ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, з застосуванням відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження №521/4781/23 відносно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Херсоні, громадянина України, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2022, близько о 19 годині, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень своєму знайомому ОСОБА_8 , після раптово виниклого словесного конфлікту, наніс йому не менше чотирьох ударів коліном та кулаками рук в область тулубу та голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої травми органів грудної клітини: прямі переломи ребер зліва: 2-6 по середньо-ключичній лінії; 3,4 ребер по передньо-паховій лінії, без ушкодження пристінкової плеври; 5,8 ребер по передньо-паховій лінії та 4,5 ребер по середньо-паховій лінії, з ушкодженням пристінкової плеври і тканини легені; переломи ребер справа: 5,6 по передньо-паховій лінії, 9-го ребра по задньо-паховій лінії, без ушкодження пристінкової плеври, крововиливи у м`які тканини грудної клітини в місцях переломів ребер, крововилив у жирову капсулу лівої нирки. Вказані ушкодження і утворилися від ударної дії тупого твердого предмету (предметів), незадовго до настання смерті, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

- забійної рани лівої вушної раковини, синців і саден обличчя, крововиливів під білкову оболонку (склеру) очей, крововиливів у м`які тканини голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, в лівий скроневий м`яз, які утворились від ударної та ковзаючої дії тупого предмета (предметів), незадовго до настання смерті, мають ступень легких тілесних ушкоджень та не перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Від зазначених травм ОСОБА_8 помер на місці події.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив про повне визнання своєї вини у заподіянні смерті ОСОБА_8 , з приводу обвинувачення надав поясненняпро те, що 22-23 грудня 2022 року він зустрів свого знайомого ОСОБА_9 на АДРЕСА_3 , повідомив його, що посварився з дружиною та запитав у нього, чи не знає він, де можливо знайти тимчасовий притулок. ОСОБА_10 запропонував піти до їх загального знайомого ОСОБА_11 та запропонував купити самогону. Він придбав літр самогону та вони разом пішли до ОСОБА_12 . Біля 16 -17 годин, вони сіли за стіл в квартирі Бездені та розпочали вживати алкогольні напої, проте він особисто відмовився від вживання і роблячи вигляд що він випиває, виливав чарки з алкоголем під стіл. В ході розмови вони торкнулися теми релігії. Він сповідую язичництво, віру наших предків. Вони попросили мене розповісти, що це таке тому, що вони про це не знали. В ході розмови ОСОБА_13 та Бездень почали над ним насміхатися. Він попросив їх припинити це робити, проте вони продовжували це робити. Його це обурило, тому він вдарив ОСОБА_14 , від чого той впав та попросив вибачення в нього. ОСОБА_13 категорично відмовився вибачитися, тому він вирішив заподіяти йому біль, але не хотів йому завдати значних тілесних ушкоджень. З цією метою він навмисно наніс йому удар в обличчя, а потім взяв його за руки в області плечей, та наніс йому декілька ударів коліном в корпус, після чого він поклав ОСОБА_15 на табуретку та наніс йому ще декілька ударів колінами в область грудної клітини. Потім ОСОБА_13 намагався сісти на табуретку, але впав з неї. Він запитав в нього, чи потрібна йому допомога, на що він відповів, що трішки полежить та піде додому. Якби ОСОБА_13 сказав, що йому погано чи йому потрібна «швидка допомога», він би йому допоміг. Він перетягнув його з веранди в будинок на килим до ОСОБА_16 , після чого ліг на диван спати. Приблизно через півтори години він прокинувся та побачив, що ОСОБА_13 нікуди не пішов. Він побризкав на нього водою, перевірив пульс, який ледве відчувався. Він зробив йому штучне дихання та масаж серця, після чого розбудив ОСОБА_17 щоб той викликав «швидку допомогу», оскільки він не знав де знаходиться його мобільний телефон. Бездень пішов до сусідки, щоб викликати «швидку допомогу», а він продовжив надавати ОСОБА_13 першу медичну допомогу. Коли прийшла сусідка вони біля 20 хвилин чекали «швидку допомогу». По приїзду медики зробили декілька розрядів дефібрилятором, після чого констатували смерть та сказали чекати поліцію. Він щиро кається у заподіянні смерті ОСОБА_13 , він не хотів позбавляти його життя, тільки хотів спричинити йому біль, без будь-яких значних наслідків.

