Провадження №1-кс/522/4165/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , власника майна - ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про арешт майна, -

УСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про накладення арешту на транспортний засіб LEXUS RX 350 шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, в кузові чорного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_2 та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, в кузові чорного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , зареєстроване в ТСЦ 7341 від 01.09.2021, НОМЕР_4 .

В обґрунтування доводів клопотання слідчий посилається на наступне.

СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №001244 від 15.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено 15.06.2021 надійшла заява ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 який просить прийняти заходи правового характеру до невстановленої особи, яка 30.12.2020 року шляхом шахрайських дій, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_7 у великих розмірах. Сума збитку встановлюється.

Під час допиту потерпілого ОСОБА_7 було встановлено, що 30.12.2020 між ним та ОСОБА_8 , було укладено договір позики № 0301220-01 (далі договір позики), відповідно до якого, ОСОБА_7 передав у борг ОСОБА_8 , грошові кошти в сумі 501 228 444 грн., які ОСОБА_8 , мав повернути в строк до 30.12.2021 року. Того ж дня, з метою забезпечення виконання ОСОБА_8 , своїх зобов?язань за договором позики між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області, ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 3017.

Відповідно до умов договору застави т/з ОСОБА_8 , передав у заставу транспортний засіб LEXUS RX 350 шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 , 2013 року випуску, з реєстраційним державним знаком НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 виданого 29.12.2020 року ТСЦ 5141. Відповідно до умов даного договору застави ОСОБА_8 , як заставодавець, не мав права без письмової згоди ОСОБА_7 , як заставодержателя, розпоряджатися даним автомобілем здійснювати його продаж, міну, дарування, передачу у користування, здачу в оренду, передачу як внесок (частки) у майно юридичної особи і т. п.

Коли підійшов строк повернення боргу, ОСОБА_8 , перестав виходити і на зв?язок, та відповідати на дзвінки, на теперішній час його місце знаходження не відомо.

Поряд з цим, в ході досудового слідства встановлено, що 05.03.2021 відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 75551097, заступником начальника Білозерського районного відділу державної (м. Одеса) виконавчої служби Південного районного управління Міністерства юстиції ОСОБА_10 , було здійснено припинення обтяження транспортного засобу LEXUS RX 350 шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, з реєстраційним державним знаком НОМЕР_6 .

Також, відповідно листа з Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області встановлено, що перереєстрація автомобіля марки LEXUS RX 350 шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, з реєстраційним державним знаком НОМЕР_8 з ОСОБА_8 здійснена 05.03.2021 в ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі договору купівлі-продажу, та зареєстрований на нового власника ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , присвоєно новий державний реєстраційний знак НОМЕР_9 та видано нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 .

Крім цього, було встановлено, що після незаконного відчуження ОСОБА_8 автомобіля марки LEXUS RX 350 шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, з реєстраційним державним знаком НОМЕР_8 , його подальша перереєстрація здійснювалась що найменш 9 разів.

Окрім того, 13.07.2024 року в період часу з 13:30 год. до 13:45 год. проведено огляд ділянки місцевості розташованої за адресою: с. Лісна Слобідка, Коломийський району, Іванр-Франківська обл, координати: 48.62369, НОМЕР_11 , де виявлено розшукуваний транспортний засіб LEXUS RX 350 шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, в кузові чорного кольору. Під час огляду, виявлено та вилучено:

- транспортний засіб LEXUS RX 350 шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, в кузові чорного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_2 ;

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, в кузові чорного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , зареєстроване в ТСЦ 7341 від 01.09.2021, НОМЕР_4 ;

Вказані вилучені предмети оглянуто, визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.

Тому слідчий просить накласти арешт на вказане майно.

Слідчий в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просить розглянути клопотання без його участі.

Власник майна та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого.

Розглянувши клопотання, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити, з наступних підстав.

Правові підстави для арешту майна в контексті положень закону, якими керувався слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст.94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно ч.1 ст.318 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конституцією України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41).

Право власності згідно національного законодавства є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Законом встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві, зокрема, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації.

Право власності у набувача за договором відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст.182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

ОСОБА_3 , як було встановлено в судовому засіданні слідчим суддею, є добросовісним власником транспортний засіб LEXUS RX 350 шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, в кузові чорного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_2 .

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).

Відповідно до постанови Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 по справі №725/1824/20, конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.

Отже, дослідивши матеріали клопотання встановлено, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем транспортного засобу LEXUS RX 350 шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, в кузові чорного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , у зв`язку з чим не вбачається жодних правових підстав для накладення арешту на вилучене майно.

Тому у задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131-132, 170-173, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя:

30.07.2024