Провадження №1-кс/522/4761/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2024 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , законних представників підозрюваного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , спеціаліста (викладача Одеської гімназії) ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учня загальноосвітньої школи,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, -

УСТАНОВИВ:

В провадженні СВ УСБУ в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000361 від 19.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

У ході досудового розслідування з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції», що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на всій території України постановлено введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Так, положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період це період, що настає з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України (далі ЗС України) це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

З`єднання, військові частини і підрозділи ЗС України відповідно до Закону можуть залучатися до здійснення заходів правового режиму воєнного і надзвичайного стану, безпеки та захисту критичної інфраструктури, здійснення заходів щодо поводження з військовополоненими в особливий період, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, посилення охорони державного кордону, тощо.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», до структури ЗС України входять органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) ЗС України.

Перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань полягає у вчиненні діяння (дій або бездіяльності), яке виражається у втручанні в цю діяльність, створенні перешкод, перепон, спрямованих на недопущення, припинення чи заборону проведення окремих дій чи маневрів ЗС України та іншими військовими формуваннями, прийняття тактичних чи стратегічних рішень керівництвом чи особовим складом зазначених підрозділів задля ускладнення або унеможливлення здійснення законної діяльності ЗС України та інших військових формувань або істотному зниженні її ефективності.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно в середині серпня 2024 року (більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, шляхом вчинення підпалів автомобілів, якими користуються військовослужбовці ЗС України.

На виконання вказаного плану, ОСОБА_5 18.08.2024 поїхав у м. Ізмаїл Одеської області та прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де на стоянці побачив автомобіль Mercedes-Benz 190 д/н «369-64 КК» маскувального окрасу.

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді створення перешкод, ускладнення маневрів ЗСУ, зниження ефективності військових частин Збройних Сил України, в умовах воєнного стану і військової агресії РФ проти України, близько 21 год. 10 хв. 18.08.2024 ОСОБА_5 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , з метою виведення з ладу транспортного засобу, який використовується у діяльності ЗСУ, з використанням заздалегідь підготовленої пластикової пляшки із бензином здійснив підпал авто Mercedes-Benz 190 д/н «369-64 КК», обливши бензином лобове скло авто.

Таким чином пошкоджені лобове скло, капот, переднє право колесо та крило, підкапотний простір авто Mercedes-Benz 190 д/н «369-64 КК», який перебуває в користуванні гранатометника роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого вказаний автомобіль виведено з ладу, чим унеможливлено його подальше цільове використання.

23.08.2024 о 11 год. 00 хв. ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Того ж дня, громадянину України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_5 відмовився давати будь-які покази.

Підозра ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

- повідомленням про злочин відділу у м. Ізмаїл УСБУ в Одеській області від 19.08.2024;

- протоколом огляду місця події від 18.08.2024, в ході яких виявлено спалений автомобіль Mercedes-Benz 190 д/н «369-64 КК»;

- протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 від 23.08.2024, відповідно до якого останній повідомив обставини вчинення ним підпалу вказаного авто;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 19.08.2024, який є гранатометником роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у користуванні якого знаходився підпалене авто Mercedes-Benz 190 д/н «369-64 КК»;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими, та у разі визнання його винним, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавленням волі, що, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, дозволяє обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застами, у зв`язку з тим, що останньому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими. Просив, не визначати розмір застави, оскільки вважає, що у разі її внесення, даний запобіжний захід буде не здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам на даному етапі слідства. Пояснив, що підозрюваний проживає у прикордонній смузі та за наслідком чого наявний ризик можливої втечі до іншої держави.

Слідчий ОСОБА_4 підтримав доводи прокурора, зазначив, що зараз проводяться всі необхідні слідчі дії, спрямовані на оперативне та об`єктивне встановлення всіх обставин події, в тому числі встановлення усіх свідків. Додатково пояснив, що вказаний автомобіль був камуфльованого окрасу (зеленого кольору) із відповідними вкрапленнями та білими крестами на боковому склі, які зазвичай використовуються, як спеціальний знак, військовими у своїй діяльності в зоні бойових дій. Пояснив, що на стоянці біля відповідного РТЦК та СП знаходились інші звичайні автомобілі, які не мали подібного маскувального окрасу та спеціальних знаків, як автомобіль, мова про який йде. Однак для підпалення був обраний саме зазначений транспортний засіб. Підтвердив, що військовий, який користувався цим автомобілем надав органу досудового розслідування оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який належить іншій особі, але переданий для потреб ЗСУ.

