Справа № 752/7244/22 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/322/2024 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000200від 11.06.2022 року за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, освіта середня-спеціальна, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12.02.2002 за ч. 3 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки;

- вироком Печерського районного суду міста Києва від 14.02.2003 за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнено 27.02.2007 за відбуттям строку покарання;

- вироком Дарницького районного суду міста Києва від 03.04.2008 за ст. 395 КК України до 3 місяців арешту, звільнено 03.07.2008 за відбуттям строку покарання;

- вироком Дарницького районного суду міста Києва від 18.05.2012 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України - звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Дарницького районного суду міста Києва від 24.06.2014 за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 8 років позбавлення волі, 06.01.2022 звільнено за відбуттям строку покарання,

засудженоза ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки;

на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки;

на підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 10 червня 2022 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, перебуваючи неподалік підземного переходу поблизу станції метрополітену «Деміївська» Комунального підприємства «Київський метрополітен» у місті Києві, придбав наркотичний засіб - метадон (фенадон), побачивши та підібравши блістерну упаковку з ним, став незаконно зберігати його при собі без мети збуту, після чого, цього ж дня, приблизно о 14 годині 40 хвилин, перебуваючи у вестибюлі зазначеної станції метрополітену, був зупинений працівниками поліції, які виявили та вилучили у нього наркотичний засіб - метадон (фенадон), маса якого в перерахунку на 9 таблеток становить 0, 198 г.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, указав на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно застосував до обвинуваченого положення ст. 75 КК України. Так, на переконання апелянта, поза увагою місцевого суду залишились конкретні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та дані, що характеризують його особу, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, тричі звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак належних висновків для себе не зробив та через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив кримінальне правопорушення. При цьому, поставлене у вину кримінальне правопорушення обвинуваченому за оскаржуваним вироком ним було вчинено через 5 місяців після відбуття тривалого строку позбавлення волі, призначеного попереднім вироком. Також апелянтом указано про те, що судом першої інстанції безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних, що підтверджують наявність такої обставини. За наведених обставин просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 3 років обмеження волі. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ст. 381, 382 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 учасниками судового розгляду не оспорюється. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

За змістом ч. 1 ст. 420 КПК України, підставами для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, у тому числі, неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є слушними та ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

За змістом ст. 75 КК України суд може звільнити особу від відбування покарання із випробуванням, якщо із урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу та інших обставин справи суд дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням суд послався на: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є кримінальним проступком; обставину, яка пом`якшує покарання, якою суд визнав щире каяття; дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він не одружений, офіційно не працевлаштований, за місцем реєстрації та проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: «розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю. Вживання зі шкідливими наслідками», неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Проте, обмежившись перерахуванням обставин, визначених у ст. 65 КК України, які враховуються при призначенні покарання, суд у вироку не навів будь-яких мотивів, із яких він дійшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування ним призначеного покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних, які б указували на можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання. На підтвердження такого висновку, колегія суддів звертає увагу на тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є умисним кримінальним проступком, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, за які засуджувався до покарання, які, в тому числі, відбував реально, однак на шлях виправлення не ставав та знову вчиняв кримінальні правопорушення, що на переконання колегії суддів, свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Крім того, вказане кримінальне правопорушення вчинив через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі. Наведене у своїй сукупності безумовно указує на неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та необґрунтованість рішення суду про звільнення його від відбування покарання із випробуванням. Будь-яких даних, які б давали колегії суддів підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, матеріали провадження не містять. Вирок у частині покарання не відповідає критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості, а тому у частині покарання він підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку.

Колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеним ОСОБА_7 судом першої інстанції, так як при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання судом дотримано вимоги ст. 65 КК України. Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, без застосування положень ст. 75 КК України буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту прибуття і постановки ОСОБА_7 на облік у місці виконання покарання.

В решті вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4