Справа №705/5514/24
1-кп/705/1161/24 ВИРОК
21.11.2024 м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Умань Черкаської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, який офіційно не працевлаштований, без визначеного місця реєстрації, фактично проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 20.06.2008 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. 29.09.2009 направлено до відбуття покарання. Звільнений 04.08.2011 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 15 днів;
2) 19.11.2012 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 11.02.2016 умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 8 днів;
3) 26.07.2019 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;
4) 26.11.2020 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 317, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 27.01.2023 у зв`язку з відбуттям покарання;
5) 13.12.2023 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 162 КК України до штрафу в сумі 850 грн; 21.05.2024 ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області штраф замінено на покарання у вигляді 50 годин громадських робіт, які не відпрацьовані; судимості у встановленому законом порядку не зняті і не погашені;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ОСОБА_6 18 серпня 2024 року близько 20:00 години в с. Дмитрушки Уманського району Черкаської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в житловому будинку домоволодіння за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , під час конфлікту зі своїм батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин, будучи із ОСОБА_7 близькими родичами, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно та цілеспрямовано, наніс йому декілька ударів ногами в ділянку грудної клітини та черевної порожнини, тобто вчинив відносно ОСОБА_7 домашнє насильство у формі фізичного насильства, в результаті чого згідно з висновком експерта № 05-7-02/254 від 19.08.2024 спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: травм із залученням кількох уточнених ділянок тіла: закритої тупої травми органів грудної клітки: множинних двосторонніх переломів ребер; закритої тупої травми органів черевної порожнини: розривів-розтрощення правої долі печінки; крововиливів в шлунково-дванадцятипалу зв`язку, жирову клітковину підшлункової залози, жирову клітковину та капсулу правої нирки, гемоперітонеуму (накопичення крові в черевній порожнині). Вказані травми в своєму перебігу ускладнились травматичним та геморагічним шоком, які відповідно до вказаного висновку експерта та «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та які спричинили смерть потерпілого ОСОБА_7 . Настання смерті останнього знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими вказаними вище тілесними ушкодженнями. Тим самим ОСОБА_6 вчинив діяння, що має ознаки фізичного насильства, як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому злочині за обставин, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, визнав повністю. Зазначив, що дійсно у вказані в обвинувальному акті дату, час та місці після спільного вживання алкогольних напоїв у нього виник конфлікт із батьком на ґрунті неприязних відносин, внаслідок чого він наніс останньому декілька ударів, можливо три, ногами в ділянку печінки. Батько при цьому перебував у лежачому положенні. Через деякий час він зрозумів, що від отриманих травм батько помер. На час вчиненого він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Працівникам поліції усе розповів та показав свої дії під час слідчого експерименту. У скоєному щиро розкаявся, зазначив, що готовий нести покарання за вчинене.
Покази обвинуваченого є послідовними й логічними, відповідають фактичним обставинам справи, тому не викликають у суду сумніву.
Оскільки ОСОБА_6 повністю визнав свою вину за ч. 2 ст. 121 КК України та не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, судом безсумнівно встановлена правильність розуміння ним змісту цих обставин і добровільність його позиції, суд за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення частини третьої статті 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, за виключенням документів, що характеризують особу обвинуваченого та документів, що містять відомості про речові докази та процесуальні витрати, тобто розглянув провадження за правилами, передбаченими частиною третьою статті 349 КПК України.
Суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_6 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тому засуджує його за ч. 2 ст. 121 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Отже, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Даний злочин вчинений проти життя та здоров`я особи, що є найвищою соціальною цінністю в державі.
Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на те, що він раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, будь-яких осіб на утриманні не має, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінює свою протиправну поведінку й висловлює готовність бути покараним за вчинене, а також активне сприяння розкриттю злочину.
Обставинами, які обтяжують покарання, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку, з якою винний перебував у сімейних відносинах.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що засудження ОСОБА_6 до позбавлення волі у межах мінімальної санкції ч. 2 ст. 121 КК України відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення винної особи.
При цьому суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України, про що просив захисник, оскільки під час судового розгляду судом не здобуто даних, які б свідчили про наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд враховує, що згідно з вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.12.2023 ОСОБА_6 був визнаний винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та йому було призначене покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. У подальшому ухвалою від 21.05.2024 покарання у виді штрафу було замінене на покарання у виді громадських робіт строком на 50 годин, які не відпрацьовані.
Відтак, суд вбачає необхідність застосувати норми ст. 71 КК України та до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.12.2023, застосувавши правила ст. 72 КК України, згідно з якими одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.
21.08.2024 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який наразі продовжений до 07.12.2024. На період до набрання вироком законної сили суд вважає необхідним залишити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі частини другої статті 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави передбачені статтею 118 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутого покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.12.2023, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) днів позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дати набрання цим вироком законної сили.
Зарахувати у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання 19.08.2024 до дати набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у загальному розмірі 5679 (п`ять тисяч шістсот сімдесят дев`ять) гривень 60 копійок.
Речові докази:
- ПЕТ-пляшку з маркуванням «Cider Уманьпиво»; слід папілярного візерунку зі скляної чашки; 4 сліди папілярних візерунків з поверхні скляної пляшки «Горілка Пшенична»; труси; пару шкарпеток; футболку сірого кольору; джинсові штани синього кольору, які передані на зберігання в камеру речових доказів Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, - знищити;
- дактилоскопічні карти трупа ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які передані на зберігання в камеру речових доказів Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, - передати на зберігання до матеріалів кримінального провадження.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним у порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку; копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1