Захисник заперечував щодо клопотання. Поставив під сумнів обґрунтованість підозри саме щодо перешкоджання законній діяльності ЗСУ. Вважає, що автомобіль не є власністю ЗСУ. В матеріалах клопотання відсутні підтвердження його використання для потреб ЗСУ. Також поставив під сумнів перелічених у клопотанні ризиків. Та за наслідком чого вказує, що обраний запобіжний захід не обґрунтований, ризики не підтверджені матеріалами клопотання. Наполягав на тому, що взагалі не доведені підстави не визначення розміру застави. Просив застосувати менш суворий захід не пов`язаний із позбавленням волі, а саме у вигляді домашнього арешту у нічний період доби, а у разі, якщо слідчий суддя не знайде підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, визначити заставу у відповідному розмірі передбаченому до ст. 182 КПК України.

Додатково зазначив, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки. Пояснив, що зібрати відповідні документи у такий короткий проміжок часу не змогли разом із батьками, у зв`язку із віддаленістю місця проживання. Пояснив, що підозрюваний має захворювання, а саме ваду серця та протрузію спини, які встановлені ВЛК під час постановлення на облік у відповідному РТЦК та СП, у зв`язку з чим, ОСОБА_5 потребує відповідного лікування та медичних засобів.

Законні представники підозрюваного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є батьками неповнолітнього підозрюваного підтвердили захворювання сина. ОСОБА_7 зазначив, що слідчі дії були проведені з порушеннями.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позиції захисника та законного представника, пояснив, що в нього болить спина, у зв`язку з чим він вимушений робити зарядку та приймати відповідні таблетки.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують його доводи, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання.

Слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ст.89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя, не надаючи оцінку щодо допустимості чи не допустимості доказів зібраних під час досудового розслідування кримінального провадження, приходить до висновку, що аналіз змісту повідомлення про підозру ОСОБА_5 , дає підстави вважати що висунута підозра містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності (пов`язаності) даної особи з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування докази наявні в матеріалах кримінального провадження є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином.

Викладені обставини, можлива наявність невстановлених співучасників, організаторів, а також тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 , свідчать про те, що підозрюваний, у випадку не застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду в силу тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, проживання останнього у прикордонному районі, а також часткової не контрольованості державних кордонів України у зв`язку з бойовими діями;

знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Під час вчинення злочину ОСОБА_5 отримував від невстановленої особи грошові кошти, різні поради та здійснював обмін різною інформацією та у своїй діяльності міг використовувати мобільні пристрої, комп`ютерну техніку, банківські картки, інші запалювальні заготовлені засоби, тощо;

незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, тощо. Під час досудового слідства ще не встановлені та не допитані всі свідки та причетні особи, з якими контактував ОСОБА_5 під час вчинення ним злочину, а тому існує зазначений ризик;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може продовжити надавати невстановленим особам будь-яку інформацію;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Так, ОСОБА_5 вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його антисоціальну поведінку, останній може продовжити свою злочинну діяльність та тим самим завдати шкоду охоронюваним правам та інтересам суспільства.

Запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, неможливо, зважаючи на вище перелічені ризики.

Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння цією особою, дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, більш того, за вчинення вищевказаних злочинів передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років, що у сукупності свідчить про наявність реального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Зокрема, у п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зустрічається й у міжнародному праві. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо неї.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_5 , усвідомлюючи можливість його засудження до покарання у виді позбавлення волі, може переховуватись від органів досудового розслідування, прокурора та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: репутацію підозрюваного, а також що кримінальне правопорушення вчинене в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення РФ війни проти України, суспільну резонансність даного злочину та численних аналогічних на території України останнім часом, що у свою чергу свідчить про обґрунтовані підстави вважати, що у разі застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу чи у разі визначення та внесення ним розміру застави, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного та обмеження його конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам

Обставин, передбачених ч. 2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Згідно з абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-1, 258 - 258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на цей час виконуються необхідні слідчі та процесуальні дії, встановлюються інші співучасники, організатори злочину.

З урахуванням зазначених обставин справи, а також особи самого підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність не призначати заставу, оскільки у разі її внесення, даний запобіжний захід буде не здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам на даному етапі слідства.

Водночас, слідчий суддя звертає увагу на необхідність ретельної перевірки органом досудового розслідування версії сторони захисту щодо своєї невинуватості.

Враховуючи заяви сторони захисту під час судового засідання і неповнолітній вік підозрюваного, слідчий суддя вказує процесуальному керівнику у даному кримінальному провадженні, на необхідність реагування на скарги відносно здоров`я та забезпечення надання належної медичної допомоги підозрюваному у разі встановленої необхідності.

Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України задовольнити.

Застосувати стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, до 21 жовтня 2024 року, після чого, ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію.

Строк дії ухвали слідчого судді обчислюється з 23.08.2024 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1