ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2850/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представників власників майна адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000177, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

до Дарницького районного суду м. Києва вказане вище надійшло клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 4 жовтня 2024 року клопотання передано судді ОСОБА_1 .

Звертаючись із клопотанням про арешт майна, прокурор обґрунтував його наступним.

У провадженні СВ Дарницького УП ГУНП у м Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР за №0000177 від 28 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28 грудня 2021 року до Дарницької окружної прокуратури міста Києва на виконання надійшла ухвала слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року щодо зобов`язання внести відомості в ЄРДР на підставі заяви 17 грудня 2021 року, поданої ОСОБА_6 .

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні допитано в якості потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила, що ОСОБА_7 , та вона, перебуваючи з 2007-го року у шлюбі, вирішили в інтересах сім`ї придбати власне житло. Не маючи достатньо власних грошових коштів для цього, подружжя вирішило взяти кредит на придбання квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку із чим було укладено кредитний договір на суму 228 700 доларів США між ОСОБА_8 з ВАТ «Сведбанк».

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, подружжя передало придбану квартиру в іпотеку - відповідний договір був підписаний між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_9 . ОСОБА_6 виступила в якості майнового поручителя по кредиту.

Веденням справ по залученому кредиту (підписання відповідних документів, ведення переговорів, контроль за здійснення розрахунків, перерахування грошових коштів, тощо) у подружжі займався ОСОБА_10 . Саме в нього зберігалися усі документи з цього питання. ОСОБА_6 теж певний час вникала в усі питання, надавала необхідні згоди іншого з подружжя на відповідні правочини (на залучення кредиту, на іпотеку, тощо), проте, наразі, доступу до документів в неї нема.

Оскільки кредит був валютним, на певному етапі виникли проблеми з його погашенням (платежі за кредитним договором здійснювалися до травня 2015 року). Сума боргу накопичувалася. Аж поки у самого банку не почалися фінансові проблеми і банк повідомив ОСОБА_11 про свій намір реалізувати право вимоги за кредитним договором на відкритих торгах (аукціоні). Заборгованість за кредитним договором було визначено у сумі 7591372,68 гривень. ОСОБА_12 розповів про повідомлення банку ОСОБА_6 , та відзначив, що це дуже вдала нагода погасити свої борги за кредитом із значним дисконтом.

ОСОБА_12 запропонував вирішити вищезазначене питання наступним чином. Він повідомив, що домовився зі своєю матір`ю ОСОБА_13 , що вона викупить на аукціоні право вимоги до них за кредитним договором та стане «номінально» іпотекодержателем їх квартири, але вимоги по кредиту в подальшому ніколи не буде пред`являти до подружжя. Грошових коштів, які не вистачало у подружжя для участі в аукціоні - оскільки мати-пенсіонерка також не мала достатніх заощаджень та джерел доходу, які б дозволили викупити право вимоги (навіть із дисконтом) - ОСОБА_14 та ОСОБА_6 позичили у спільних знайомих, а також ОСОБА_6 надала власні заощадження.

Таким чином, з урахуванням накопичень подружжям загалом було зібрано 57949,41 доларів США, що становило в еквіваленті 1518274,54 гривень - тобто суму, за яку було викуплено право вимоги за кредитним договором. Набувачем права вимоги, як і планувалося, стала мати ОСОБА_15 . Отже, ОСОБА_13 (мати ОСОБА_7 ) взагалі не витрачала власних кошт на покупку права вимоги (не брала таких коштів також у борг у банку чи у власних друзів).

Після закінчення формальностей, пов`язаних із переоформленням права вимоги та пов`язаних із ним інших зобов`язань на нового кредитора, ОСОБА_12 проінформував ОСОБА_6 про успішне переоформлення кредиту, та показав лист, підписаний його матір`ю, що свідчив про відсутність у неї, як нового позикодавця, претензій майнового характеру, проте цей лист він згодом знищив.

17 травня 2018 року обтяження на дану квартиру було припинено, що свідчить про те, що ОСОБА_16 не мала жодних претензій щодо даного майна, а фактичними власниками квартири стали ОСОБА_6 та ОСОБА_12 із часткою по 1/2 кожному.

Приблизно з осені 2020 року шлюбно-сімейні відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були припинені, хоча формально шлюб не був розірваний.

У цей час ОСОБА_12 із своєю матір`ю ОСОБА_13 вирішили привласнити квартиру, 1/2 якої є єдиною власністю ОСОБА_6 , в якій вона зареєстрована, а також малолітня дитина подружжя. З метою реалізації свого плану, останні подали позовну заяву до Дарницького районного суду м. Києва, в якій просили визнати право власності на квартиру за ОСОБА_13 (звернення стягнення на предмет іпотеки). Про існування зазначеного позову ОСОБА_6 не знала, хоча проживала із ОСОБА_8 в одній квартирі.

17 вересня 2021 року ОСОБА_12 та ОСОБА_17 звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва ОСОБА_18 , яка здійснила перереєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_13 , не повідомивши ОСОБА_6

17 травня 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_18 , № 60509905 від 22.09.2021 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_13 стосовно державної реєстрації предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_2 .

Постановою слідчого квартиру АДРЕСА_2 було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо власника вказаної квартири на даний час відсутні.

У клопотанні зазначено, що вказане нерухоме майно має вважливе значення для проведення досудового розслідування, оскільки є предметом вчинення кримінального правопорушення.

Метою арешту нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_3 є збереження речового доказу та запобігання можливості його пошкодження, знищення, перетворення, відчуження. Також, метою арешту вказаного майна є забезпечення кримінального провадження.

10 жовтня 2024 року від представника власника майна надійшли письмові пояснення щодо поданого прокурором клопотання.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_4 як представник ОСОБА_7 , заперечувала проти задоволення клопотання, вказала, що між сторонами існує цивільно-правовий спір, оскільки борг ОСОБА_13 не повернуто на цей час. ОСОБА_19 має заборгованість близько 60 тис. доларів США. За рішенням Дарницького районного суду м. Києва було задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 та скасовано рішення державного реєстратора від 22 вересня 2021 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_13 . На сьогоднішній день право власності на вказану квартиру не за ким не зареєстровано. Вказала, що накладення арешту на квартиру порушує права ОСОБА_7 який не може зареєструвати за собою право власності на квартиру. Вважає, що жодні дії чи обставини в цьому кримінальному провадженні не підтверджують шахрайства. У задоволенні клопотання просила відмовити.

Адвокат ОСОБА_5 , як представник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав клопотання прокурора, зазначив, що оскільки шахрайські дії були вчиненні відносно квартири АДРЕСА_2 , вказане нерухоме майно правомірно було визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні та наразі має бути накладено на такий речовий доказ арешт, оскільки існує загроза того, що вказане майно буде відчужене, що в свою чергу призведе до порушення прав ОСОБА_6 , оскільки така квартира придбавалась нею разом із чоловіком ОСОБА_7 , тобто є спільною сумісною власністю подружжя, а наразі, враховуючи те, що подружжя припинили спільне проживання та існують між ними не вирішені питання, в тому числі щодо майна, ОСОБА_6 вважає, що її колишній чоловік разом зі своєю матерію ОСОБА_13 , яка є іпотекодержателем на цей час вказаної квартири, хочуть «повісити» на неї весь борг за кредитним договором та відібрати квартиру. Зазначив, що кошти для купівлі квартири на торгах, ОСОБА_13 надавали саме ОСОБА_19 та її чоловік, мати чоловіка не давала своїх коштів. Крім того, адвокат вказав, що вважає, що шахрайські дії стосовно вказаної квартири також полягають у тому, що коли приватним нотаріусом реєструвалось право власності на квартиру за ОСОБА_13 , то умисно не було повідомлено ОСОБА_6 , а також не враховано те, що у цій квартирі зареєстрована малолітня дитина. Також просив слідчого суддю врахувати ту обставину, що ухвалою суду від 21 серпня 2024 за клопотанням ОСОБА_13 було скасовано арешт, накладений на цю квартиру у цивільній справі № 753/24671/21, що, на його думку, може підтверджувати той факт, що ОСОБА_13 та ОСОБА_7 мають план на подальше розпорядження такою квартирою без узгодження та повідомлення про це ОСОБА_6 .

Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора, адвокатів як представників власників майна, повно, всебічно та об`єктивно вивчивши доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, доходить наступного висновку.

Як визначено частиною другою статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною третьою статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно зі статтею 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором поясненнями та поясненнями представників власників майна, на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

Згідно з частиною третьою статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зважаючи на обставини та події, які були встановлені досудовим розслідуванням, з огляду на наявні докази у матеріалах кримінального провадження, нерухоме майно, а саме квартира, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки може бути об`єктом кримінально протиправних дій, враховуючи правову підставу для арешту майна, а також з метою об`єктивного всебічного досудового розслідування та необхідності встановлення обставин скоєння злочину, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено необхідність арешту вказаного нерухомого майна.

Як передбачено частиною четвертою статті 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Частиною одинадцятою статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оцінивши доводи прокурора, врахувавши наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження прав власника майна завданнями кримінального провадження, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, а також вид нерухомого майна, його стан на час розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на майно підлягає задоволенню шляхом заборони відчуження та розпорядження таким майном та забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо цього майна.

Роз`яснити власникам нерухомого майна, про те, що розтрата, відчуження, приховування, підміна, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, тягне за собою кримінальну відповідальність за частиною першою статті 388 КК України.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України , слідчий суддя

У Х В А Л И В:

клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном, та вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаної квартири, без позбавлення права користування вказаним майном.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено 15 жовтня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1