Під час судового розгляду, проведеного з дотриманням принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, судом були досліджені докази, джерелом яких були показання потерпілої, свідків, процесуальні документи.

Допитана у суді, потерпіла ОСОБА_7 суду повідомила, що загиблий ОСОБА_18 є її сином. ОСОБА_19 неодноразово чіплявся до її сина з причин віросповідання. Напередодні, 1 травня 2021 року вночі ОСОБА_20 побив її сина, вони викликали «швидку допомогу», яка доставила сина до обласної лікарні. Тоді заяву до поліції не писали, тому що син боявся та переживав за неї з приводу неадекватної поведінки ОСОБА_20 . Того разу ОСОБА_20 пообіцяв більше не чіпати сина. 23 грудня 2022 року вона зателефонувала сину та не могла з ним зв`язатись. Близько о 21 годині слухавку підняв якийсь чоловік та повідомив, що він знайшов цей телефон і попросив представитись. Вона сказала, що є мамою власника телефона, а цей чоловік їй представився ОСОБА_21 . Потім їй зателефонували та повідомили, що її сина вбили. Про обставини його вчинення вона дізналася пізніше від працівників поліції.

Свідок ОСОБА_22 пояснив суду, що він проживає в будинку по АДРЕСА_3 . У ввечері він готував собі вечерю, був вдома один. Раптом до будинку зайшли його знайомі ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , поставили на стіл алкогольні напої та запропонували йому готовити закуску, при цьому ОСОБА_20 був вже в стані сильного алкогольного сп`яніння. Коли вони втрьох сіли за стіл і стали випивати, почались розмови за віросповідання та язичництво. ОСОБА_20 почав сперечатися, але з ним сперечатись неможливо, потім він мовчки встав та вдарив його з ліктя, від чого він впав зі стільця, вдарився головою о підлогу та розбив собі голову. У нього пішла кров, і він попросив ОСОБА_20 і ОСОБА_13 , щоб вони йшли геть, оскільки йому не потрібні проблеми. Він розсердився та пішов до іншої кімнати прилягти. Як тільки він приліг, почув шум із кухні. Коли він встав і зайшов до кімнати, то побачив як ОСОБА_20 бив ОСОБА_13 . ОСОБА_20 наносив удари кулаком по обличчю ОСОБА_13 , при цьому, сидячи на ньому, а потім бив коліном по спині в область грудної клітини. Потерпілий знаходився обличчям до підлоги. Він бачив, як обвинувачений три рази вдарив потерпілого по обличчю та 3-4 рази коліном. Він сказав, щоб той перестав його бити, на що ОСОБА_20 повернувся та сказав йому, щоб він йшов геть, бо також отримає. Він пішов до себе в кімнату та закрився. Пройшло півтори години. На кухні було тихо і він подумав, що вони вже пішли. Він вийшов з кімнати та побачив, як посеред ОСОБА_16 в крові лежав ОСОБА_13 , який був весь побитий, з його вух та з рота текла кров. Він доторкнувся руки ОСОБА_15 , ОСОБА_20 в цей час лежав поруч на дивані та сміявся. Рука у ОСОБА_15 була холодна, а рот повний крові. Він сказав ОСОБА_20 , що ОСОБА_13 не дихає. ОСОБА_20 підійшов до потерпілого, торкнувся руки та сказав, що ОСОБА_23 є, із потерпілим все нормально. Але коли ОСОБА_20 зрозумів, що ОСОБА_13 мертвий, він сказав йому викликати «швидку допомогу», оскільки не знав, де знаходиться його мобільний телефон. Він пішов до сусідки та сказав їй через ворота, щоб та викликала медичну допомогу. Коли лікарі приїхали, вони під`єднали ОСОБА_13 до якогось апарату, потім лікарі сказали, що він вже мертвий. Через деякий час приїхали працівники поліції, які за його дозволом зайшли до будинку і почали складати відповідні протоколи.

Свідок ОСОБА_24 в суді пояснила, що 22.12.2022, біля 22 години до неї у вікно постукав її сусід з будинку АДРЕСА_4 , який попросив викликати «швидку допомогу». Вона побігла на вулицю з телефоном і їй сказали, що у ОСОБА_15 епілепсія. Спочатку вона чекала приїзду медиків на вулиці, потім зайшла у будинок. Там вона побачила труп ОСОБА_13 ,який лежав на животі та був весь у крові. Вона сказала, що ОСОБА_13 помер, але ОСОБА_20 стверджував, що він ще живий, торкався його. Всі втрьох вони пішли до її будинку, вона зробила усім каву і вони чекали приїзду «швидкої допомоги». Коли приїхали медична допомога, лікарі сказали, що потерпілий мертвий та потрібно викликати поліцію. Вони викликали поліцію і сказали чекати та нічого не чіпати. Вона, Бездень і ОСОБА_20 вийшли з будинку та стали чекати коли приїде поліція.

Про при причини конфлікту їй нічого не відомо.

Крім показів потерпілої та свідків судом були досліджені інші докази обвинувачення, а саме:

- витяг з ЄРДР № 0000516, відомості до якого внесені 24.12.2022;

- протокол огляду місця події від 24.12.2022, разом із з додатками і документами, які підтверджують законність проникнення до житла;

- висновок судово-медичного експерта №1213 від 02.02.2023;

- додатковий висновок судово-медичного експерта №1213 від 13.02.2023;

- висновок судово-медичного експерта №857 від 16.01.2023;

- висновок судово-медичного експерта імунолога №323/ім від 26.12.2022;

- висновок судового експерта з молекулярно-генетичних досліджень №СЕ-19/115-23/45-БД від 24.11.2023;

- висновок судового експерта з молекулярно-генетичних досліджень №СЕ-19/115-23/47-БД від 19.06.2023;

- висновок судового експерта з молекулярно-генетичних досліджень №СЕ-19/115-23/50-БД від 05.06.2023;

- висновок судового експерта з молекулярно-генетичних досліджень №СЕ-19/115-23/51-БД від 08.06.2023;

- протокол слідчого експерименту від 24.12.2022 за участю свідка ОСОБА_22 з додатками;

- протокол слідчого експерименту від 07.02.2023 за участю свідка ОСОБА_22 з додатками;

В зв`язку із узгодженою позицією учасників судового засідання щодо існування речових доказів та недоцільності їх огляду у судовому засіданні, суд обмежив дослідження цих речових доказів вивченням відповідних постанов органу досудового слідства про визнання речей та документів речовими доказами, а також ухвали слідчого судді про накладення на ці речові докази арешту.

Суд надає оцінку наявним доказам у провадженні, з урахуванням часу їх отримання, процесуального порядку їх отримання та обставин за якими їх було отримано, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи перелічені докази сторони обвинувачення, суд визнає ці докази належними, оскільки вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Оскільки вищевказані докази обвинувачення були отримані у порядку, встановленому процесуальним кодексом, без порушення норм процесуального закону та без порушення прав і свобод людини, суд визнає ці докази допустимими.

Судовий розгляд даного кримінального провадження, був проведений відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності. Діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій для встановлення вини чи невинуватості обвинуваченого, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.

Судом врахована також практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, згідно яких Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз вищенаведених показів обвинуваченого, очевидців подій та досліджених письмових доказів, у їх сукупності, дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого у спричиненні ОСОБА_8 випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні доведена повністю.

Оцінюючи показання обвинуваченого на предмет їх достовірності, суд виходить з того, що показання в суді він надавав вільно, послідовно, логично, без ознаків нещирості, на питання учасників судового засідання відповідав категорично. Суд також вважає, що показання обвинуваченого про механізм нанесення тілесних ушкоджень і мотиви конфлікту у цілому співвідносяться з іншими доказами, визнаних судом належними та допустимими.

