Справа №295/4818/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000857 від 19.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, працюючого оператором заправки АЗС Правління ОК «СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ» ТОВ «Оптіма Енерджі», неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє: 09.09.2019 Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст. 121 ч. 1, 72 ч. 5 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі (26.10.2021 звільнений на підставі ст. 81 КК України),

за ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2024 близько 17 год ОСОБА_7 рухався на своєму автомобілі по провулку Водопровідний у м. Житомирі, де в цей час по дорозі йшов ОСОБА_5 , який заважав проїзду.

З метою подальшого проїзду ОСОБА_7 подав звуковий сигнал ОСОБА_5 , на що останній відійшовши в сторону почав висловлюючись в агресивній формі в бік ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_5 підійшовши до ОСОБА_7 , який знаходився біля свого автомобіля, припаркованого поруч з будинком за АДРЕСА_2 , та продовжив в агресивній формі висловлюватись в бік останнього, погрожуючи його провчити за такі дії.

В цей же час, місці та за вказаних обставин, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 наніс ОСОБА_7 один удар в голову, коли останній повернувся до нього спиною та після того, як ОСОБА_7 розвернувся до нього лицем то наніс ще один удар правою рукою, зжатою в кулак, в обличчя, від якого він не втримавшись на ногах впав на землю.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 наніс близько десяти ударів ногами та руками по обличчю та голові ОСОБА_7 .

В результаті злочинних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми лицевого черепа, синці, садна та крововиливи на обличчі, перелом верхньої стінки лівої гайморової порожнини зі зміщенням уламків в порожнину пазухи та поширенням на комірки решітчастої кістки з наявним геморагічним вмістом та включеннями повітря в гайморовій пазусі, лінійний перелом кісток носу справа, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений надав показання, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення в час, місці та за обставин, зазначених у обвинуваченні, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства. Щиро розкаявся. Свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Також надав показання, що 18.03.2024 близько 17 год по провулку Водопровідний у м. Житомирі наніс ОСОБА_7 один удар в голову, коли останній повернувся до нього спиною та після того, як ОСОБА_7 розвернувся до нього лицем то наніс ще один удар правою рукою, зжатою в кулак, в обличчя, від якого він не втримавшись на ногах впав на землю. Продовжуючи далі, наніс близько десяти ударів ногами та руками по обличчю та голові ОСОБА_7 Шкодує про вчинене. Просив вибачення у потерпілого. Останній пробачив. Не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Позовну заяву ОСОБА_7 до нього визнає частково, а саме не заперечує щодо матеріальної шкоди в сумі 5000 грн та моральної шкоди 25000 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн заперечував. Зазначив, що його заробітна плата складає 10000 15000 грн на місяць. Заощаджень не має. До того ж утримує своїх батьків пенсіонерів, які потребують сторонньої допомоги. Його мати є особою з інвалідністю третьої групи, батько другої групи. Просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 надав покази про те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив дане кримінальне правопорушення в час, місці та за обставин, зазначених у обвинуваченні. Лікувався після події спаціонарно та амбулаторно. Прийняв вибачення у ОСОБА_5 . Після цього кримінального правопорушення не може нормально спілкуватись з людьми, змінився спосіб його життя, почав втомлюватись. Покарання обвинуваченому просив визначити на розсуд суду.

У зв`язку з повним визнанням обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження наслідки застосування даної статті КПК України.

За таких обставин, враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведеною та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Відповідно до матеріалів досудової доповіді Богунського районного відділу ДУ «Центр пробації» в Житомирській області, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). Орган пробації вважає, що застосування соціально-виховних заходів, які необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції. Однак, суд не може покласти даний висновок в основу свого рішення, оскільки він не відповідає обставинам справи.

З урахуванням викладеного, а також те, що обвинувачений раніше неоноразово судимий, працює оператором заправки АЗС Правління ОК «СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ» ТОВ «Оптіма Енерджі», за місцем роботи характеризується позитивно, неодружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, на наркологічному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, просив вибачення у потерпілого, щиро кається, шкодує про вчинене, має на утриманні батьків пенсіонерів, його мати є особою з інвалідністю третьої групи, батько другої групи, а також, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначає обвинуваченому міру покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки вважає, що саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого.

З огляду на наведене, позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 5000 грн. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 40000 грн.

Щодо позовної вимоги, а саме стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн, слід відмовити, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.118 цього Кодексу, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим/цивільним позивачем та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону Українивід 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатурута адвокатськудіяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим («Двойних проти України», «Гімайдуліна і інших проти України», «East/West Alliance Limited» проти України», «Баришевський проти України»).

Проте до позову не долучено будь-яких доказів на підтвердження витрат потерпілого на правничу допомогу в сумі 20000, 00 грн (документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку), а також відсутній договір про надання правової допомоги від 22.05.2024, який вказаний у акті приймання-передачі наданих послуг від 06.06.2024, що є підставою для відмови в задоволенні даних вимог потерпілого.

Речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно ОСОБА_5 не накладався.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, якщо останній протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені обов`язки, відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 40000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1