Справа № 203/6898/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Дніпрі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Раковець, Сороцького району, Республіки Молдова, громадянина України, не одруженого, маючого загальну середню освіту, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, у посаді курсант навчального взводу навчальної роти 4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-08.11.2007 Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 08.05.2014 звільнений по відбуттю строку покарання;

-03.09.2015 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України до 4 років позбавленні волі;

- 29.10.2015 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України до 4 років позбавленні волі;

-07.12.2015 Березанським районним судом Миколаївської області за ч.ч.2,3 ст.185 КК України до 4 років 2 місяців позбавленні волі;

-07.11.2016 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.190 КК України до 4 років 6 місяців позбавленні волі, звільнений 08.11.2017 року умовно-достроково, з невідбутим строком 3 місяці 7 днів;

-11.03.2020 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавленні волі;

-08.10.2020 Березанським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.190 КК України до 3 років 3 місяців позбавленні волі;

-30.06.2021 Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області з урахуванням ухвали Миколаївського апеляційного суду від 30.09.2021 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України в силу ч. ч.1, 4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавленні волі, 08.03.2024 звільнений по відбуттю строку покарання;

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185; ч.1 ст.357; ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

Солдат ОСОБА_5 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», в посаді курсант навчального взводу навчальної роти 4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 41 Конституції України, законів України, Військової присяги вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

10.10.2024, о 20.30 годині, ОСОБА_5 , знаходячись в вагоні №7 пасажирського потягу №85 сполученням «Запоріжжя-Львів» на залізничній платформі №4 залізничного вокзалу станції Дніпро-Головний, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом підбору ключа, проник до купе провідника, де побачив сумку з особистими речами, які належать ОСОБА_6 .. У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вищевказаної сумки з особистими речами ОСОБА_6 в умовах воєнного стану.

В цей же день та час, знаходячись у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що його протиправні дії є непомітними для оточуючих, діючи умисно, в період дії воєнного стану, таємно, з корисливих спонукань взяв до рук сумку, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, у якій знаходилися особисті речі потерпілого ОСОБА_6 , а саме: барсетка матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_6 не становить в середині якої знаходились дві банківські карти, емітовані в АТ «ОщадБанк», після чого в нього виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення та привласнення офіційних документів - належних потерпілому двох банківських карток, емітованих в АТ «ОщадБанк»: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , яка згідно Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657- ХП, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-Ш, п.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851- 1У, «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року є електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, маючи на меті подальше її використання, пов`язане із зняттям грошових коштів, розрахунку за купівлю товарів з використанням терміналу оплати, усвідомлюючи, що банківська карта є офіційним документом та містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу та розпорядився нею на власний розсуд.

Крім того, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно, у період не знятих та непогашених судимостей вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

10.10.2024, близько о 20:45 год., солдат ОСОБА_5 , утримуючи при собі раніше викрадену ним у потерпілого ОСОБА_6 банківську карту № НОМЕР_3 , емітовану в АТ «Ощадбанк», проходив повз кіоску Techno-case, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а саме, грошових коштів з карткового банківських рахунків потерпілого ОСОБА_6 .

Надалі, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів з карткового банківського рахунку потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , 10.10.2024, в період часу з 20:45 год по 20:48 год, діючи умисно, повторно та протиправно, з корисливих мотивів, будучи достовірно обізнаним, що на всій території України діє воєнний стан, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, використовуючи раніше викрадену ним у потерпілого ОСОБА_6 банківську карту № НОМЕР_3 , емітовану в АТ «Ощадбанк», та використовуючи оплату ліміт якої не потребує підбору до неї паролю, таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_6 розрахувавшись за товар восьми платежами на суми по 500 гривен та одним платежем на суму 70 гривен, на загальну суму 4070 гривен.

Продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення грошових коштів з карткових банківських рахунків потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , о 20.49 10.10.2024, знаходячись в кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, будучи достовірно обізнаним, що на всій території України діє воєнний стан, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, використовуючи раніше викрадену ним у потерпілого ОСОБА_6 банківську карту № НОМЕР_2 , емітовану в АТ «Ощадбанк», та використовуючи оплату ліміт якої не потребує підбору до неї паролю, таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_6 грошові кошти, розрахувавшись за товар двома платежами на суму 500 гривен та на суму 450 гривен, загальна суму 950 гривен.

Після цього ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 5020,00 грн..

Крім того, 16.10.2024, о 16.05 гадині, ОСОБА_5 , знаходячись в вагоні №8 пасажирського потягу Інтерсіті №731 сполученням «Дніпро-Київ- Пасажирський» на залізничній платформі №3 залізничного вокзалу станції Дніпро-Головний, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив сумку з особистими речами, яка належать ОСОБА_7 - ОСОБА_8 .. У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вищевказаної сумки з особистими речами ОСОБА_4 в умовах воєнного стану.

В цей же день та час, знаходячись у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що його протиправні дії є непомітними для оточуючих та потерпілої ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів в період дії воєнного стану, таємно, взяв до рук сумку, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, у якій знаходилися особисті речі потерпілої ОСОБА_4 , а саме: гаманець матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_4 не становить з грошовими коштами в сумі 11000 гривен.

Після цього ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 майнову шкоду на загальну суму 11000,00 грн.

