Провадження №1-кп/333/499/24
ВИРОК

Іменем України

04 вересня 2024 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0001846 від 16.11.2023 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Приазовське, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянина України, розлученого, який має неповнолітню дочку 2012 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Починаючи з 25.02.2022 року територія міста Мелітополь Мелітопольської міської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора рф.

З метою силового супроводження зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, для придушення будь-яких проявів незгоди з політикою окупаційної влади, усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Запорізької області, 28.06.2022 року невстановленими досудовим розслідуванням особами із числа колишніх працівників правоохоронних органів України та представників інших військових формувань російської федерації, в порушення ст.ст.17 і 65 Конституції України, створено не передбачений законами України правоохоронний орган за аналогією із органом спеціального призначення Службою безпеки України, якому присвоєно назву «державна служба безпеки Запорізької області» (мовою оригіналу «государственная служба безопасности Запорожской области»), яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб рф за номером 86.

Не пізніше 17.07.2022 року ОСОБА_3 , перебуваючи на території міста Мелітополь Запорізької області, яке з 25.02.2022 року та на час складання обвинувального акту є тимчасово окупованою територією, маючи відповідну освіту, фахові знання, управлінські навички та досвід роботи у правоохоронному органі понад 15 років, діючи умисно, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників окупаційної адміністрації рф, та добровільно зайняв посаду старшого оперуповноваженого 2-го відділення відділу економічної безпеки у незаконному правоохоронному органі т.зв. державній службі безпеки Запорізької області, створеному на тимчасово окупованій території м.Мелітополь, Запорізька область за адресою: проспект 50-річчя Перемоги, буд.21.

При цьому, ОСОБА_3 , вступаючи до незаконного правоохоронного органу т.зв. державної служби безпеки Запорізької області, був достовірно обізнаним, що останній не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про Державну прикордонну служби України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст.111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

3. Позиція обвинуваченого.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також не подавав.

Дане кримінальне провадження здійснювалось за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_3 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самою захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного нею захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_3 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Позиція сторони захисту.

Захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і узгодити з ним правову позицію щодо висунутого обвинувачення. Можливо б останній співпрацював зі слідством і визнав вину, можливо б заперечував свою провину. За такого захисник просив суд прийняти законне і справедливе рішення.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні 21 березня 2024 року свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що до окупації Мелітопольського району мешкав у селі Ботієво, працював в поліції. У 2021 році пішов на пенсію з посади начальника превенції Приазовського відділу поліції. Працював разом із ОСОБА_3 , який перебував на посаді дільничного Приазовського відділу поліції. Між ними були службові взаємовідносини. Після окупації декілька разів зустрічав ОСОБА_3 біля будівлі Приазовського відділення поліції. На той час йому вже було відомо, що ОСОБА_3 працює у створеній окупаційною владою службі безпеки Запорізької області. Зі слів фермерів Приазовського району йому також відомо, що ОСОБА_3 вимагав у них гроші. В кінці липня 2022 року ОСОБА_7 запропонував йому приїхати до м.Мелітополя і про щось поговорити. По приїзду до будинку АДРЕСА_2 його зустрів ОСОБА_3 і завів до будівлі. Там він запропонував йому роботу у службі безпеки окупаційної влади. Казав, що вони контролюють діяльність поліції. Наголошував, що росія тут надовго і потрібно десь працювати. Також запитував про місцевих фермерів. Після даної розмови з ним більше не бачився і 27.09.2022 року виїхав на контрольовану Україною територію.

Крім показів свідка судом досліджені наступні докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Із протоколу огляду від 06 лютого 2023 року, проведеного старшим оперуповноваженим 2 відділу ГВ ЗНД Управління СБУ в Запорізькій області, встановлено, що об`єктом огляду є інформація, розміщена у Всесвітній мережі Інтернет, яка містить дані про нормативно-правові акти, які регламентують діяльність органів державної безпеки російської федерації, які діють на тимчасово окупованій території Запорізької області. Серед останніх також визначено державну службу безпеки Запорізької області. Досліджено відповідну виписку з Єдиному державному реєстрі юридичних осіб рф, де під номером НОМЕР_1 значиться мовою оригіналу «государственная служба безопасности Запорожской области» (том 2 а.с.5-11).

