Справа № 453/1117/24
№ провадження 1-кп/453/186/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2024 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ;

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

за участю прокурора ОСОБА_3 ;

потерпілої ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження № 0000044 від 25 квітня 2024 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зерноград Ростовської області РФ, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, із середньою спеціальною освітою, одруженого, не депутат, не адвокат, не нотаріус, засуджений 09 травня 2024 року вироком Сколівського районного суду Львівської області за ст. 1261 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, ст. 3901 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вказаних вище кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, - у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі частин 2, 3 ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування остаточно призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , 09 квітня 2024 року близько 16 години хвилин, який перебував в одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та його дружиною ОСОБА_4 , виник словесний конфлікт з ході якого він підійшов до останньої та наніс їй кулаком правої руки кілька ударів в область правого підребер`я, від чого остання впала на підлогу втративши при цьому свідомість.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 , спричинив потерпілій ОСОБА_4 у відповідності до висновку судово-медичного експерта тілесні ушкодження у виді: перелому восьмого, дев`ятого і десятого ребер праворуч по задній пахвовій лінії із незначним зміщенням, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, в діях ОСОБА_5 наявні всі законні підстави для обґрунтованого обвинувачення його в умисному спричинені середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такому, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_4 , тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердивши викладені в обвинуваченні обставини.

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, при обранні міри покарання ОСОБА_5 покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого порядку дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор не висловлює заперечень щодо встановлених обставин, оцінивши встановлені по справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (а саме, його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, дані про особу обвинуваченого, який визнав вину у вчиненому правопорушенні, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання, а також наявність скарг на його за місцем реєстрації, засуджений 09 травня 2024 року вироком Сколівського районного суду Львівської області за ст. 1261 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, ст. 3901 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вказаних вище кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, - у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі частин 2, 3 ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування остаточно призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, характер поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування, що сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, про що свідчать дані реєстру матеріалів досудового розслідування про участь його в процесуальних діях, поведінку під час судового слідства, що не оспорював фактичних обставин у справі, не ухилявся від суду, тим самим продемонстрував бажання стати на шлях виправлення, суд приходить до переконання, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе без умов ізоляції його від суспільства, тобто відбування покарання і в даному випадку доцільно призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п. 3 вище зазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, яке, згідно встановленої ст. 12 КК України класифікації кримінальних правопорушень, є нетяжким злочином.

Обставиною, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо подружжя.

Крім того, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання необхідне для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання із числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Встановлено, що злочин у рамках цього кримінального провадження обвинувачений вчинив до ухвалення вироку Сколівського районного суду Львівської області від 09 травня 2024 року, згідно з яким ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. Його ж визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 3901 КК України, і призначено йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання засудженому ОСОБА_5 за сукупністю вказаних вище кримінальних правопорушень, призначено шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, - у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі частин 2, 3 ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування остаточно призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та/або навчання, відтак суд вважає за необхідне застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 положення ч. 4 ст. 70 КК України.

При цьому суд враховує, що Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 23 вересня 2019 року № 51-2631кмо19 зазначалось, що якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку статті 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно частини 4 статті 70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами статті 75 КК України.

Цивільний позов не заявлений.

Речових доказів та судових витрат по справі немає.

Запобіжний захід як захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднати покарання, призначене вироком Сколівського раойнного суду Львівської області від 09 травня 2024 рокута остаточно за сукупністю злочинів визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 2 (двох) років і 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до вступу вироку у законну силу не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1