Провадження №11-кп/824/4113/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сумської області, м.Конотоп, громадянина України, не працює, зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_1 , судимого:

- 26.02.2015 Конотопським райсудом Сумської області за ст.185 ч.2,185 ч. 3,71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 16.02.2021 р.Лохвицьким райсудом Полтавської області за ст.185 ч.3 ,190 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі,із застосуванням ст.75 КК України, з іспитовим строком на 3 роки,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 08.04.2023, приблизно о 08.00 ОСОБА_8 перебуваючи поблизу аптеки «Фармація», що за адресою: м. Київ, пл. Сантьяго де Чілі знайшов 6 таблеток білого кольору ззовні схожі на наркотичний засіб «метадон», котрі поклав до задньої кишені наплічної сумки, яка була з ним, таким чином придбав та почав зберігати наркотичний засіб для подальшого власного вживання без мети збуту.

Після чого,08.04.2023 приблизно о 10 г.35 хв., ОСОБА_8 у власних справах скориставшись Київським метрополітеном прибув до станції «Київ-Пасажирський», що розташована за адресою: м. Київ, площа Вокзальна,1,тим самим здійснив незаконне перевезення наркотичного засобу, без мети збуту.

08.04.2023 зберігаючи при собі наркотичний засіб,обіг якого обмежено метадон (фенадон), ОСОБА_8 перебував поблизу входу до Центрального залізничного вокзалу,що за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1 та направився в сторону входу до платформи електропотягів станції «Київ-Пасажирський», тим самим здійснивши незаконне зберігання та перевезення наркотичного засобу, без мети збуту. В подальшому приблизно о 10г.40хв. ОСОБА_8 був зупинений працівниками поліції, якими у нього було виявлено, а в подальшому і вилучено вищевказаний наркотичний засіб, обіг якого обмежено медатон (фенадон).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/111-23/18468-НЗПРАП від 13.04.2023 у вилучених у ОСОБА_8 та наданих на дослідження таблетках білого кольору міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено - мета дон (фенадон). Маса мета дону (фенадону) у таблетках становить 0,13 г.

Метадон, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року за № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів,психотропних речовин і прекурсорів» «Список №1» наркотичних засобів,обіг яких обмежено в «Таблиці 1», є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив умисні дії, що виразились у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичного засобу без мети збуту, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 16.02.2021 року і остаточно призначено до відбуття 4 (чотири) роки 1(один) місяць позбавлення волі. Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання засудженого. Зараховано в строк покарання утримання його під вартою 08.04.2023. Стягнуто з ОСОБА_8 витрати на проведення експертизи в сумі 1912 грн. на користь держави. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року змінити на покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в іншій частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 309 ККУ вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, сторона захисту вважає, що вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 13.12.2022 підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за його розміром є явно несправедливим-через суворість.

Так, ухвалюючи відповідний вирок ОСОБА_8 суд першої інстанції сам констатує факт однієї пом`якшувальної обставини. Однак в той же час суд не врахував іншу пом`якшуючу обставину таку як, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що виразилися у активних діях обвинуваченого ОСОБА_8 щодо сприяння органу досудового розслідування у збиранні фактичних даних які в подальшому судом визнані належними та допустимими доказами.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово усно в ході досудового розслідування зазначав, що має батька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 який є інвалідом (відсутня стопа) та ветераном АТО проживає в АДРЕСА_2 про якого він піклується як його син, однак такі відомості в кримінальному провадженні відображені чомусь не були.

Обвинувачений ОСОБА_8 протягом 5-ти років підробляв будівельником на будівництві за що отримував грошові кошти частину з яких надавав батькові для його утримання, а частину залишав собі для оренди помешкання в місті Києві та прожиття.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_8 має більше двох пом`якшувальних обставин.

Також, піклування про батька, інваліда, ветерана АТО, характеризує особу обвинуваченого тільки з позитивної сторони, окрім того негативних характеристик він не має.