До протоколу додаються диск типу DVD-R від 06.02.2023 року, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 06 лютого 2023 року (том 2 а.с.12).

Із протоколу огляду від 06 грудня 2023 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області, встановлено, що об`єктом огляду є додаток до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем №59/2/2-1011т від 10.04.2023, оптичний носій інформації диск DVD-R №59/2/2-310т від 10.04.2023. Серед відомостей, що містяться у вказаному документі виявлено відомості про зайняття громадянином України ОСОБА_3 посади старшого оперуповноваженого 2-го відділення відділу економічної безпеки у незаконному правоохоронному органі т.зв. державній службі безпеки Запорізької області (том 2 а.с.40-44).

До протоколу додаються диск типу DVD-R від 06.12.2023 року №59/2/2-310т, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 06 грудня 2023 року (том 2 а.с.45).

Із протоколу огляду від 05 жовтня 2023 року, проведеного слідчим 2-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області, встановлено, що об`єктом огляду є додаток до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем №59/5/2-354т від 31.08.2023, оптичний носій інформації диск DVD-R №59/5/2-826т від 31.08.2023. Серед відомостей, що містяться у вказаному обліковому записі та збережено до папки з назвою «скріпи чатів» виявлено відомості про зайняття громадянином України ОСОБА_3 посади старшого оперуповноваженого 2-го відділення відділу економічної безпеки у незаконному правоохоронному органі т.зв. державній службі безпеки Запорізької області (том 2 а.с.140-179).

До протоколу додаються диск типу DVD-R від 05.10.2023 року №59/5/2-826т, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 05 жовтня 2023 року (том 2 а.с.180).

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 березня 2023 року, проведеного оперуповноваженим УСБУ у Львівській області, судом встановлено, що свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на фотознімках впізнав чоловіка на фото №1. Згідно довідки до фототаблиці на фотографії №1 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2 а.с.193-196).

До протоколу додаються диск типу DVD-R від 16.03.2023 року, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 16 березня 2023 року (том 2 а.с.197).

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 травня 2023 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області, судом встановлено, що свідок ОСОБА_6 на фотознімках впізнав чоловіка на фото №1 як особу, яку він бачив у кабінеті приміщення так званого « государственой слудбы безопасности», цей чоловік йому знайомий. Згідно довідки до фототаблиці на фотографії №1 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2 а.с.198-200).

До протоколу додаються диск типу DVD-R від 24.05.2023 року, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від24 травня 2023 року (том 2 а.с.201).

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 липня 2023 року, проведеного слідчим 2-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області у присутності двох понятих, судом встановлено, що свідок ОСОБА_9 на фотознімках впізнав чоловіка на фото №1 колишнього працівника поліції Мелітопольського РУП. Під час окупації м.Мелітополя бачив ОСОБА_3 02.08.2022 року, коли той перебував у складі групи співробітників в т.зв. «ГСБ» та прибув до місця його незаконного утримання військовими рф. Згідно довідки до фототаблиці на фотографії №1 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2 а.с.202-205).

Під час досудового розслідування був допитаний свідок ОСОБА_9 . Прокурор надав документи на підтвердження виїзду свідка за кордон (том 2 а.с.205). Місце перебування останнього невідоме.

Відповідно до ч.11 ст.615 КПК України показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Враховуючи неможливість допиту свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні, беручи до уваги наявність відеофіксації при його допиті, суд вбачає за можливе дослідити протокол допиту свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні.

