Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/9616/24
Провадження № 1-в/644/804/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку суду у відповідність до вимог нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його відносно засудженого,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Орджонікідзевського районного суд м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі за текстом ОСОБА_4 /засуджений), про приведення у відповідність судового рішення до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (арк. спр. 2).

Вироком Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: за ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік; за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки; за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років. В силу вимог ч. 1 ст. 70 КК України міру покарання за сукупністю злочинів визначено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України остаточну міру покарання за сукупністю вироків ОСОБА_4 визначити, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком фактично невідбутого покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014, яке було визначено ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 16.05.2018, у вигляді позбавлення волі на строк 6 місяців, та призначити остаточну міру покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (місяців). Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили. Відповідно до вимог ст. 72 КК України до строку покарання ОСОБА_4 зараховано строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 17.05.2018 до дня набрання вироком законної сили, включно, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, чинний з 09 серпня 2024 року (надалі за текстом Закон № 3886-ІХ), яким встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Вказаним Законом № 3886-ІХ підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрату чужого майна (ст. 185, 190, 191 КК України), чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з вироком Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України вартість таємно викраденого чужого майна ОСОБА_4 становить 895,04 грн.

Згідно з вироком Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014 за ч. 2 ст. 185 КК України вартість таємно викраденого чужого майна ОСОБА_4 становить 237,00 грн.

На підставі викладеного, засуджений ОСОБА_4 відповідно до вимог Закону № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, просив суд привести вироки суду у відповідність до вимог нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його відносно засудженого

У судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у режимі відеоконференції, у судовому засіданні підтримав свою заяву.

Суд, заслухавши пояснення засудженого, прокурора, дослідивши матеріали справи, особову справу засудженого, дійшов висновку, що заява засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про приведення відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбуває покарання в умовах ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» (арк. спр. 1), яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Таджицька, 7, отже справа підсудна Орджонікідзевському районному суду м. Харкова на підставі ч.2 ст. 539 КПК України.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України

Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий вироками:

1). Сватівського районного суду Луганської області від 04.06.2013 (арк. спр. 20-21) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: за ч. 3 ст. 185 КК України з позбавленням волі строком на 4 (чотири) роки, із застосуванням ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з випробувальним терміном строком на 3 роки;

2). 24.01.2014 Сватівським районним судом Луганської області (арк. спр. 19) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого: за ч. 2 ст. 185 КК України з позбавленням волі на строк 4 (чотири) роки 2 (місяці), із застосуванням ст. 71 КК України приєднано частину не відбутого покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 04.06.2013 у вигляді 6 місяців позбавлення волі, остаточно призначено покарання 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців позбавлення волі. Звільнено 05.12.2017 умовно-достроково з невідбутим строком 11 місяців 8 днів.

16.05.2018 Сватівським районним судом Луганської області постановлено ухвалу щодо визначення строку не відбутого покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014, який становить 10 (десять) місяців 23 (двадцять три) дні (арк. спр. 15-18);

4). 05.10.2020 Сватівським районним судом Луганської області (арк. о/с 50-54) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: за ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

за ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України міру покарання за сукупністю злочинів визначено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України остаточну міру покарання за сукупністю вироків ОСОБА_4 визначити, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком фактично невідбутого покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014, яке було визначено ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 16.05.2018, у вигляді позбавлення волі на строк 6 місяців, та призначити остаточну міру покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (місяців).

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України до строку покарання ОСОБА_4 зараховано строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 17.05.2018 до дня набрання вироком законної сили, включно, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі (арк. о/с 50-54).

