Житомирський апеляційний суд
Справа №293/2059/18 Головуючий у 1-й інст.
ОСОБА_1 провадження №11-кп/4805/381/24
Категорія ч.2 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №293/2059/18 за апеляційною скаргою прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 28.12.2023 відносно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.185 КК України перекваліфікувано на ч.1 ст.185 КК України, виключивши кваліфікуючу ознаку повторність.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначено покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч.1 ст.185 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 03.07.2018 близько 18 год. ОСОБА_7 прийшов до місця проживання свого знайомого ОСОБА_9 що за адресою: АДРЕСА_2 , де попросив у останнього гайковий ключ, на що ОСОБА_9 повідомив йому що даний ключ він може взяти у салоні автомобіля МАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на узбіччі дороги поблизу вищевказаного домоволодіння.

Перебуваючи в салоні автомобіля МАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 у бардачку виявив пластикову платіжну банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , після чого переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, передбачаючи, що на банківському рахунку, доступ до якого забезпечується за допомогою виявленої пластикової платіжної картки, можуть знаходитися грошові кошти, діючи умисно, усвідомлюючи те, що вказана картка йому не належить, маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння вказаною платіжною карткою, та корисливий мотив подальшого таємного викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які знаходяться на банківському рахунку даної платіжної картки, викрав її.

В цей же час та місці, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне, викрадення чужого майна, а саме грошових коштів які знаходяться на банківському рахунку платіжної картки «Приватбанку» № НОМЕР_2 , ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_9 , в якого під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка, попросив мобільний телефон останнього. Отримавши від ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон, ОСОБА_7 зателефонував з даного телефону до сервісного центру ПАТ КБ «Приватбанк» за номером НОМЕР_3 , та за допомогою інтернет-банкінгу, отримав доступ до операцій з банківським рахунком ОСОБА_9 № НОМЕР_2 , в ході чого ОСОБА_7 з метою отримання доступу до даного рахунку змінив персональний ідентифікаційний номер, за допомогою якого здійснювався доступ до даного рахунку.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 05.07.2018 з ранку поїхав в смт. Черняхів, де цього ж дня о 08 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: смт. Черняхів, вул. Коростенська, 6, вставив до банкомату самообслуговування ПАТ КБ «Приватбанк» викрадену ним платіжну банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , після чого ввівши новий персональний ідентифікаційний номер, отримав доступ до грошових коштів ОСОБА_9 , які знаходилися на банківському рахунку даної картки, після чого ОСОБА_7 зняв з вказаного рахунку грошові кошти в сумі 4000 грн., після чого розпорядився ними, тим самим спричинивши ОСОБА_9 матеріального збитку на вищевказану суму, а банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_2 залишив при собі для подальшого використання, таким чином привласнив її.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , 06.07.2018 близько 00 год. 25 хв., перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 116, вставив до банкомату самообслуговування ПАТ «Кредобанк» викрадену ним платіжну банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , після чого ввівши персональний ідентифікаційний номер, отримав доступ до грошових коштів ОСОБА_9 , які знаходилися на банківському рахунку даної картки, після чого ОСОБА_7 зняв з вказаного рахунку грошові кошти в сумі 3000 грн., після чого розпорядився ними, тим самим спричинивши ОСОБА_9 матеріального збитку на вищевказану суму, а банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_2 викинув у смітник.

Прокурор ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 місяців арешту. У решті вирок залишити без змін. При цьому, посилаючись на матеріали провадження, наголошує, що висновки суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_7 на час вчинення ним 05.07.2018 та 06.07.2018 таємного викрадення чужого майна, повторності як кваліфікуючої обставини вчинення ним цього злочину, є помилковими. Крім того, звертає увагу, що ч.1 ст.185 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення), передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.

До початку розгляду провадження по суті, обвинуваченим ОСОБА_7 заявлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст.49 КК України.

Заслухавши доводи обвинуваченого щодо свого клопотання, позицію прокурора в заперечення клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За змістом ст.9 КПК України (принцип законності кримінального провадження) під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

При цьому, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії скоїв в період з 03.07.2018 по 06.07.2018.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України (в чинній редакції на момент вчинення кримінального правопорушення), відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості, за який санкцією статті передбачено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули 5-ть років у разі вчинення злочину середньої тяжкості, за відсутності обставини визначених у ч.ч.2, 3 цієї частини.

Станом на момент апеляційної перевірки матеріалів провадження №293/2059/18 11.07.2024, сплинуло більше ніж п`ять років та, відповідно, закінчились визначені ст.49 КК України строки давності, ухвалений вирок щодо ОСОБА_7 не набрав законної сили, а тому останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, а вирок суду - скасуванню та кримінальне провадження закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України та ст.417 КПК України.

Апеляційним судом відповідно до ст.285 КПК України, ОСОБА_7 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що обвинувачений ОСОБА_7 надав свою згоду, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що також надав свою згоду.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію також вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно із ч.6 ст.22 КПК України.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч.2-4 ст.49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Оскільки обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, то відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п.24 ст.3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.417 КПК України, з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує вирок суду першої інстанції та закриває кримінальне провадження.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст.284, 417 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності - задовольнити.

Вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України закрити.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :