Справа №758/291/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4692/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

3 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Подільського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року у кримінальному провадженні №0002843 обвинувачену:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Куп`янськ, Харківської області, громадянку України, колишню суддю Джанкойського міськрайонного суду АР Крим, з вищою освітою, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та призначено їй покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалено обраховувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою в умисних протиправних діях, які виразились у державній зраді, тобто діянні, вчиненому умисно громадянкою України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Відповідно до Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 № 337-VIII, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20.02.2014, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами російської федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням російської федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму.

27.02.2014 збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил російської федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради АР Крим.

Президент російської федерації, порушуючи як міжнародне право, так і чинну українсько-російську договірно-правову базу, звернувся до Ради Федерації Федеральних зборів російської федерації, яка своєю постановою від 01.03.2014, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України Збройних Сил російської федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - АР Крим та м. Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада АР Крим 16.03.2014 провела псевдореферендум про входження АР Крим та міста Севастополя до складу російської федерації. Сумнівні результати «референдуму» не були визнані жодною країною світу, крім російської федерації. Це підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України».

17.03.2014 Верховна Рада АР Крим розпущена постановою Верховної Ради України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18.03.2014 самозвані представники АР Крим та м. Севастополя підписали з Президентом російської федерації в. путіним «Договір про прийняття до російської федерації Республіки Крим і створення у складі російської федерації нових суб`єктів». У такий протиправний спосіб відбулася незаконна і поспішна оборудка для того, щоб створити позірність правомірності збройного вторгнення російської федерації та незаконної анексії частини території України.

Приведені факти свідчать про активну підривну діяльність російської федерації та її федеральних органів, яка виражається в окупації території України, що триває до теперішнього часу.

Продовжуючи підривну діяльність проти України, військовослужбовці, співробітники спецслужб, правоохоронних органів та інших органів державної влади російської федерації утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові.

Так, статтею 9 федерального конституційного закону російської федерації № 6-ФКЗ від 21.03.2014 «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим і утворення у складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя» створено суди російської федерації на території Криму та Севастополя.

Під час зазначених подій, ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, мешканкою Автономної Республіки Крим, з власної ініціативи вирішила надати допомогу в проведенні підривної діяльності російської федерації проти України.

Зокрема, реалізовуючи свiй злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, ОСОБА_8 , займаючи посаду судді Джанкойського міськрайонного суду АР Крим (відповідно до указу Президента України № 461/2012 вiд 31.07.2012), маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для зрозуміння факту окупації російською федерацією території АДРЕСА_2 , усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади російської федерації, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим та м.Севастополі системи органів державної влади російської федерації, у тому числі судової, з метою ставлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, порушуючи присягу судді, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України упродовж березня - грудня 2014 року, перебуваючи за місцем розташування АДРЕСА_3 , діючи в інтересах російської федерації, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, продовжила здійснювати правосуддя на підставі ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» російської федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» до створення та початку діяльності на зазначених окупованих територіях України судів російської федерації з винесенням рішень за російським матеріальним та процесуальним правом, як суддя незаконно створених на тимчасово окупованій території України судових органів російської федерації, чим забезпечила посилення тимчасової окупації півострова Крим та функціонування незаконно створеної судової системи країни-агресора.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, упродовж березня - листопада 2014 року, суддя Джанкойського міськрайонного суду АР Крим, громадянка України ОСОБА_8 , перебуваючи на території АР Крим, з метою мати можливість продовжити надавати допомогу іноземній державі, а саме російській федерації, у проведенні підривної діяльності проти України та забезпечити подальшу окупацію території АР Крим, свідомо та умисно підготувала та подала до Вищої кваліфікаційної колегії суддів російської федерації особисту заяву про рекомендацію на вакантну посаду судді незаконно створеного Джанкойського районного суду Республіки Крим та необхідний для цього пакет документів, передбачений ч. 6 ст. 5 Закону російської федерації «Про статус суддів в російській федерації». Після цього, ОСОБА_8 за власноруч складеною заявою прийняла участь у проведенні конкурсу на заміщення вказаної посади судді російської федерації на окупованій території АР Крим і подала наступні документи: копію документу, що посвідчує особу претендента як громадянина російської федерації; копію документу, підтверджуючого отримання вищої юридичної освіти; копії трудової книжки, інших документів, підтверджуючих трудову діяльність; власноруч заповнені та підписані анкету, яка містить біографічні відомості та вiдомості про доходи, про майно, яке належить їй на праві власності, та обов`язків майнового характеру, а також відомості про доходи подружжя та неповнолітніх дітей претендента, про майно, яке належить їм на праві власності та обов`язків майнового характеру подружжя та неповнолітніх дітей претендента, чим підтвердила особисту згоду сприяти виконанню функцій представника судової влади країни, яка окупувала АР Крим.

Внаслідок зазначених свідомих та умисних дій ОСОБА_8 , спрямованих на спричинення шкоди суверенітетові та територіальній цілісності України, які виразились у наданні допомоги державним органам російської федерації у проведенні підривної діяльності проти України та продовженні окупації частини її території, тобто державної зради, за результатами проведеного державними органами російської федерації конкурсу Указом Президента російської федерації від 19.12.2014 № 786 діюча суддя судової влади України, громадянка України ОСОБА_8 призначена на посаду судді Джанкойського районного суду Республіки Крим росiйської федерації на окупованій території AP Крим та продовжила здійснення правосуддя вже як суддя Джанкойського районного суду Республіки Крим російської федерації.

Своїми діями, які виразилися у забезпеченнi дiяльностi на окупованій території України органу судової влади, як невід`ємної частини федеральних органів влади російської федерації, що в свою чергу призводить до зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, завдяки чому окупація триває, ОСОБА_8 вчинила державну зраду.

На вказаний вирок захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року відносно ОСОБА_8 за недоведеністю її винуватості в суді, а кримінальне провадження №0002843 від 12.10.2016 року закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в матеріалах досудового та судового слідства відсутні будь-які матеріали та документи, які свідчили б, що обвинувачена ОСОБА_8 виявляла своє бажання чи небажання, в письмовій чи усній формі, особисто брати участь в досудовому чи судовому розслідуванні відносно неї, а також відсутні будь-які докази чи дані на підтвердження того, що остання повідомлена особисто про те, що відносно неї проводиться досудове чи судове розслідування.

Окрім цього, зазначає, що суд не обґрунтував чому в матеріалах провадження відсутня інформація про те, чи ОСОБА_8 відомо про висунуте проти неї обвинувачення за ч. 1 ст. 111 КК України, а також чи наявні у справі документи, які свідчили б про відмову ОСОБА_8 брати участь в досудовому чи судовому розслідуванні.

Разом з тим, наголошує, що в обвинувальному акті, яким висунуто обвинувачення ОСОБА_8 відсутній такий важливий елемент, як формулювання обвинувачення, він фактично дублює повідомлення про підозру дослівно переповідає фактичні обставини кримінального правопорушення, які по суті складаються з 12 частин і є повністю ідентичними, тому виникають сумніви в тому, що обвинувачення сформулювало конкретно або формулювання обвинувачення взагалі відсутнє.

Також, вказує, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0002843 від 12.10.2016 року, який є частиною обвинувального акта, відсутні будь-які дані щодо внесення до ЄРДР відомостей про скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 . Крім того, в зазначеному реєстрі матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , всупереч ч. 2 ст. 109 КПК України, відсутні відомості про складання обвинувального акту, який згідно ч. 4 ст. 110 КПК України також є процесуальним рішенням. Фактично, обвинувальний акт, не внесений до реєстру матеріалів досудового розслідування, перебуває за межами Кримінального процесуального законодавства і не може розглядатися в судовому слідстві.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права , з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним кодексом України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

В оскаржуваному вироку місцевий суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених у судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, із яких приймає одні докази та відкидає інші.

