Справа № 201/2398/23
Провадження № 1-в/932/287/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Юдіної Н.М.

за участі секретаря Ткаченка Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі подання ОСОБА_1 про приведення у відповідність згідно з діючим законодавством вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2023 щодо засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання засудженого ОСОБА_1 , в якому він просить вирішити питання про звільнення його від покарання у зв`язку з набранням чинності 09.08.2024 Закону України від 18.07.2024 №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

ОСОБА_1 засуджений за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, якими спричинив потерпілій особі матеріальну шкоду на суму 1035 грн 00 коп, 1035 грн 00 коп, 1080 грн 00 коп, 750 грн 00 коп, 1125 грн 00 коп, 1080 грн 00 коп, 720 грн 00 коп, 840 грн 00 коп, 840 грн 00 коп, 840 грн 00 коп, 1120 грн 00 коп, 870 грн 00 коп, 1305 грн 00 коп, 1200 грн 00 коп, 1160 грн 00 коп, 1305 грн 00 коп, 870 грн 00 коп сума якої не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2021 та 2022 роках (2270 грн та 2481 грн відповідно), що на момент розгляду подання є «дрібним шахрайством», а відтак засуджений підпадає під дію Закону України №3886-ІХ, яким фактично скасовано його кримінальну відповідальність.

Засуджений ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд подання за його відсутності, підтримав подання у повному обсязі.

Прокурор подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив подання задовольнити.

Представник органу пробації у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду подання суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Вищезазначений вирок набрав законної сили 23 червня 2023 року.

Як вбачається з вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року, події кримінального правопорушення мали місце 10 січня 2021 року, 15 січня 2021 року, 28 січня 2021 року, 06 лютого 2021 року, 11 лютого 2021 року, 24 лютого 2021 року, 26 березня 2021 року, 02 квітня 2021 року, 06 квітня 2021 року, 13 квітня 2021 року, 13 серпня 2021 року, 14 жовтня 2021 року, 22 жовтня 2021 року, 14 листопада 2021 року, 04 грудня 2021 року, 14 грудня 2021 року, 02 січня 2022 року, вартість викраденого майна становить 1035 грн 00 коп, 1035 грн 00 коп, 1080 грн 00 коп, 750 грн 00 коп, 1125 грн 00 коп, 1080 грн 00 коп, 720 грн 00 коп, 840 грн 00 коп, 840 грн 00 коп, 840 грн 00 коп, 1120 грн 00 коп, 870 грн 00 коп, 1305 грн 00 коп, 1200 грн 00 коп, 1160 грн 00 коп, 1305 грн 00 коп, 870 грн 00 коп. відповідно.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно із підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено в розмірі 2270 грн 00 коп.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено в розмірі 2481 грн 00 коп.

Отже, відповідно до статті 51 КУпАП (в редакції закону станом на 09 серпня 2024 року), шахрайські дії вчиненні щодо чужого майна вважається дрібними, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення, тобто станом на 2021 та на 2022 роки, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 2270 грн 00 коп. та 2481 грн 00 коп. відповідно.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Частиною першою статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу, що визначено положеннями статті 74 КК України.

Пункт 13 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачає, що під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частина 2 ст.74 КК України встановлює кримінально-правовий наслідок зворотної дії закону, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Якщо злочин декриміналізовано після набуття законної сили вироком суду, яким особа засуджена за такий злочин із призначенням їй покарання, вона має бути негайно звільнена від призначеного судом покарання. Це, зокрема, означає, що, якщо особа відбуває призначене їй покарання - вона звільняється від його невідбутої частини.

Проте ОСОБА_1 призначене покарання за вчинення кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено останнього від відбування призначеного покарання з випробувальним строком 2 (два) роки, підстави для його звільнення від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України відсутні, оскільки кримінальна відповідальність за кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України законодавством не скасована.

Так, враховуючи те, що суддя при вирішенні питання, в порядку, визначеному п.13. ч.1 ст.537 КПК України, про звільнення від призначеного судом покарання позбавлений можливості виключати з мотивувальної частини вироку суду частину обвинувачення, у зв`язку з усуненням караності частини діянь, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369, 376, 537, 539 КПК України, Законом України № 3886-IХ від 18.07.2024 року, ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання ОСОБА_1 про приведення у відповідність до діючого законодавства вирок Жотвневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.М. Юдіна