Відповідно до положення ст. 51 КУпАП , в редакції Закону № 3886-ІХ, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цим Законом № 3886-ІХ, внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та викладено ст. 51 КУпАП в новій редакції, якою визначено адміністративну відповідальність за вчинення дрібної крадіжки, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказаним Законом підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрату чужого майна (ст. 185, 190, 191 КК України), чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян - це грошова сума розміром 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи ( у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Податкового кодексу України, сума неоподатковуваного мінімуму доходів громадян встановлюється на рівні податкової соціальної пільги. Податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлюється законом України про державний бюджет України на конкретно визначений рік, так станом на 01 січня поточного року, а саме: у 2024 році 3028 грн, у 2023 році 2684 грн, у 2022 році 2481 грн, у 2021 році 2379,00 грн, у 2020 році з 01 липня по 30 листопада 2197,00 грн, у 2013 році з 1 січня 1147, 00 грн, з 1 грудня 1218,00 грн, у 2012 році з 1 січня 1073,00 грн, з 1 квітня 1094,00 грн, з 1 липня 1102,00 грн, з 1 жовтня 1118,00 грн, з 1 грудня 1134,00 грн тощо.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з:

01 жовтня 2012 року по 01 грудня 2012 року становив 559 грн 00 коп ( 1 118 грн розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.10.2012 х на 50 %). Тобто, два неоподатковуваних мінімума доходів громадян за цей період становлять суму у розмірі: 559,00 грн х 2 = 1 118,00 грн.

Відповідно до вироку Сватівського районного суду Луганської області від 04.06.2013 ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотирьох) років, вартість таємно викраденого чужого майна становила 79 800 грн 00 коп на час вчинення крадіжки, зокрема на 02.11.2012, що станом на момент вчинення кримінального правопорушення складає суму, що перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема більшу від 1 118,00 грн, тобто кримінальна караність цього діяння наразі не усунута.

01 січня 2013 року по 01 грудня 2013 року становив 573 грн 50 коп ( 1 147 грн розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2013 х на 50 %). Тобто, два неоподатковуваних мінімума доходів громадян за цей період становлять суму у розмірі: 537,50 грн х 2 = 1 147,00 грн.

Відповідно до вироку Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014 ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців, вартість таємно викраденого чужого майна становила 237 грн 00 коп на час вчинення крадіжки, зокрема на 27.11.2013, що станом на момент вчинення кримінального правопорушення складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема меншу від 1 147,00 грн, тобто кримінальна караність цього діяння наразі усунута, а тому підлягає декриміналізації.

01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року становив 881 грн 00 коп ( 1 762 грн розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2018 х на 50 %). Тобто, два неоподатковуваних мінімума доходів громадян за цей період становлять суму у розмірі: 881 грн 00 коп х 2 = 1 762,00 грн.

Згідно з вироком Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020 засудженим ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотирьох) років, вартість таємно викраденого чужого майна становила 895 грн 04 коп на час вчинення крадіжки, зокрема на 10.03.2018, що станом на момент вчинення кримінального правопорушення складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема меншу від 1 762,00 грн, тобто кримінальна караність цього діяння наразі усунута, а тому підлягає декриміналізації.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімума, до цього діяння застосовується ст. 5 КК України.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 було зроблено висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, за якими: «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Отже враховуючи, що ОСОБА_4 згідно з вироком Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2024, здійснив крадіжку майна, розмір якої не перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день вчинення крадіжки, отже засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України.

Заразом, суд бере до уваги, що покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та позбавлення волі строком на 8 (вісім) років призначенні ОСОБА_4 за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2024, за вчинення кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 162 та ч. 2 ст. 121 КК України відповідно, не підлягають декриміналізації та наразі є кримінально караним.

Також, суд бере до уваги, що відповідно до вироку Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014, ОСОБА_4 здійснив крадіжку майна, розмір якої не перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день вчинення крадіжки, отже засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України.

З огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК, посилання в судових рішеннях судів попередніх інстанцій (вирок Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014) на скоєння обвинуваченим 27.11.2013 повторного таємного викрадення майна, підлягає виключенню як таке, що з урахуванням вищенаведеного, не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК.

З урахування цього, суд вбачає необхідність звільнення від відбування покарання за ч. 3 ст. 185 КК України згідно з вироком Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020, а також звільнення від відбування покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, згідно з вироком Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014, керуючись положеннями Закону № 3886-IX від 18.07.2024, з виключенням посилання на застосування ч. 1 ст. 71 КК України у вироці Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020.

Отже, вказаним Законом фактично частково декриміналізовано (в залежності від обсягу вартості майна, яким заволоділа особа) відповідальність за ст. 185 КК України.

За частиною 2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною 3 ст. 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч.2 ст.74 КК України. Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст.58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі.

Згідно з ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч.1 ст.74 КК України).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч.2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні. При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Частиною 3 вказаної статті КК України визначено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що положеннями КК України та КПК України не передбачено можливості вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до закону, а лише передбачають лише можливість вирішення питання про звільнення засудженого від покарання та його відбування.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до ч. 3 ст. 57, ч.1 ст. 58, ч.1 ст. КК України),11,13,13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Отже, вироком Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати шість місяців позбавлення волі не відбутої частини покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 04.06.2013 (кримінальне діяння за ч. 3 ст. 185 КК України якого не підлягає декриміналізації, оскільки значно перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян станом на вчинення злочину, зокрема у 70 разів станом на 02.11.12) , призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді чотирьох років восьми місяців позбавлення волі. Відповідно до ухвали Сватівського районного суду Луганської області від 16.05.2018, судом визначено строк фактично невідбутої частини покарання ОСОБА_4 , за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014, що становить 10 (десять) місяців 23 (двадцять) дні.

05.10.2020 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: за ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік; за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки; за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років. Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України міру покарання за сукупністю злочинів визначено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України остаточну міру покарання за сукупністю вироків ОСОБА_4 визначити, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком фактично невідбутого покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014, яке було визначено ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 16.05.2018, у вигляді позбавлення волі на строк 6 місяців, та призначити остаточну міру покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (місяців). Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання цим вироком законної сили (23.03.2021). Відповідно до вимог ст. 72 КК України до строку покарання ОСОБА_4 зараховано строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 17.05.2018 до дня набрання вироком законної сили, включно, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Частина 6 ст. 3 КК передбачає, що зміни до КК можуть вноситися, зокрема, законами про внесення змін до законодавства України про адміністративні правопорушення, що відрізняє ситуацію, яка розглядається, від змін нормативно-правових актів інших галузей права.

Відповідно до положення ст. 51 КУпАП , в редакції Закону № 3886-ІХ, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, з 09.08.2024 кримінальна, а не адміністративна відповідальність за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату майна настає, якщо вартість такого майна з урахуванням відповідних до положень Податкового кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» у період з 01.10.2012 до 01.12.2012 становить понад 1 118 грн 00 коп та понад 1 147 грн 00 коп, згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» у період з 01.01.2013 до 01.12.2013 відповідно.

З огляду на наведене, оскільки за вироками Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014 та 05.10.2020 ОСОБА_4 вчинив крадіжку на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення кримінального правопорушення, що відповідно до Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним діянням на цей час, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, відповідно до вимог Закону № 3886-IX, для звільнення засудженого від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України та виключення посилання на застосування ч. 1 ст. 71 КК України у вироці Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020.

З урахуванням вищенаведеного, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020 за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, призначити міру покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Відповідно до положень ч. 2 ст.74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Керуючись ст.107 ч.4, ст.537 ч.1 п.13, ст.539 ч.2 п.2 та ч.5, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року, ст. 5, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч.2 ст. 74, 75 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-ІХ, який звільняє від покарання або пом`якшує його відносно засудженого задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від покарання призначеного вироком Сватівського районного суду Луганської області від 24.01.2014 за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від покарання призначеного вироком Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Виключити посилання на застосування ч. 1 ст. 71 КК України у вироці Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати засудженим за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020 за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 121 КК України з призначеним йому покаранням:

-за ч.1 ст. 162 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі;

-за ч.2 ст. 121 КК України у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

В іншій частині раніше визначеної кваліфікації та призначеного вироком Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020 остаточного покарання залишається незмінним, зокрема:

В силу вимог ч. 1 ст. 70 КК України міру покарання за сукупністю злочинів визначено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання законної сили вироком Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України до строку покарання ОСОБА_4 зарахувати строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 17.05.2018 до дня набрання вироком Сватівського районного суду Луганської області від 05.10.2020 законної сили, включно, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Суддя ОСОБА_1