Справа № 372/3295/22 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/377/2024 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченої (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

представника цивільного позивача ОСОБА_8 і потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000535 від 12.05.2022 року за апеляційними скаргами цивільного позивача ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2023 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Луцьк Волинської області, громадянку України, з середньою освітою, непрацюючу, заміжню, особу з інвалідністю 2 групи, маючу на утриманні одну малолітню дитину, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 51 000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки;

цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ТДВ «СК «Гардіан», ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено частково;

стягнуто з ТДВ «СК «Гардіан» на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 3 854 грн. 24 коп., на відшкодування моральної шкоди 197,71 грн., частину витрат на правову допомогу в розмірі 280 грн., а всього 4 331 грн. 95 коп.;

стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн. та частину витрат на правову допомогу в розмірі 3200 грн., а всього 23 200 грн.;

в задоволенні інших позовних вимог відмовлено;

цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_8 до ТДВ «СК «Гардіан», ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено частково;

стягнуто з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 127 400 грн., судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 2 250 грн., а всього 129 650 грн.;

стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди - 77 112,48 грн., у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн., судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 2 250 грн., а всього 89 362,48 грн.;

вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 12 травня 2022 року, близько 14 години 20 хвилин, в світлий час доби за сприятливих погодних умов, сухому асфальтному покритті, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «Volkswagen», модель «Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_11 , без пасажирів, рухалася прямо автодорогою «О-101606», сполученням «с.Степок-с.Германівка», в межах нерегульованого перехрестя, з автодорогою «О-101605», сполученням «м.Узин-м.Обухів», в напрямку до села Германівка, в межах Обухівського району Київської області.

Під час руху водій ОСОБА_7 не стежила за дорожньою обстановкою, не була уважною під час керування транспортним засобом та відповідно не реагувала на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, а також порушуючи вимоги пункту: 16.12. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР України), згідно з якими передбачено, що:

- п. 16.12. ПДР України - «на перехресті нерівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч. На будь-якому нерегульованому перехресті трамвай, незалежно від напрямку його подальшого руху, має перевагу перед нерейковими транспортними засобами, що наближаються до нього по рівнозначній дорозі»;

унаслідок чого не обрала безпечну швидкість руху, допустила виїзд керованого нею транспортного засобу на нерегульоване перехрестя, де не надала перевагу в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки «Skoda», модель «Superb», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався на нерегульованому перехресті по автомобільній дорозі «О-101605», сполученням «м.Узин-м.Обухів» прямо, в напрямку до м. Обухів, Київської області, із пасажирами ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля «Skoda», модель «Superb», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_9 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі цивільний позивач ОСОБА_8 вказав, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову є необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки судом не враховувано всіх фактичних обставин справи. В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначив, що при винесенні вироку судом не враховано витрати, пов`язані з франшизою в сумі 2600 грн., а відмова суду у стягненні із обвинуваченої коштів, пов`язаних із евакуацією, зберіганням транспортного засобу на майданчику тимчасового утримання автомобіля, при вирішенні цього спору є помилковою. Відтак просив вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення цивільного позову, стягнувши з ОСОБА_7 на його користь витрати, пов`язані із доставкою, зберіганням на майданчику тимчасового утримання автомобіля марки «Skoda», модель «Superb», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в розмірі 12 244,00 грн. та франшизи в розмірі 2 600,00 грн.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 вказав, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає глибині фізичних і моральних страждань, завданих ОСОБА_9 , та тяжкості вимушених змін у її житті, а суд в достатній мірі не врахував вимоги ст. 23 ЦК України та встановлені у справі обставини, що потягло невідповідність визначеного розміру цієї шкоди характеру та глибині її душевних страждань, пов`язаних із скоєнням ДТП. Зазначив, що розмір винагороди між ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_10 було визначено у фіксованому розмірі, а саме 16 000 грн., натомість у судовому засіданні відповідач ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_14 зазначені витрати визнали повністю і заперечень щодо їх зменшення не заявляли. Відтак просить суд оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення цивільного позову, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., завдану кримінальним правопорушенням, та процесуальні витрати на правову допомогу за отримання юридичної допомоги позивачем на користь адвоката в розмірі 16 000,00 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду;

пояснення представника цивільного позивача та потерпілої, який вимоги поданої ним та цивільним позивачем апеляційних скарг підтримав та просив їх задовольнити;

прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційних скарг в частині стягнення франшизи в розмірі 2600 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 16000 грн., розмір моральної шкоди просив задовольнити в розмірі 50 000 грн., а у стягненні витрат, пов`язаних з доставкою та зберіганням автомобіля на майданчику тимчасового тримання просив відмовити;

пояснення обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, просила вирок суду залишити без змін;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги цивільного позивача та представника потерпілої підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного провадження був проведений за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. Висновки суду першої інстанції в частині встановлених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченої у його вчиненні, правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 286 КК України та вирок в частині призначеного обвинуваченій покарання учасниками судового провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється. Підстав для виходу за межі апеляційних скарг в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційних скарг цивільного позивача та представника потерпілої про необхідність зміни вироку в частині вирішення цивільного позову, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги цивільного позивача ОСОБА_8 в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 франшизи у розмірі 2600 грн. підлягаю до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 77 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством.

Положеннями п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність обвинуваченої ОСОБА_7 застрахована ТДВ «СК «Гардіан» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АР6129119 (а.с. 56, 112), згідно з яким ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 260 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн. із франшизою в розмірі 2600,00 грн.

З урахуванням наведених вище положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з обвинуваченої ОСОБА_7 як винної особи на користь цивільного позивача ОСОБА_8 необхідно стягнути визначену за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АР/6129119 франшизу у розмірі 2600 грн.

Разом з цим, вимоги апеляційної скарги цивільного позивача ОСОБА_8 в частині стягнення 12 244,00 грн. як витрат, пов`язаних із доставкою та зберіганням на майданчику тимчасового утримання автомобіля марки «Skoda», модель «Superb», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який визнаний речовим доказом, до задоволення не підлягають.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.118 Кримінального процесуального кодексу України витрати, пов`язані із зберіганням речей є різновидом процесуальних витрат.

Відповідно до ч.5 ст.100 КПК України речові докази у вигляді громіздких або інших предметів, що вимагають спеціальних умов зберігання, можуть знаходитися у спеціальних місцях зберігання. За загальним правилом речові докази зберігаються протягом усього часу кримінального провадження.

Відповідно до ст.123 КПК України витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, здійснюються за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 32 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012 року, фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, автомобіль марки «Skoda», модель «Superb», реєстраційний номер НОМЕР_3 , постановою слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області від 13.05.2022р. було визнано речовим доказом та направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів (Т.1 а.с.150-151).

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_7 на користь цивільного позивача ОСОБА_8 12244 грн. витрат, пов`язаних із доставкою та зберіганням на майданчику тимчасового утримання автомобіля марки «Skoda», оскільки вказані витрати здійснюються за рахунок Державного бюджету.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 понесених витрат на правову допомогу у розмірі 16 000 грн., то вказані вимоги є обгрунтованими.

Статтею ст. 118 КПК України визначено види процесуальних витрат у кримінальному провадженні, до яких, в тому числі, віднесено витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, відповідач.

У разі ухвалення обвинувального вироку, відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 23.06.2022 року в справі № 607/4341/20 (провадження № 61-18451св20) вказано, що процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Колегія суддів звертає увагу на те, що до матеріалів цивільного позову представником потерпілої ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_10 на підтвердження понесених потерпілою витрат на правову допомогу долучено договір про надання правничої допомоги № 18 від 17.05.2022 року, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 18 від 17.05.2022 року, в якому визначається вартість надання правової допомоги та порядок оплати, додаток № 2, який містить попередній розрахунок судових витрат, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката, акт № 01/18/2022 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.11.2022 року, з якого вбачається, що загальна вартість правової допомоги становить 16000,00 грн., а також прибутковий касовий ордер № 17 від 17.05.2022 року про сплату ОСОБА_9 16000,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № 18 від 17.05.2022 року, які отримані адвокатом ОСОБА_10 , а тому у цьому кримінальному провадженні колегія суддів вважає доведеними понесені потерпілою витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн., які підлягають стягненню в повному обсязі з обвинуваченої.

Разом з тим, вимоги апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_9 в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 заподіяної моральної шкоди у розмірі 100000 грн. до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при визначенні належного до сплати обвинуваченою ОСОБА_7 розміру моральної шкоди, а саме 20000 грн., врахував конкретні обставини справи, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, ступінь вини ОСОБА_7 та дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої моральної шкоди у розмірі 20000 грн. Вказаний розмір, на думку колегії суддів, відповідає вимогам розумності та справедливості.

Апеляційна скарга представника потерпілої не містить інших обставин, які б свідчили про таку глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації, що дали б змогу колегії суддів зробити висновок про необхідність стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., а тому вимоги апеляційної скарги в цій частині до задоволення не підлягають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне вирок Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову змінити у зв`язку з необхідністю збільшення сум, які підлягають стягненню відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу цивільного позивача ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь цивільного позивача ОСОБА_8 розмір франшизи, яка становить 2600 (дві тисячі шістсот) гривень.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 витрати на правову допомогу у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень.

В решті вирок Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2023 року залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4