ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/294/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження №11-сс/817/294/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2024 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2024 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_10 , застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 жовтня 2024 року та визначено заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 грн.

Постановлено у разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання органу досудового розслідування свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії ухвали та обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 27жовтня 2024 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необгрунтованою, просить дану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказує, що слідчим суддею не було обгрунтовано в чому полягають ризики, передбачені ст.177 КПК України, а лише формально описані ризики з посиланням на припущення. Зазначає, що рішення слідчого судді грнутується в основному на тяжкості покарання, при постановленні ухвали не враховано, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, його стан здоров`я, який є незадовільним, а також те, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, знаходиться на утриманні родичів. Вважає що ризики його втечі не доведені, а повідомлення про підозру не є обґрунтованим оскільки мала місце провокація.

Вказує, що слідчим суддею не було враховано відповідну практику ЄСПЛ, що призвело до невірного рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , а також належно не розглянуто питання достатності застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, старшим слідчим СВ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001883 від 02.08.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 307 КК України, у скоєнні яких підозрюється ОСОБА_7 , зокрема, у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу.

Перевіряючи доводи апелянта щодо необґрунтованості пред`явленої ОСОБА_7 підозри у кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 307 КК України колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та йонкало проти України від 21.04.2011 «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Тобто, стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії вирішення питання про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу, є значно нижчим, а ніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта. Адже обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

Колегія суддів вважає, що під час перевірки, чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст.307 КК України, слідчий суддя вірно з`ясовував, чи наявні факти та інформацію, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, своїми діями могла вчинити кримінальне правопорушення, а також, чи вони виправдовують подальше розслідування.

Зокрема, колегія суддів вважає, що слідчий суддя достеменно дослідивши обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, не вирішуючи питання про доведеність вини, дійшов правильного висновку про доведеність наявності обгрунтованої підозри, що підтверджується доказами, а саме: протоколом про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 21.08.2024; висновком експерта за результатами експертизи матеріалів, речовин та виробів від 23.08.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 22.08.2024; протоколом огляду місця події від 29.08.2024; висновком експерта за результатами експертизи матеріалів, речовин та виробів від 29.08.2024; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 29.08.2024.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Так, слідчим суддею було враховано те, що ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 307 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк за ч.1 від чотирьох до восьми років, за ч.2 - від шести до десяти років, тому ОСОБА_7 усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, він може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Оцінюючи вищевказане, колегія суддів також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Колегія суддів дійшла висновку, що суворість передбаченого покарання не є єдиним фактором, на які посилався слідчий суддя в ухвалі, однак була суттєвим елементом при оцінюванні ним наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у тому чисті переховування від від слідства і суду. Наведені в апеляційній скарзі обставини, що підозрюваний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, не є доказом того, що відсутня ймовірність того, що ОСОБА_7 може переховуватися від слідства і суду, що унеможливить завершення досудового розслідування у розумний строк та подальшого судового розгляду.

Щодо на наявністі ризику впливати на будь-кого зі свідків, передбаченого п. 3. ч.1 ст.177 КПК України, то такий ризик стверджується тим, що ОСОБА_7 відомо анкетні дані свідка, відтак останній шляхом залякування, або вчинення інших дій зможе схиляти свідка до дачі неправдивих неповних показень чи відмови від дачі показань, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що спричинить складнощі для подальшого досудового розслідування та суду.

Щодо наявності ризику вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення слідчий суддя зазначив, що підозрюваний перебуваючи на волі може продовжувати свою злочинну діяльність, оскільки ОСОБА_7 ніде не працює та не має постійного джерела доходу. На підтвердження доводів захисника про те, що ОСОБА_7 перебуває на утримані родичів не подано жодних доказів, будь-які дані про зазначений факт в матеріалах провадження відсутні. Крім того, у даному кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні кількох тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тому колегія суддів приходить до висновку, що є високою ймовірність вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Тому суд обґрунтовано визнав, що вищенаведені обставини свідчать про неможливість запобігання переліченим ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, а також, що застосування більш м`яких запобіжних заходів - домашного арешту чи особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки та належного виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Доведення існування вказаних ризиків не вимагає надання доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наведені в клопотанні слідчого та прокурора підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею були ретельно перевірені.

Також, на переконання колегії суддів за встановлених обставин доводи захисника про молодий вік ОСОБА_7 , його міцні соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання, не можуть слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки, а тому обрання щодо ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних обов`язків.

Таким чином, колегія суддів вважає що відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не пов`язані із триманням під вартою будуть адекватними у даному кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування та зможуть попередити ризики, встановлені ст. 177 КПК України, з огляду на що колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу.

На переконання колегії суддів, в даному випадку рішення слідчого судді не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, на яку посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

Крім того, слідчий суддя одночасно із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у разі внесення якої підозрюваний підлягає звільненню з під варти.

При цьому, як вбачається зі змісту оскарженої ухвали слідчий суддя врахував наявні відомості щодо особи підозрюваного та характеру інкримінованого йому правопорушення, яке пов`язане з незаконним придбанням і зберіганням наркотичних речовин з метою збуту та незаконним збутом наркотичних речовин, і визначив розмір застави у межах, встановлених ст.182 КПК України.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та відповідно скасування оскаржуваної ухвали щодо підозрюваного ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді