КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4815/2024 Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України
ЄУН: 369/4867/24 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000029, внесеному до ЄРДР 6 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2024 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Новопсков Новопсковського району Луганської області, маючий середню освіту, не працює, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні незаконного придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту за наступних обставин.

6 березня 2024 року у ранковий час доби (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік ставка «Краб» поблизу вул. Юрія Гагаріна в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, знайшов на землі та підібрав порошкоподібну речовину білого кольору, яка знаходилась у прозорому поліетиленовому пакеті, який, у свою чергу, був у згортку, перемотаному ізолюючою стрічкою чорного кольору, усвідомлюючи при цьому, що дана речовина є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, - амфетамін, тим самим незаконно придбав вказану психотропну речовину для власного вживання без мети збуту, після чого поклав вказаний пакет з психотропною речовиною до лівої кишені куртки, в яку був одягнутий, та, незаконно зберігаючи при собі, для власного вживання без мети збуту, переносив її вулицями с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області.

Цього ж дня, о 10.18 год. ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції в порядку статті 298-2 КПК України, по АДРЕСА_3 та в ході обшуку останнього у лівій кишені куртки, в яку він був одягнутий виявлено та вилучено згорток, обгорнутий ізолюючою стрічкою чорного кольору, всередині якого знаходився прозорий поліетиленовий зіп-пакет, в середині якого - зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору.

Згідно з висновком експерта надана на дослідження порошкоподібна речовина білого кольору, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін. Маса амфетаміну в речовині становить 0,511г.

Амфетамін, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», Список № 2 «Психотропні речовини, обіг яких обмежено» в «Таблиці II», є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 статті 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, призначивши йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що призначене йому покарання є суворим, оскільки, на думку обвинуваченого, судом не повністю враховано його молодий вік, те, що він раніше не судимий, працює неофіційно, добровільно видав винайдену психотропну речовину, вчинив кримінальний проступок, а тому вважає можливим змінити вирок суду, застосувавши до нього покарання у виді штрафу.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, які додатково вказали, що обвинувачений одружений, неофіційно працює і він, і дружина, обвинувачений є переселенцем; прокурора, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого будь-ким з учасників апеляційного розгляду не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то колегія суддів враховує таке.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції наведених вимог закону дотримався не у повному обсязі.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому виду й міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, а саме, обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання; дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, його молодий вік, раніше не судимий, а тому, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд вважав необхідним призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в межах санкції частини першої статті 309 КК України.

Враховуючи вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу винного та інші обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та, відповідно, звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, та відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, а не злочином, як вказав суд в оскаржуваному вироку.

Призначаючи обвинуваченому самий суворий вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, суд першої інстанції не обґрунтував призначення обвинуваченому такого покарання.

При цьому, колегія суддів враховує, що матеріали справи будь-яких даних про негативну характеристику обвинуваченого не містять, як і не надано таких даних стороною обвинувачення, те, що обвинувачений працює неофіційно, що залишилось поза увагою суду.

Зважаючи на викладене, враховуючи позицію обвинуваченого, його щире каяття, те, що ним вчинено кримінальний проступок, дані про його особу, а саме, що він раніше не судимий, відсутність даних, які б негативно його характеризували, те, що обвинувачений неофіційно, але працює, колегія суддів доходить висновку про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого виду основного покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, у виді штрафу.

З урахуванням позиції обвинуваченого, на думку колегії суддів, зміна за результатами розгляду апеляційної скарги покарання обвинуваченому у виді обмеження волі, від відбування якого обвинуваченого звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на штраф, не є погіршенням його правового становища, що знайшло своє відображення також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 грудня 2021 року у справі № 617/775/20 (провадження № 13-110кс21).

З огляду на викладене, зважаючи на положення п. 1 ч. 1 ст. 408, 407 КПК України, вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягає зміні, а відтак апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України змінити в частині покарання, призначивши ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4