Із протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 25.07.2023 року, зафіксованого під час здійснення відеозйомки з використанням службової відеокамери, судом встановлено, що до окупації території Мелітопольського району Запорізької області останній працював на посаді старшого інспектора відділу поліції №1 Мелітопольського районного відділу поліції Запорізької області. В 2022 році після окупації він був затриманий працівниками так званої державної служби безпеки Запорізької області, створеної окупаційною владою. Серед працівників даної служби він впізнав колишніх працівників правоохоронних органів, зокрема ОСОБА_3 . Як він зрозумів основне завдання даної служби це здійснення контролю над іншими правоохоронними органами. 27.09.2022 року він виїхав з тимчасово окупованої території (том 2 а.с.206-209);

У судовому засіданні також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Крім того під час судового слідства було досліджено докази щодо руху кримінального провадження, зокрема, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні №0001846 (том 1 а.с.95-96), постанова про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження (том 1 а.с.97-100), постанова про оголошення у розшук підозрюваного (том 1 а.с.59-60), ухвалу суду про дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування (том 1 а.с.66-70). Також були досліджені докази направлення обвинуваченому відповідних повідомлень і викликів через засоби масової інформації, сайт офісу Генерального прокурора України, соціальні месенжери на номер мобільного телефону ОСОБА_3 (том 1 а.с.50-57, 74-77, 84-86).

Зміст даних документів не містить доказів винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України. Однак, інформація, яка визначена у документах, свідчить про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенню в межах висунутого обвинувачення за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Так, зі змісту документів отриманих під час здійснення негласних слідчих (розшукових) дій, показів свідків встановлено, що обвинувачений будучи раніше працівником правоохоронних органів, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь та бажаючи настання негативних наслідків, в 2022 року, перебуваючи на території тимчасово окупованого м.Мелітополь, добровільно зайняв посаду старшого оперуповноваженого 2-го відділення відділу економічної безпеки у незаконному правоохоронному органі т.зв. державній службі безпеки Запорізької області. З показів свідків і досліджених результатах негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що при виконанні своїх обов`язків в незаконному правоохоронному органі ОСОБА_3 будь-якого примусу психологічного чи фізичного характеру з боку інших осіб не зазнавав. За результатами зняття інформації з електронних комунікаційних мереж встановлено, що ОСОБА_3 був офіційно працевлаштований в незаконно створеному правоохоронному органі, що передбачає отримання заробітної платні, що свідчить, в свою чергу, про наявність корисливого мотиву.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, який є громадянином України, і кваліфікує дії останнього за ч.7 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі збройною агресією росії та національною безпекою України, особу винного, який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, проте, враховуючи також, що обвинувачений вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайняті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з додатковим покаранням у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги на певний строк.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання.

Також з огляду на вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_3 , не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Крім того, згідно ст.54 КК України, засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Таким чином, з урахуванням матеріалів справи та особи обвинуваченого, суд, враховуючи обставин справи, які не лише характеризують особу винного і вчинений ним злочин, а й дають змогу суду переконатися, що ОСОБА_3 , як особа, відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством не заслуговує на довіру та не може виправитися без застосування до нього саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так як серед суспільства є тим індивідом, який несе особливу небезпеку для оточуючих, а також для інтересів держави, а тому суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги з конфіскацією майна всього належного йому майна, з позбавленням спеціального звання капітана поліції. Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню ОСОБА_10 .

Призначення вказаного покарання, також буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст.50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, вважає за необхідне обраний слідчим суддею Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14.12.2023 року запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити до набрання вироком законної сили.

По справі цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги, строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням спеціального звання капітана поліції.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 залишити без змін у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14 грудня 2023 року на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , частка власності 1; об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка з кадастровим номером :09:041:0006, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , частка власності 1; об`єкт нерухомого майна автомобіль марки та моделі «Volkswagen Caddy 1968» 2008 року випуску, сірого кольору, з д.н.з. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном, з огляду на призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна, слід залишити незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного йому майна на користь держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя ОСОБА_1