Розгляд даного кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia), яка показань суду не надавала, будь-яких заяв та клопотань до суду не надсилала.

Суд першої інстанції визнав загальновідомими і такими, що не потребують доказування в межах даного кримінального провадження наступні фактичні обставини, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції.

Так, тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20.02.2014, а також анексія з боку російської федерації цієї частини території України є загальновідомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами російської федерації, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, скоєного внаслідок прийняття таких актів; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів російської федерації «Про використання Збройних Сил російської федерації на території України» від 01 березня 2014 року № 48-СФ за результатами звернення президента російської федерації, виходячи з інтересів безпеки життя громадян російської федерації, особового складу військового контингенту ЗС російської федерації, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду президенту російської федерації на використання ЗС російської федерації на території України.

06.03.2014 Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07.03.2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14.03.2014 визнана неконституційною.

11.03.2014 Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14.03.2014 № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2014 від 20.03.2014 визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VII Верховна Рада АР Крим розпущена.

17.03.2014 представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є « Державна рада Республіки Крим ».

18.03.2014 «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між рф та «Республікою Крим» про прийняття до рф «Республіки Крим», та утворення у складі РФ нових суб`єктів, який вже 19 березня рішенням Конституційного Суду рф визнаний таким, що відповідає Конституції рф, 20.03.2014 його ратифікувала більшістю голосів Держдума рф, а 21.03.2014 - Рада Федерації Федеральних Зборів рф, відтак цей «Договір» набрав чинності 21.03.2014.

11.04.2014 «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта рф.

Верховною Радою України 15.04.2014 прийнято Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС рф на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку рф.

Крім того, Верховною Радою України 21.04.2015 прийнято Постанову № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20.02.2014, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27.03.2014 №68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16.03.2014, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19.12. № 71/205 та від 19.12.2017 № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17.12.2018, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22.12.2018 послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку рф внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Вказані та інші аналогічні за оцінками вказаних подій резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Закон України №1207-VII, постанови Верховної Ради України є нормативно-правовими актами, що становлять частину законодавства України.

В процесі розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції було досліджено подані стороною обвинувачення докази та зв`язок між цими подіями та діями обвинуваченої в контексті висунутого їй обвинувачення.

Так, вина ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого злочину підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені місцевим судом, а саме:

- заявою народного депутата України ОСОБА_9 про кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 109, 110, 110-2 КК України, відповідно до якої останній повідомляє Генерального прокурора України про обставини ймовірного вчинення кримінального правопорушення суддями на тимчасово окупованій території АР Крим, зокрема про здійснення ОСОБА_8 правосуддя іменем російської федерації в Джанкойському районному суді без припинення статусу судді відповідно до законів України;

- повідомленням Голови ВККС України про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України, відповідно до якого останній повідомляє Генерального прокурора України про те, що ОСОБА_8 здійснює правосуддя іменем російської федерації без припинення статусу судді відповідно до законів України, що є порушенням присяги судді та містить ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України та просить внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування;

- копією анкети отримувача паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відповідно до якої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як громадянка України (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ 27.06.1996) заповнила анкету та отримала 30.12.2010 паспорт для виїзду за кордон;

- указом Президента України від 31.07.2012 № 461/2012 про призначення строком на п`ять років на посаду судді Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 ;

- інформацією Вищої ради юстиції від 12.01.2015 № 112/0/9-15, відповідно до якої заява судді Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 про звільнення з посади не надходила;

- інформацією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.02.2015 № 18-2153/15, відповідно до якої заява судді Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 про переведення до інших судів на території України не надходила;

- листом члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_10 від 06.10.2015 № 8вк-4067/15, відповідно до якого рішенням Комісії від 05.10.2015 відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 ;

- рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10.11.2015 № 3009/дп-15, відповідно до якого рекомендовано Вищій раді юстиції розглянути питання про звільнення судді Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 з підстав, передбачених пунктом 5 частини 5 статті 126 Конституції України, а саме порушення суддею присяги;

- рішенням Вищої ради юстиції від 24.12.2015 № 1206/о/15-15, відповідно до якого вирішено внести подання Президентові України про звільнення за порушення присяги судді Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 ;

- указом Президента України «Про звільнення суддів» від 30.01.2016 № 28/2016, в якому вказано, що відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України звільнено з посади у зв`язку з порушенням присяги судді - суддю Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 ;

- листом Адміністрації Президента України від 28.09.2016 № 03-01/3021 на № 26/3-33326-15 від 02.09.2016, відповідно до якого ОСОБА_8 не зверталася із клопотанням про вихід із громадянства України;

- протоколом огляду від 07.04.2015 офіційного сайту президента російської федерації, яким встановлено, що указом президента російської федерації від 19.12.2014 № 786, ОСОБА_8 призначено на посаду незаконно створеного Джанкойського районного суду Республіки Крим;

- протоколом огляду від 08.04.2015 офіційного сайту президента російської федерації, яким встановлено, що федеральним конституційним законом російської федерації від 21.03.2014 № 6-ФКЗ незаконно приєднано до країни-агресора рф територію України - Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, та встановлено що федеральним законом російської федерації від 23.06.2014 № 154-Ф3 незаконно створено на території Автономної Республіки Крим «Джанкойський районний суд Республіки Крим»;

- протоколом огляду від 11-18.06.2015 офіційного сайту «судові акти рф», яким встановлено, що ОСОБА_8 , будучи «суддею» незаконно створеного «Джанкойського районного суду Республіки Крим» 16.04.2014 та 07.10.2014 виносила «ухвали» іменем російської федерації та за законодавством країни-агресора рф;

- листом Міністерства юстиції України від 21.03.2016 № 2911-0-26-16/12.1 з додатками: «дорученнями про вчинення окремих процесуальних дій» від 16.04.2014, від 18.12.2014, від 20.01.2015, від 21.05.2015, від 26.05.2015, від 03.08.2015, від 10.07.2015, від 21.09.2015, від 28.09.2015, від 13.10.2015, від 20.10.2015, від 30.10.2015, від 24.11.2015, від 27.11.2015, від 09.12.2015, від 22.01.2016, від 01.02.2016, від 22.02.2016, від 28.02.2016, «дорученнями про вручення документів» від 16.04.2014, від 18.12.204, від 20.01.2015, від 20.04.2015, від 21.05.2015, від 26.05.2015, від 03.08.2015, від 10.07.2015, від 21.09.2015, від 28.09.2015, від 13.10.2015, від 20.10.2015, від 30.10.2015, від 24.11.2015, від 27.11.2015, від 09.12.2015, від 22.01.2016, від 01.02.2016, від 22.02.2016, від 28.02.2016, «повідомленнями про день судового розгляду», «ухвали» від 16.01.2015, від 20.04.2015, від 25.11.2015, російською мовою та на підставі російського законодавства, підписаними «суддею» незаконно створеного Джанкойського районного суду Республіки Крим ОСОБА_8 , що свідчить про здійснення правосуддя ОСОБА_8 на тимчасово окупованій території АР Крим;

- протоколом огляду від 26.08.2016 документів, що надійшли до Генеральної прокуратури України від Міністерства юстиції України (лист від 21.03.2016 № 2911-0-26-16/12.1 з додатками), що підтверджує здійснення правосуддя ОСОБА_8 на тимчасово окупованій території АР Крим;

- постановою про приєднання до кримінального провадження речового доказу від 05.09.2016;

- протоколом огляду від 08.12.2016 офіційного сайту незаконно створеного « Джанкойського районного суду Республіки Крим » за адресою http://dzhankoi.krm.sudrf.ru/ де в графі «Склад суду» міститься інформація про те, що у вказаному «суді» працює ОСОБА_8 , а також у графі «Судове діловодство» міститься інформація про те, що ОСОБА_8 виносила судові рішення у 188 справах, як наприклад, «ухвали» від 16.01.2015, від 21.05.2015, та «рішення» від 24.06.2015, від 14.12.2015, що підтверджує здійснення правосуддя ОСОБА_8 на тимчасово окупованій території АР Крим.

Так, відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство.

Нормами Закону України «Про громадянство України» визначено підстави і порядок набуття та припинення громадянства України. Зокрема, ст. 2 зазначеного Закону встановлено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: в Україні існує єдине громадянство та якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання.

Статтями 17-20 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави.

При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде його громадянство, якщо вийде з громадянства України та не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України.

Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України, користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_8 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України та залишається громадянкою України по теперішній час, незалежно від місця її проживання, та фактичне набуття ОСОБА_8 громадянства російської федерації не впливає на зміст її правових відносин з Україною, за якими вона визнається лише громадянкою України.

Так, з досліджених доказів судом першої інстанції обґрунтовано та вірно встановлено, що ОСОБА_8 , будучи суддею Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим, маючи при цьому достатній рівень освіти, спеціальних знань, починаючи з березня 2014 року, не склала своїх повноважень судді та не вчинила жодних дій для звільнення її з посади судді.

При цьому ОСОБА_8 взяла участь у конкурсі на зайняття посади судді «Джанкойського районного суду Республіки Крим», процедура якого передбачає в тому числі набуття громадянства російської федерації та в подальшому здійснювала «правосуддя» на цій посаді від імені російської федерації без припинення статусу судді.

У той же час, вибір ОСОБА_8 залишитися та проживати на тимчасово окупованій території України, не розглядається, ані судом, ані органом досудового розслідування, як підстава для кримінального переслідування.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені докази свідчать про те, що припинення повноважень ОСОБА_8 як судді системи судів загальної юрисдикції України відбулось саме внаслідок порушення нею законодавства України, що в свою чергу з дослідженим доказами свідчить, що остання вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України.

Обставини здійснення ОСОБА_8 «правосуддя» від імені російської федерації на території АР Крим без припинення статусу судді Джанкойського міськрайонного суду АР Крим відповідно до законів України як «судді» незаконно створеного судового органу окупаційної влади знайшли своє підтвердження під час дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції письмових доказів та за результатами безпосереднього дослідження судом цих документів.

Також, з наданих доказів убачається, що ОСОБА_8 , обіймаючи посаду судді «Джанкойського районного суду Республіки Крим» на окупованій території АР Крим, здійснювала «правосуддя» на підставі законодавства російської федерації та приймала рішення у справах, що у свою чергу з дослідженими місцевим судом доказами свідчить про те, що обвинувачена надала допомогу державним органам рф у проведенні підривної діяльності проти України та таким чином спричинила шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

Отже, місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, маючи достатній рівень спеціальних знань і життєвого досвіду, що підтверджується її кваліфікаційним рівнем підготовки в галузі права як судді, використовуючи під час здійснення «правосуддя» від імені рф власні теоретичні знання і практичні навички, матеріально-технічну базу Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим, здійснювала тривалий час правосуддя від імені рф.

Крім того, встановлено, що здійснення ОСОБА_8 «правосуддя» від імені російської федерації свідчить про порушення нею вимог ст. 65 Конституції України та присяги судді, оскільки її дії забезпечували становлення та зміцнення окупаційної влади російської федерації, з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з наданих доказів убачається, що ОСОБА_8 , обіймаючи посаду судді «Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим» на окупованій території АР Крим, здійснювала правосуддя на підставі законодавства Російської Федерації та ухвалювала рішення у справах, де сторонами провадження були незаконно утворені органи, внаслідок анексії Російською Федерацією півострова Крим, що у сукупністю з дослідженими доказами свідчить про те, що обвинувачена надала допомогу державним органам РФ у проведенні підривної діяльності проти України, таким чином спричинила шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Відтак, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст.111 КК України у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна, яке відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги захисника, і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя