Справа № 509/5304/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в смт. Овідіополь матеріали кримінального провадження № 0000340 від 27.06.2024 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, з середньою освітою, неодруженої, працюючої двірником в КП «Водопостач» Овідіопольської селищної ради, зареєстрованої та проживаючої за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, а також цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн., -

ВСТАНОВИВ :

27 червня 2024 року, в період часу з 08:40 год. до 09:30 год., ОСОБА_5, умисно, із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна в період дії правового режиму воєнного стану, введеного в Україні відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 р., затвердженого Законом України від 15.03.2022 р. № 2119-ІХ, Указу Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 р., затвердженого Законом України від 21.04.2022 р. № 2212-ІХ, Указу Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 р., затвердженого Законом України від 22.05.2022 р. № 2263-ІХ, Указу Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 р., затвердженого Законом України від 15.08.2022 р. № 2500 - ІХ, Указу Президента України № 757/2022 р. від 07.11.2022 р., затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 р. № 2738-IX, Указу Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 р., затвердженого Законом України від 07.02.2023 р. № 2915-ІХ, Указу Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 р., затвердженого Законом України від 02.05.2023 р. № 3057-ІХ, Указу Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 р., затвердженого Законом України від 27.07.2023 р. № 3275-ІХ, Указу Президента України № 734/2023 р. від 16.11.2023 р., затвердженого Законом України від 08.11.2023 р. № 3429-ІХ, Указу Президента України № 49/2024 від 05.02.2024 р., затвердженого Законом України від 06.02.2024 р. № 3564-ІХ, Указу Президента України № 271/2024 від 10.05.2024 р., затвердженого Законом України № 3684-ІХ від 08.05.2024 р. - перебуваючи біля буд. АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, таємно викрала велосипед марки «Top Rider», вартістю 4200 грн., який належить потерпілій ОСОБА_4 , після чого, з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерплій матеріальну шкоду на вказану суму.

Вину свою Конпельська визнала повністю, показала суду, що скоїла злочин при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини скоєного нею кримінального правопорушення, пояснивши суду, що 27.06.2024 р., вона, знаходячись поряд з буд. АДРЕСА_1 , де вона прибирала територію, побачила біля стіни вказаного будинку велосипед, який вона вирішила вкрасти, вважаючи, що його викинули і він нікому не належить. В подальшому, після крадіжки, вона покотила велосипед до свого будинку, віддавши його своєму 24-річному синові, який на ньому катався по вулицям селища Овідіополь на протязі 2-х місяців, доки не був вилучений робітниками поліції та переданий потерпілій ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні не оспорювала фактичні обставини справи і судом було встановлено, що вона правильно і вірно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, крім тих, що характеризують особу обвинуваченої.

Отже, ОСОБА_5 таємно, в умовах воєнного стану, викрала велосипед марки «Top Rider», вартістю 4200 грн., який належить потерпілій ОСОБА_4 , а тому кримінальну відповідальність вона повинна нести за ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_5, суд враховує тяжкість і підвищений ступінь суспільної небезпеки скоєного нею кримінального правопорушення, яке має кваліфікуючу ознаку - вчинене в умовах воєнного стану, вік обвинуваченої, першу судимість, її особу, позитивну характеристику, щире каяття, відшкодовану органами поліції на стадії досудового розслідування матеріальну шкоду, шляхом повернення потерпілій викраденого майна, що судом відноситься до обставин, які пом?якшують покарання згідно ст. 66 КК України, обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 в порядку ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_5 повинно бути призначено у виді позбавлення волі, однак її виправлення, на думку суду, можливо без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.

В порядку ст.ст. 100,174 КПК України, належить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Овідіопольського райсуду Одеської області від 04.09.2024 р. на речовий доказ : велосипед марки «Top Rider», який вважати повернутим потерпілій ОСОБА_4 під зберігальну розписку.

На підставі ст. 124 КПК України з ОСОБА_5 на користь держави належать стягненню судові витрати за залучення експертів для проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 378,64 грн. за кодом класифікації доходів бюджету 24060300 «Інші надходження».

На стадії досудового розслідування потерпілою ОСОБА_4 був пред`явлений цивільний позов до обвинуваченої (цивільної відповідачки) ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням в сумі 3000 грн., який вона підтримала в судовому засіданні та просила його задовольнити, та який обвинувачена визнала частково, на суму 1000 грн.

На думку суду, вказаний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 91,92 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема - вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Статтями 127,128 КПК України передбачено - підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування - не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною.

Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.п. 8,9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У вказаному позові, потерпіла вказує, що у зв?язку з протиправними діями обвинуваченої щодо викрадення нею майна потерпілої, їй були спричинені душевні страждання та погіршення стану здоров?я її малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на день народження був придбаний вказаний велосипед. Потерпіла в судовому засіданні надала суду консультативні висновки лікарів - невропатологів стосовно її малолітньої доньки від 12.02.2024 р., від 06.09.2024 р., якій встановлений діагноз : синдром гемодинамічних порушень у вигляді церебральної ангіодистонії з венозною дизгемією, вокальний тік, персистуюча течія, функціональний розлад ШКТ з рекомендацією лікаря-невропатолога помірного фізичного навантаження в тому числі в виді прогулянок на велосипеді на свіжому повітрі, чого донька була позбавлена на протязі 2-х місяців з дня крадіжки її велосипеда ОСОБА_5, відчуваючи певний стрес та пригнічений моральний стан через крадіжку її велосипеда, а також надані суду медичні довідки та дослідження стану.

Враховуючи встановлений судом факт завдання матеріальної шкоди обвинуваченою ОСОБА_5 в ОСОБА_7 , 2013 р.н. в особі її матері потерпілої ОСОБА_4 неправомірними діями з приводу крадіжки майна останньої та встановленням вини ОСОБА_5 у вказаному вище кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України, а також беручи до уваги факт повернення потерпілій викраденого у неї майна на стадії досудового розслідування на суму 4200 грн., з урахуванням вартості поверненого майна, стану здоров?я малолітньої дитини потерпілої, якій був придбаний вказаний велосипед, вкрадений обвинуваченою, суд дійшов висновку, що сума моральної шкоди в даному випадку повинна складати 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 100,124,127,128,368-371,373-376 КПК України, ст.ст. 76-83 ЦПК України, ст.ст. 23,1167 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 - визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п?ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного їй покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і у відповідності до п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України виконає покладені на неї обов`язки : не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Овідіопольського райсуду Одеської області від 04.09.2024 р. на речовий доказ : велосипед марки «Top Rider», який вважати повернутим потерпілій ОСОБА_4 під зберігальну розписку.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за залучення експертів для проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 378,64 грн. за кодом класифікації доходів бюджету 24060300 «Інші надходження».

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 - задовольнити частково.

У відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду 2000 грн.

В задоволення решти позову - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду на протязі 30 діб з дня його проголошення, а засудженою у той же строк з дня вручення їй копії вироку.

Суддя ОСОБА_1