Окрім того ухвалюючи оскаржуваний вирок суд першої інстанції, мав би розглянути заяву про визнання ОСОБА_10 своєї винуватості у якій він просить призначити йому покарання за скоєний ним проступок саме у виді штрафу.

Однак суд не обґрунтував своє рішення про платоспроможність ОСОБА_8 чи навпаки та в подальшому не з`ясував у самого обвинуваченого шляхом його виклику на судовий розгляд, чому ж останній просить саме такий вид покарання як штраф та яким чином він зможе його оплатити, суд лише зазначив, що останній не працює та немає законного заробітку.

До того ж, ОСОБА_8 судом визнаний винним у інкримінованому кримінальному проступку, однак при цьому потерпіла сторона в даному кримінальному провадженні відсутня, цивільний позов не заявлявся, державні та суспільні інтереси не постраждали, розгляд справи відбувся з мінімальними строками та затратами по ній оскільки сторони не викликалися.

Але в той же час суд першої інстанції прийняв рішення про призначення найсуворішого виду покарання з усіх можливих санкцій визначених ч. 1 ст. 309 КК, а саме обмеження волі на певний строк тобто 2 (два роки), яке не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого проступку через його суворість.

За вище наведеного суд міг застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 такий види покарань як, штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що цілком узгоджується із тим в чому він звинувачується.

Визначення кримінального покарання у виді штрафу насамперед наповнить державний бюджет коштами в умовах економічних труднощів країни під час війни.

Також захисник вказує, що саме таке покарання надасть можливість ОСОБА_10 виправитися, усвідомити скоєне та не вчиняти кримінальні правопорушення надалі.

Відтак, на думку сторони захисту, наведене у своїй сукупності дає підстави вважати, що з огляду на характер кримінального проступку, вчиненого обвинуваченим, обставини його скоєння, можливим є пом`якшити йому покарання до штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судовий розгляд в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 здійснено в порядку ст. 381, ст. 382 КПК України, винність останнього у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 309 КК України є правильною.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищенаведені положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченої, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, перевіряючи вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно положень ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Відповідно до 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, при призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції дотримано вказані вимоги закону України про кримінальну відповідальність і застосовано покарання, яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом при призначенні ОСОБА_8 покарання враховано сутінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке належить до проступків, фактичні обставини вчиненого, дані про особу обвинуваченого та визнання ним своєї вини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції враховано і характеристику ОСОБА_8 , відсутність офіційного працевлаштування та постійного і законного джерела доходу, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для призначення покарання у виді штрафу.

Крім того, як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та до нього застосовувались положення ст. 75 КК України. Не дивлячись на це ОСОБА_8 продовжив злочинну діяльність та скоїв нове кримінальне правопорушення. Така поведінка, на думку колегії суддів, свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень. Тому призначене ОСОБА_8 реальне покарання у виді 2 року обмеження волі відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Доводи захисника про неврахування судом іншої пом`якшуючої обставини, а саме активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, які мають істотне значення для повного його розкриття (наприклад, викриття інших співучасників злочину, визначення ролі кожного у його вчиненні, передачу речових доказів чи предметів, здобутих злочинним шляхом).

Усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені самостійно правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений не повідомив. Така поведінка обвинуваченого не є проявом активного сприяння розкриттю злочину, адже вона жодним чином не була направлена на активну та ініціативну допомогу слідству. Визнання вини ОСОБА_8 та каяття після його затримання є окремими обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК і вже були враховані судом.

Наведена стороною захисту пом`якшуюча обставина, зокрема те, що ОСОБА_8 має батька інваліда, ветерана АТО, про якого він піклується, що характеризує особу обвинуваченого тільки з позитивної сторони, на думку колегії суддів, не є тією обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого та не є підставою для пом`якшення покарання.

На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність під час призначення ОСОБА_8 покарання, а тому вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17.05.2023 щодо останнього необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4