ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2873/24 Справа № 235/868/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000745 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`ївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, приблизно о 18 годині 20 хвилин 30 листопада 2023 року в темний час доби сержант ОСОБА_8 , керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «Mitsubishi L200», європейський реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині автошляху О-0525 сполученням «м. Покровськ - с. Гришине» зі сторони м. Покровськ у напрямку с. Гришине на території Покровської ОТГ Покровського району, Донецької області та проїжджаючи ділянку дороги на відстані близько 500 м від м. Покровськ, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи перешкод технічного характеру для об`єктивного сприйняття дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху для безпечного керування автомобілем, в результаті чого втратив керування ним та виїхав за межі проїзної частини вправо, де скоїв наїзд на дерево. В результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді автотранспортної відкритої проникаючої черепно-мозкової травми з наявністю саден шкіри та забійної рани м`яких тканин голови, проникаючої в порожнину черепа, крововиливів в м`які тканини голови, відкритих вдавлених фрагментально-уламкових переломів кісток обличчя, кісток склепіння та основи черепа з пошкодженням каменистого сегмента внутрішніх сонних артерій, оболонок і речовини головного мозку, вогнищ забою та розтрощення речовини головного мозку, крововиливів підм`які мозкові оболонки та у шлуночки мозку, клінічна течія якої ускладнилася значною зовнішньою кровотечею з розвитком гострої масивної крововтрати, набряком речовини головного мозку з защемленням стовбуру у великому потиличному отворі, від яких того ж дня загинув на місці ДТП. Пасажир ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому тіла правої ключиці зі зсувом уламків, садна долонної поверхні лівої кисті та передньої поверхні лівого колінного суглобу, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які потребують для свого загоєння та лікування терміну понад двадцять один день.

Допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_9 та спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок суду в частині призначення додаткового покарання. Вважає вирок в цій частині надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Зазначає, що покарання у виді позбавлення права керування, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, є альтернативним, і доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку. Право керування транспортними засобами для ОСОБА_8 в умовах війни є критично важливим для виконання ним службових обов`язків військовослужбовця ЗСУ на посаді тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу загону зв`язку та швидкого пересування для захисту Батьківщини. На його думку, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи було б достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 1 ст. 65 КК України встановлено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Особа зобов`язана перетерпіти ті позбавлення й обмеження, які пов`язані із застосуванням до неї покарання. При цьому держава має забезпечити належний захист законних прав та свобод особи, їх обмеження повинно бути належним чином обґрунтовано.

Не зважаючи на розподіл покарань на основні, додаткові та такі, що застосовуються як основні, так і додаткові, усі вони охоплюються загальним поняттям - покарання.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами та вважав за можливе застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі урахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, його високий ступінь суспільної небезпеки для невизначеного кола осіб, виходячи з обставин вчинення при керуванні обвинуваченим джерелом підвищеної небезпеки порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху та наслідків у вигляді смерті однієї людини; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, за місцем проходження служби характеризується позитивно; обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння його розкриттю та добровільне відшкодування потерпілим матеріальної і моральної шкоди. Судом також врахована думка потерпілих, які просили суд суворо не карати обвинуваченого та обрати покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З огляду на вищезазначене, доводи апеляційної скарги про незастосування судом індивідуального підходу при застосуванні додаткового покарання на увагу не заслуговують.

Доводи захисника про те, що право керування транспортними засобами для ОСОБА_8 є критично важливим для виконання ним службових обов`язків, не можуть бути взяті до уваги, оскільки закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є критично важливою. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, дотримався принципів достатності, доцільності та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, у зв`язку із чим підстав для зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2024 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді