Справа № 646/6515/23
№ провадження 1-кп/646/313/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.08.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000696 від 18.06.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, працюючого слюсарем по ремонту автомобілів у приватному підприємстві фірма «ГСК», не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 268 КК України,

в с т а н о в и в :

17.06.2023 о 16:24 годині ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем «SKODA SUPERB» р.н. НОМЕР_1 рухався по пр. Гагаріна, біля будинку №362, зі сторони вул. Безлюдівської у напрямку вул. Вишневої у м. Харкові і, діючи необережно, при виникненні перешкоди для руху у вигляді автомобіля «HYUNDAI ACCENT» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , який перебував на проїзній частині пр. Гагаріна у нерухомому стані більше 16 секунд, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу в наслідок чого на проїзній частині пр. Гагаріна, в районі дальнього заїзду на територію кладовища №18 м. Харкова зі сторони центру міста, відбулось зіткнення вищевказаних автомобілів, чим ОСОБА_4 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної події 17.06.2023, згідно з висновком експерта № 12-14/386-А/23 від 25.08.2023 встановлено, що у ОСОБА_5 мали місце ушкодження: закрита травма грудної клітини: перелом 3-7 ребер зліва зі зміщенням, забій лівої легені, лівосторонній гемопневмоторакс - відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної події 17.06.2023, згідно з висновком експерта №09-967/2023 від 18.07.2023 встановлено, що у пасажира переднього пасажирського сидіння автомобілю «HYUNDAI ACCENT» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено закриту тупу травму правої кисті у вигляді косого внутрішньо- суглобового перелому проксимальної фаланги 5 пальця зі зміщенням уламків та закриту тупу травму правого гомілково-стопного суглобу у вигляді перелому медіальної кісточки зі зміщенням уламків, які відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину, кваліфікованого за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяли потерпілому ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження.

Суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд переконався в правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин, які ними не оспорюються та у добровільності їх позиції. Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які в судовому засіданні ніхто не оспорює.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю визнав, пояснив, що дійсно при обставинах, викладених в обвинувальному акті вчинив дане кримінальне правопорушення, в умовах воєнного стану.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, обставини вчиненого правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, водночас, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Таким чином, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд вважав, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Судом обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 щодо того, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 268 КК України в сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці пояснення обвинуваченого правдивими та такими, що відповідають дійсності, оскільки вони цілком підтверджуються зібраними по справі доказами.

Аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого ОСОБА_4 цілком доведена, а вчинене ним вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 268 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяли потерпілому ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження.

Згідно наданої суду органом пробації досудової доповіді виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та особа не становить високої небезпеки для суспільства.

На думку уповноваженого органу з питань пробації, дослідження інформації, що характеризує особу ОСОБА_4 за місцем його проживання/навчання/роботи, умов його життєдіяльності відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. Зважаючи на виявлені фактори ризику повторного правопорушення (криміногенні потреби) у випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган з питань пробації вважає доцільним, крім обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема: виконати заходи, передбачені пробаційною програмою, не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.

Так, висновок органу пробації щодо можливості застосування до ОСОБА_4 положень ст.75 КК України може бути врахований судом у сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 цього Кодексу, під час призначення покарання за вчинене кримінальне правопорушення у мінімальних межах, визначених у санкції статті, однак не є вирішальним під час прийняття судом відповідного рішення.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та, відповідно до статті 66 КК України, визнає цю обставину такою, що пом`якшує його покарання.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених статтею 67 КК України, відсутні.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , працює слюсарем по ремонту автомобілів у приватному підприємстві фірма «ГСК», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД № 3» ХМР не звертався.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення злочину визнав повністю, щиросердно розкаявся, критично ставиться до скоєного та шкодує про вчинене, наявність обставини, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують його покарання.

Водночас, суд також бере до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також його матеріальний стан, який офіційно не працевлаштований, який не має джерела доходу, та стан його здоров`я, та раніше не судимий.

За таких обставин, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, враховуючи вимоги, зазначені в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер, суспільну небезпеку та наслідки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу винного, його матеріальний стан, який офіційно працевлаштований, та стан здоров`я, обставини, які пом`якшують, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, виходячи із достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, зважаючи на позицію сторони обвинувачення, суд приходить висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст. 268 КК України на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Також, при обранні виду та міри покарання суд виходить з того, що статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і тому визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування, призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покласти на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, що буде необхідним та достатнім, та таким, що відповідає меті покарання.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судових експертиз необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави, згідно ст. 124 КПК України.

Питання щодо речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 268 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування, призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покласти на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судових експертиз, а саме:

-за проведення судової експертизи № СЕ-19/121-23/14570-ІТ від 20.07.2023 року у розмірі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн. 00 коп.

-за проведення судової експертизи №СЕ-19/121-23/14563-ІТ від 24.07.2023 року - у розмірі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн. 00 коп.

-за проведення судової експертизи №СЕ-19/121-23/14571-IT від 24.07.2023 року - у розмірі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн. 00 коп.

-за проведення судової експертизи №СЕ-19/121-23/14574-ІТ від 24.07.2023 року - у розмірі 4302 (чотири тисячі триста дві) грн. 00 коп.;

-за проведення судової експертизи №КСЕ-19/121-23/14577 від 18.07.2023 року у розмірі 8604 (вісім тисяч шістсот чотири) грн. 00 коп.

-за проведення судової експертизи №21170 від 27.09.2023 року - у розмірі 8364 (вісім тисяч триста шістдесят чотири) грн. 30 коп.

Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2024 року, а саме на автомобіль «SKODA SUPERB», р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 , який знаходився у користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2024 року, а саме на автомобіль HYUNDAI ACCENT, р.н. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 .

Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2024 року, а саме на фрагменти, вилучені 17.06.2023 в ході проведення огляду транспортного засобу «SKODA SUPERB», р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: фрагмент бинту, на який зроблений змив з зовнішньої ручки правих передніх пасажирських дверей; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні внутрішньої ручки правих передніх пасажирських дверей; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні зовнішньої ручки лівих передніх дверей; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні внутрішньої ручки лівих передніх дверей; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні рульового колеса; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні важелю перемикання передач; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні салонної рукоятки, розташованої над лівими передніми дверима; фрагмент бинту, на який зроблений змив з лицевої поверхні магнітоли; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні салонної рукоятки, розташованої над правими передніми дверима; один відрізок липкої стрічки з відкопійованим слідом руки на фрагмент паперу, з зовнішньої сторони капоту; фрагмент волосся з тріщини в передньому вітровому склі з правої сторони.

Речовий доказ у кримінальному провадженні №0000696 від 18.06.2023 року, а саме, транспортний засіб автомобіль «SKODA SUPERB», р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 , який знаходився у користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , після набрання вироком законної сили повернути власнику (законному володільцю).

Речовий доказ у кримінальному провадженні №0000696 від 18.06.2023 року, а саме, транспортний засіб автомобіль HYUNDAI ACCENT, р.н. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , після набрання вироком законної сили повернути власнику (законному володільцю).

Речові докази: фрагменти, вилучені 17.06.2023 в ході проведення огляду транспортного засобу «SKODA SUPERB», р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: фрагмент бинту, на який зроблений змив з зовнішньої ручки правих передніх пасажирських дверей; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні внутрішньої ручки правих передніх пасажирських дверей; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні зовнішньої ручки лівих передніх дверей; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні внутрішньої ручки лівих передніх дверей; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні рульового колеса; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні важелю перемикання передач; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні салонної рукоятки, розташованої над лівими передніми дверима; фрагмент бинту, на який зроблений змив з лицевої поверхні магнітоли; фрагмент бинту, на який зроблений змив з поверхні салонної рукоятки, розташованої над правими передніми дверима; один відрізок липкої стрічки з відкопійованим слідом руки на фрагмент паперу, з зовнішньої сторони капоту; фрагмент волосся з тріщини в передньому вітровому склі з правої сторони, відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя - ОСОБА_1