її мобільного телефону знайомого. Коли ОСОБА_6 набирала номер телефону, він вихопив з її рук мобільний телефон та побіг по сходах. Потерпіла просила повернути телефон, проте він не відреагував. В той же день він заклав мобільний телефон до ломбарду, отримавши за це 315 гривень. Гроші витратив на власні потреби. Через декілька днів, він знову повернувся до ломбарду, викупив мобільний телефон. Розуміючи, що він накоїв, він звернувся до поліції зі зізнанням, добровільно видав мобільний телефон з сім-картою, що викрав у потерпілої. В скоєному щиро кається, просить суворо його не карати та не позбавляти його волі. Не заперечує розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини ним не оспорюються, викладені обставини в обвинувальному акті відповідають подіям кримінального правопорушення, що йому інкримінується. Під час проведення досудового розслідування активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_5 надала письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, претензій до обвинуваченого не має.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому злочині підтверджується і іншими фактичними доказами провадження, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені наявними у провадженні доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України доведена повністю та підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії тяжкого злочину, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку в психіатричному диспансері та у лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття та повне відшкодування завданих збитків, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, відповідно вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Положеннями ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Враховуючи кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, саме те, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду визнав свою вину, щиро покаявся у вчиненому та висловив жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, співпрацював зі слідством, добровільно повернув викрадене майно та з урахуванням особи винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, а також враховуючи індивідуальні особливості вказаного діяння, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, ставлення особи до своїх дій, думки потерпілої, яка ніяких претензій до обвинуваченого не має, - суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізолювання від суспільства, призначає обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі та із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, тобто в умовах виконання за його поведінкою постійного та обов`язкового контролю, що буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід до обвинуваченого застосований у виді домашнього арешту в нічний час. До набрання вироком законної сили обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід не підлягає змінам.

Під час проведення досудового розслідування проводилась судово-товарознавча експертиза, на проведення експертизи згідно довідки було витрачено 1514.56 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого злочину за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 1514.56 гривень.

Доля речових доказів повинна бути вирішена у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити покарання за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту в період часу з 22.00 години до 06.00 години, застосований до ОСОБА_3 , на час набрання вироком законної сили залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 1514.56 гривень.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А6+» з сім-картою оператора «Водафон» НОМЕР_2 , переданий на збереження потерпілій ОСОБА_5 , - після набрання вироком законної сили залишити останній по приналежності.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1