ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 171/1855/24

Провадження № 1-кп/210/683/24

24 вересня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючої - судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження, які приймали участь у підготовчому судовому засіданні: прокурор Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 11 липня 2024 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000178 відносно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Одеса, Одеської області, громадянка України, має повну загальну середню освіту, одружений, на утриманні малолітніх дітей чи інших осіб не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 4 статті 185 КК України,

та Угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 та за письмової згоди потерпілого ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000178 від 11 липня 2024року разом із угодою про визнання винуватості.

Обвинувачений в судовому засіданні просив суд відмовити у затвердженні угоди та закрити кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисник, адвокат ОСОБА_5 просив відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості та клопотав про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Прокурор просив суд закрити кримінальне провадження з підстав п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України та, відповідно, відмовити в затверджені угоди про визнання винуватості.

Щодо затвердження угоди про визнання винуватості

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 цього Кодексу; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

За наявності однієї з підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, або за наявності кількох підстав у їх сукупності суд зобов`язаний відмовити у затвердженні угоди. Угода не є обов`язковою для суду. Суд вправі не затвердити угоду, якщо має обґрунтовані сумніви щодо відповідності угоди вимогам закону, фактичним обставинам справи або сумніви стосовно справедливості запропонованої в угоді міри покарання чи юридичній кваліфікації діяння.

Законом України від 18 липня 2024 року №3886-IX Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В даному провадженні суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно ст.. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Перевіривши угоду про визнання винуватості, суд не вбачає підстав для її затвердження, оскільки:

- умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Згідно з підпункту «б» пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених частиною 7 ст. 474 КПК та повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити у затверджені угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

В той же час, згідно абзацу частини 7 статті 474 КПК України у випадку відмови суду в затвердженні угоди про визнання винуватості досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

За наявних обставин, враховуючи відмову сторін від укладеної угоди, виключена можливість затвердження такої угоди судом, що є безумовною підставою для відмови в її затвердженні.

Згідно з пункту 24 частини 1 статті 3 КПК України судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 11 липня 2024 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000178 завершено та матеріали направлено до суду.

Враховуючи передбачені частиною 3 статті 314 КПК України повноваження суду, та наявність клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених ст. 284 КПК України, суд, відмовляючи у затвердженні угоди, вважає за необхідне продовжити підготовче засідання та вирішити клопотання про закриття кримінального провадження.

З огляду на викладене, суд вважає, що для затвердження угоди про визнання винуватості та винесення вироку на підставі угоди відсутні правові підстави, у зв`язку з чим у затвердженні угоди про визнання винуватості від 26 липня 2024 року слід відмовити.

Щодо закриття провадження

У судовому засіданні прокурор клопотав про закриття кримінального провадження в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України, яким крадіжки на суму, що не перевищують 3028 грн., віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Обвинувачений та його захисник погодилися із клопотанням прокурора та просили закрити провадження у справі у зв`язку з декриміналізацією закону, який встановлював відповідальність за вчинення крадіжки, розмір якої не перевищує 3028 грн.

Судом зупинено судовий розгляд та роз`яснено обвинуваченому, що вказана підстава для закриття провадження у справі є нереабілітуючою, тому останній має право на продовження судового розгляду у загальному порядку. Обвинувачений зазначив, що не бажає продовжувати судовий розгляд та просив закрити провадження в частині обвинувачення за ст. 185 КК України.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доходить таких висновків.

Європейський суд з прав людини вважає, що стаття 7 Конвенції (nullum crimen, nulla poena sine lege) є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03).

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч. 1 ст. 3 КК України).

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону).

Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання; г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Так, 09.08.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було посилено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна та змінено поріг притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 51 КУпАП (в новій редакції) адміністративна відповідальність настає за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, викрадення чужого майна стане кримінально караним діянням, якщо його вартість становитиме більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ця сума в 2024 році становить 3028 грн., оскільки пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України передбачає, що «5.Якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваних мінімумів встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1 пункту 169,1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року».

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 інкримінується, що він 28.03.2024, приблизно о 14:00, перебував в автомобілі марки «ВАЗ» моделі «2103» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який рухався по АДРЕСА_2 , за кермом якого був ОСОБА_6 . В цей час ОСОБА_4 , побачив, що з правої кишені куртки ОСОБА_6 , випав мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 7», об`ємом пам`яті 32 гігабайти, чорного кольору, після чого у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна належного, ОСОБА_6 .

З цією метою ОСОБА_4 , попередньо впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, 28.03.2024, приблизно о 14:05, продовжуючи та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх настання, таємно, умисно, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав з автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2103» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який рухався по вул. Вокзальній в м. Апостолове, Криворізького району, Дніпропетровської області, мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 7», об`ємом пам`яті 32 гігабайти, чорного кольору, вартістю 2250 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_4 , разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 , майнової шкоди на загальну суму 2250 гривень.

ОСОБА_4 , вчинив такі дії під час дії воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, який продовжений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 травня 2024 року № 271/2024.

Вищевказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

З 09.08.2024 таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 грн., а у 2023 році - 2684 грн.

Наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Оскільки згідно обвинувального акту сума викраденого ОСОБА_4 майна становить 2250 гривні, то вказані дії за ознакою об"єктивної сторони, з урахуванням законодавчих змін, не є кримінально-караними, та такі дії з 09.08.2024 року необхідно кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Виходячи з положень рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп/1997 щодо офіційного тлумачення ст. 58 Конституції України, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному, загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

У абзаці 3 пункті 2, абзаці 4 п. 3 мотивувальної частини рішення, Конституційний Суд України № 6-рп/2000 від 19.04.2000 року офіційно розтлумачив положення ст. 58 Конституції України саме щодо зворотної дії в часі кримінально-правової норми, котра пом`якшує або скасовує відповідальність особи, вказавши, що це, зокрема, стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо.

Згідно з вимогами частини 3 статті 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

В судовому засіданні обвинувачений надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Суд вважає, що оскільки Законом № 3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1ст.284 КПК України.

За таких обставин провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України підлягає закриттю.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 4 ст.284, ст.ст.314, 372, 376, 378, 474 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 23 липня 2024 року у кримінальному провадженні №0000178 від 11 липня 2024 року, укладеної між прокурором Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 та за письмової згоди потерпілого ОСОБА_6 - відмовити.

Кримінальне провадження №0000178 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України закрити на підставі п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - до набрання ухвали законної сили - не застосовувати.

Речові докази мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 7 об`ємом пам`яті 32 гігабайт чорного кольору, передані на відповідальне становище потерпілого - залишити у володінні потерпілого ОСОБА_6 .

Матеріали кримінального провадження №0000178 від 11 липня 2024 року залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 171/1855/24, провадження №1-кп/210/683/24.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та проголошено 27 вересня 2024 року о 12 год. 55 хв. в залі судового засідання № 309 Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг, пр-т. Миру 24, третій поверх).

Суддя: ОСОБА_1