Крім того, в період часу з 16.05 год. по 16.15 год. 16.10.2024 ОСОБА_5 , знаходячись в пасажирському потягу Інтерсіті №731 сполученням «Дніпро-Київ- Пасажирський» на залізничній платформі №3 залізничного вокзалу станції Дніпро- Головний, розташованого за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна, 11, де побачив у раніше викраденій сумці, яка належать ОСОБА_4 в гаманці банківську карту емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», після чого в нього виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення та привласнення офіційних документів - належної потерпілій банківської карти, емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , яка згідно Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657- ХП, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-111, п.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-1У, «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року є електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, маючи на меті подальше її використання, пов`язане із зняттям грошових коштів, розрахунку за купівлю товарів з використанням терміналу оплати, усвідомлюючи, що банківська карта є офіційним документом та містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу та розпорядився нею на власний розсуд.

Крім того, 16.10.2024, о 18.50 годині, солдат ОСОБА_5 , утримуючи при собі раніше викрадену ним у потерпілої ОСОБА_4 банківську карту № НОМЕР_4 , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», знаходився в магазині ТОВ «РУШ», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Вокзальна, 2, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а саме, грошових коштів з карткового банківського рахунку потерпілої ОСОБА_4 .

Надалі, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів з карткового банківського рахунку потерпілої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 16.10.2024, о 18 год. 50 хв., діючи умисно, повторно та протиправно, з корисливих мотивів, будучи достовірно обізнаним, що на всій території України діє воєнний стан, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, використовуючи раніше викрадену ним у потерпілої ОСОБА_4 банківську карту № НОМЕР_4 , емітовану в АТ «ПриватБанк», здійснив спробу крадіжки грошових коштів з вище вказаної карти, шляхом розрахунку за придбання товару, на загальну суму 4 511, 55 грн., тим самим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень визнав повністю, фактичних обставин справи не оспорював та пояснив, що вчинив дві крадіжки, замах на крадіжку та викрав і привласнив дві банківські картки. 10.10.2024 знаходячись в вагоні №7 пасажирського потягу «Запоріжжя-Львів» підібрав ключ та проник до купе провідника, де побачив сумку з особистими речами ОСОБА_6 .. Після чого, взяв до рук сумку, в середині якої знаходились дві банківські карти якими він розпорядився нею на власний розсуд.

Крім того, 10.10.2024 проходячи повз кіоску Techno-case, придбав товар за який розрахувався восьми платежами карткою, яка належить ОСОБА_6 та 10.10.2024 придбав товар у кіоску «Табакерка», за який розрахувався тією ж картою.

Крім того, 16.10.2024, знаходячись в вагоні №8 пасажирського потягу Інтерсіті «Дніпро-Київ- Пасажирський» побачив сумку з особистими речами, яка належать ОСОБА_7 - ОСОБА_8 .. Взяв до рук вказану сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 11000 гривен та пішов з місця вчинення злочину. Сумку залишив у сусідньому вагоні, а грошові кошти залишив собі.

З сумки останньої забрав також одну банківську картку, якою намагався розрахуватись в магазині біля вокзалу, однак банк йому відмовив у проведенні платежу. Пояснив, що у скоєному щиро кається.

Потерпіла ОСОБА_4 в суді пояснила, що з обвинуваченим вона раніше не знайома. Підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті та зазначила, що вони відповідають дійсності. Пояснила, що по гучномовцю в Інтерсіті оголосили, що наче хтось забув у туалеті жіночу сумку. Після чого провідник негайно повернув їй сумку, оскільки в ній були документи, які посвідчують її особу а також квиток. В сумці були наявні усі її речі, окрім грошових коштів та банківської картки. Зазначила, що їй заподіяно шкоду у розмірі 11000 гривень. Наразі цивільний позов не заявляє, якщо це буде за доцільне, то буде звертатися у порядку цивільного судочинства. Просила призначити покарання у виді позбавлення волі без застосування іспитового строку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті і в матеріалах кримінального провадження, та приймаючи до уваги, що прокурор, потерпілі також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень доведена повністю, за епізодом від 10.10.2024 та 16.10.2024 він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Крім того, за вищезазначеними епізодами від 10.10.2024 та 16.10.2024 викрав та привласнив офіційні документи, з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім того, за епізодом 16.10.2024 щодо намагання розрахуватись банківською карткою АТ «ПриватБанк», яка належить потерпілій ОСОБА_4 , вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів, оскільки він вдруге вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.357 КК України, а за ч.4 ст.185 та ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України йому інкриміновано ознаку повторності.

При призначенні покарання суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Призначаючи покарання, суд виходить з положень ст.ст. 65, ч.3 ст. 68 КК України, приймає до уваги тяжкість скоєних кримінальних правопорушень. Так, злочин, передбачений ч.4 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, є тяжким, а ч.1 ст. 357 КК України кримінальним проступком. Суд враховує вищенаведені обставини, вартість майна, що було об`єктом посягання, а також дані про особу ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий, є військовослужбовцем, однак відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №151 від 21.05.2024 ОСОБА_5 вважається таким, що самовільно залишив військову частину 20.05.2024 та йому призупинено виплати усіх видів забезпечення, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання скарг від сусідів не надходило, та приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів. При цьому суд при призначенні покарання за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України виходить з положень ч.3 ст. 68 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України та ч.1 ст. 357 КК України, суд застосовує принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою у ЛП ЗВ ВСП необхідно залишити без змін.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185; ч. 1 ст. 357; ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі;

- за ч.1 ст.357 КК України - 2 (два) роки обмеження волі;

- за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі;

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п`ять) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити без змін у вигляді тримання під вартою у ЛП ЗВ ВСП.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня оголошення даного вироку.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання його попереднє ув`язнення з 19 листопада 2024 року по день постановлення даного вироку.

Речові докази два диска DVD-R з відеозаписами подій з камер відеоспостереження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим з дня отримання копії вироку, однак відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1