Аналіз вищенаведених доказів у їх сукупності, дані про локалізацію тілесних ушкоджень, кількість тілесних ушкоджень, їх характер, наявність мотиву, а саме: раптово виникли неприязні відносини внаслідок конфлікту, дозволяє суду зробити висновок про те, що дії обвинуваченого носили навмисний характер.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд також приймає до уваги усталену судову практику, відповідно до якої у випадках, коли винний діє із невизначеним умислом (прямим або непрямим), він має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно.

Таки висновки суду цілком узгоджуються з позицією Верховного суду, зокрема з викладеною у постанові колегієі суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 11.05.2021 року у справі № 711/2233/18.

Таким чином, заподіяння ОСОБА_5 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, суд кваліфікує за ч.2 ст.121 КК України.

Судом був прийнятий до розгляду цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 48 000 гривень та моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог цивільний позивач зазначила, що узв`язку зі злочинними діями ОСОБА_5 , які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 вона понесла матеріальні витрати, пов`язані із поховання свого сина.

У випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати, тому вимоги про стягнення витрат па поховання можуть пред`являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди".

Щодо завданої моральної шкоди, позивач зазначила, що відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми. Іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до абз. 1 п. 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (иемайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.01.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (иемайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв язку між шкодою і протиправним діянням, заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну його: шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також с засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Позивач також посилається на те, що вона важко пережила втрату єдиного сина, який був її опорою, він завжди допомагав фінансово та по господарству, виконував всю чоловічу роботу, оскільки її чоловік вже тривалий час не проживає з нею та не допомагає а ні по господарству, а ні фінансово. Втрата сина принесла їй непоправні страждання, адже втрата дитини с найважчим випробуванням в її житті. Вказані події дуже сильно відобразились на нервовому стані позивача, вона втратила сон, постійно перебувала у пригніченому стані.

Цивільний відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги визнав частково, вважаючи їх надмірно завищеними, заявив про визнання позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди на суму 10 000 гривень, в частині стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 гривень. При цьому, заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_7 , відповідач заявив, що ним частково було відшкодовано заподіяну шкоду, ним було передано родині загиблого суму у розмірі 500 доларів США, переведено на банківські рахунки позивача платежі у розмірі 1800 та 1900 гривень.

При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та понесеною позивачем матеріальною шкодою, суд керується положеннями п.1, 2 п.п.1, п.3 ст.22 ЦК України, відповідно до яких, особа, якій спричинені збитки, має право на їх відшкодування у повному обсязі.

Згідно із вимогами статті 1166 ЦК України, майнова шкода, яка спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її спричинила у повному обсязі.

В судовому засіданні підстави позову та вина обвинуваченого у заподіянні майнової шкоди ОСОБА_7 , доведена вищенаведеними доказами у їх сукупності.

Розглядаючи цивільний позов в частині стягнення з відповідача сум, затрачених позивачем на поховання, ритуальні витрати, суд виходить з того, що позивачем не надано доказів (платіжні документи, покази свідків та інше), які підтверджують факт витрат у обсязі, заявленом позивачем, тому вважає, що цивільний позов ОСОБА_7 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, в розмірі, який не оспорює цивільний відповідач, з урахуванням добровільного відшкодування ним документально підтвердженої, отриманої позивачем, суми у розмірі 1800 гривень.

При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача і понесеною позивачем моральною шкодою, суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, відповідно до яких, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав.

У відповідність до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності її вини.

У судовому засіданні підстави позову і вина відповідача у заподіянні ОСОБА_7 моральної шкоди злочинними діями доведена вищенаведеними доказами в їх сукупності.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності і справедливості, приймає до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, майновий стан відповідача, ступінь вини обвинуваченого в заподіянні моральної шкоди. З урахуванням вказаних чинників, на підставі яких визначається розмір моральної шкоди, приймаючи до уваги розмір мінімальної заробітної плати, яка діє на час ухвалення судового рішення, суд вважає за необхідне вимоги ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди задовольнити частково.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 127 КПК України, суд вважає за необхідне цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_7 до ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 суму компенсації за спричинену матеріальну шкоду у розмірі 8 200 гривень та суму компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 192 000 гривень.

Долю речових доказів суд вирішує з урахуванням положень, передбачених ст. 100 КПК України.

Під час проведення досудового розслідування були залучені судові експерти, загальні витрати на залучення яких склали 38 596 гривень 23 копійок. Зазначені витрати у відповідності вимог ст. 122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Частина 2 статті 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений винний у вчиненні кримінального правопорушення за описаних у вироку обставинах, то суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь держави вартість проведених судових експертиз.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 50, 65 КК України,зокрема враховує те, що призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути необхідним та достатнім для виправлення і попередження нових злочинів.

Суд вважає можливим визначити як пом`якшуючу покарання обставину, щире каяття ОСОБА_5 у вчиненому злочині.

При цьому, визначаючи щире каяття обвинуваченого пом`якшуючою покарання обставиною, суд враховує, що окрім визнання ОСОБА_5 своєї вини у заподіяні смерті потерпілому ОСОБА_8 , відбулося ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання ним своєї провини у вчиненому злочині, про що він, ОСОБА_5 , висловив щирий жаль з приводу цього та заявив про публічний осуд своєї поведінки в суді. Про щирість каяття, на думку суду, свідчить і факт надання обвинуваченим в суді правдивих показів з приводу мотивів вчиненого злочину, обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема способу нанесення тілесних ушкоджень, готовність нести покарання, намагання частково відшкодувати заподіяну потерпілій шкоду, принесення їй публічного вибачення за вчинений відносно її сина злочин. При цьому суд вважає, що незгода обвинуваченого з кваліфікацією його дій, яка була надана стороною обвинувачення, внаслідок відсутності у обвинуваченого спеціальних юридичних знань, при умовах надання ним в суді показів, які фактично підтверджують таку кваліфікацію, не може бути перешкодою для визнання судом щирого каяття з боку обвинуваченого пом`якшуючою вину обставиною.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Крім того, при призначенні покарання, суд враховує, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 притягується уперше.

Суд також враховує поведінку обвинуваченого після заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, яка свідчить про те, що ним приймалися певні дії для усунення тяжких наслідків скоєного.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_5 злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання і відсутність обставин, що обтяжують покарання, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливо лише в умовах позбавлення волі.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп.2 п.4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, в тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, встановивши можливість вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 дій, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне, обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний заход у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати у строк призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з дати його затримання, тобто з 24.12.2022 до дня набрання вироком законної сили, в редакції цієї норми, яка діяла на час кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 7 років та 6 місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 24.12.2022 до дня набрання вироком законної сили. Строк відбуття покарання рахувати з дати затримання ОСОБА_5 , тобто з 24.12.2022.

Арешт на майно, який був накладений ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.12.2022 скасувати.

Речові докази:

- фрагмент медичного бинта зі змивом з плями речовини червоного (бурого) кольору;

- фрагмент медичного бинта (контрольний зразок);

- фрагмент килиму з плямами речовини червоного (бурого) кольору;

- 5 відрізків ліпкої стрічки зі слідами папілярних візерунків;

- пляшка з-під мінеральної води «Моршинська», об`ємом 1,5л;

- 5 фрагментів недопалків;

- 2 кофти сірого кольору з плямами речовини бурого кольору

знищити

- телефон марки «Samsung» чорного кольору - повернути власнику.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_7 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 суму компенсації за спричинену матеріальну шкоду у розмірі 8 200 гривень та суму компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 192 000 гривень.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 38 596 гривень 23 копійок.

На вирок може бути подана сторонами апеляція до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження, за їх заявою, мають право отримати копію вироку у суді.

Головуючий: ОСОБА_25