Провадження №1-кс/337/611/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Слідчий суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , адвоката - ОСОБА_4 , підозрюваного - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі клопотання прокурора Мелітопольського відділу Запорізької Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0000522 від 25.11.2022 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коломия Івано-Франківської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , посада «старший солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Мелітопольського відділу Запорізької Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000522 від 25.11.2022.

Клопотання обґрунтовано тим, що 11.03.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 17 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти вказаної частини.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації, ОСОБА_5 згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

В свою чергу, старший солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

02.10.2022 старший солдат ОСОБА_5 вибув з військової частини НОМЕР_1 у відпустку терміном на 7 діб з 02.10.2022 по 08.10.2022 (без урахування 4 діб на дорогу), та мав повернутися на службу 12.10.2022.

Так, старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, діючи умисно, в умовах воєнного стану, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, 12.10.2022 діючи з метою ухилення від військової служби, не з`явився на службу з відпустки, а саме до місця тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 (місце служби), свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Такі умисні дії ОСОБА_5 за викладених вище обставин кваліфіковані за ч. 4 ст. 408 КК України - нез`явлення на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби вчинене в умовах воєнного стану.

Складене 19.09.2024 письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, було направлено підозрюваному поштовим відправленням, у т.ч. із повістками про виклик підозрюваного, направлено за місцем його служби, вручено захиснику, таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 136, 278 КПК України було вжито всіх можливих заходів для його вручення.

Разом тим, ОСОБА_5 , будучи обізнаним про наслідки самовільного залишення місця служби, не вжив та не вживає жодних заходів щодо з`явлення на службу, до органу досудового розслідування, прокуратури, а отже його поведінка свідчить про його умисні дії, пов`язані з ухиленням (переховуванням) від зазначених органів, з метою уникнення притягнення до відповідальності, про причини своєї неявки, а також про законність відсутності на службі останній не повідомляв.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26.10.2024 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними в ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: протоколами допитів свідків, матеріалами проведеного досудового розслідування та іншими матеріалами кримінального провадження.

Необхідність продовжєення застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, в обґрунтування продовження застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладена необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що старший солдат ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення;

- вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 в період воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення), зокрема, самовільно залишив місце служби, обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибув, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_5 прокурор вважає неможливим, оскільки, такі заходи будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам, особливо в умовах воєнного стану.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також прокурор вважає за необхідне не визначати підозрюваному заставу.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, викладених в ньому, просив його задовольнити та продовжити підозрюваному дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк досудового розслідування, а саме до 19.12.2024.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, посилаючись на те, що ризики зазначені у клопотанні не доведенні. Підозрюваний ОСОБА_6 виявив бажання проходити подальшу військову службу, він не переховувався від органів досудового розслідування.

Вислухавши доводи прокурора та захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

Згідно з ч.1 ст.176 КПК України, запобіжними заходами є:1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ст.176, 177, 183, ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним/обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Водночас, за приписами ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, ч.3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Оцінивши викладені в клопотанні прокурора обставини, додані до клопотання на їх підтвердження докази, слідчий суддя вважає встановленим та доведеним, що відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України,внесені до ЄРДР та проводиться досудове розслідування, в ході якого встановлена причетність ОСОБА_5 до вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 27.09.2024 надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

25.10.2024 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

26.10.2024 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

26.10.2024 ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя до підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України або ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», а саме до 19.11.2024 (включно). Визначено одночасно щодо підозрюваного ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 242 240 грн. У разі внесення вказаної застави на покладаються наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (місця дислокації підрозділу) та/або місця роботи (несення військової служби);утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону продовжено строк досудового розслідування по кримінальному провадженю №0000522 від 25.11.2022 за підозрою ОСОБА_5 продовжено до 19.12.2024.

Слідчий суддя також враховує, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, тому на цій стадії провадження слідчий суддя не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку, слідчий суддя вважає, що клопотання містить достатньо даних для висновку про причетність підозрюваного до злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, і така вірогідність є достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Також суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також слідчий суддя враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя погоджується з продовженням існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 злочину, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 12 рокі, підозрюваному в разі визнання його винуватим, перебування підозрюваного ОСОБА_5 у розшуку, продовжує існувати, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик незаконного впливу на свідків, обумовлюється тим, що певне коло свідків у даному кримінальному провадженні разом з ОСОБА_5 проходили військову службу, певні свідки є його знайомими або входять до кола його спілкування, що фактично створить для останнього умови для здійснення ним впливу на таких осіб, у тому числі шляхом залякування або вмовлянь, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

На існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує ігнорування ОСОБА_5 встановлених законодавством України вимог щодо порядку несення військової служби та те, що останньому інкримінується кримінальне правопорушення, яке має триваючий характер, що вказує на високу суспільну небезпечність підозрюваного та може свідчити про вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не здатні забезпечити виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені вище ризики підсилюються запровадженим на території України воєнним станом, зокрема ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень підозрюваним тільки збільшується.

Отже, оцінивши обставини справи, слідчий суддя вважає встановленим та доведеним наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Щодо посилань захисника та підозрюваного на те, що не існує будь-якого ризику, у тому числі, переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки він не переховувався, то вони є непереконливими, зважаючи на характер висунутої ОСОБА_5 підозри та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність даних щодо тривалого неповернення його на військову службу, які в своїй сукупності переконливо доводять існування зазначених вище ризиків, у тому числі втечі.

Також слідчий суддя враховує особу підозрюваного, який працездатного віку, з його слів одружений, має неповнолітню дитину, раніше не судимий, за місцем служби характеризується посередньо, має постійне місце проживання, а також його соціальні зв`язки.

Проте, такі обставини, як наявність у підозрюваного постійного місця проживання, певних соціальних зв`язків, а саме наявність неповнолітньої дитини та дружини, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відомостей про те, що ОСОБА_5 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Суд також вважає доведеним неможливість застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, оскільки, такі заходи будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам, особливо в умовах воєнного стану.

Крім того, неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, у т.ч. домашнього арешту, вказують і норми ч.8 ст.176 КПК України, які передбачають застосування під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 КК України виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також суд вважає, що характер та ступінь тяжкості діяння, в якому ОСОБА_5 підозрюється, сукупність інших обставин однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає необхідним продовжити застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 19.12.2024, у зв`язку з чим клопотання прокурора слід задовольнити.

Також слідчий суддя вважає необхідним залишити підозрюваному заставу, як альтернативний запобіжний захід, у розмірі визначеному ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.10.2024 із покладанням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Підстав для беззаперечної неможливості застосування такого альтернативного запобіжного заходу на цій стадії кримінального провадження, судом не встановлено.

Керуючись, ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України в межах строку досудового розслідування, на 32 (тридцять два) дні, тобто до 19 грудня 2024 року включно, із раніше визначеним ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26.10.2024 розміром застави в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн. 00 коп.

У разі внесення вказаної застави покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (місця дислокації підрозділу) та/або місця роботи (несення військової служби); утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику та надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 18.11.2024 року о 16.50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1