Справа №574/857/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/945/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА

Іменем України

06 листопада 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 574/857/23 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 25.01.2024, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Михайлівка Буринського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 та ухвалити новий вирок, яким цивільний позов ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задовольнити в повному обсязі, а в іншій частині вирок суду залишити без змін, оскільки висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди є передчасними, надані потерпілим квитанції підтверджують придбання ліків саме в період його перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, а також понесені ним транспортні витрати, пов`язані з відвідуванням в лікарні. Необхідність придбання саме цих ліків підтверджується довідкою про перебування ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні з 20.07.2023 до 26.07.2023 та випискою з медичної карти про його перебування на амбулаторному лікуванні з 28.07.2023 до 04.08.2023, які не були раніше залучені потерпілим з об`єктивних причин. Суд з достатньою повнотою не врахував характер та обсяг страждань, фізичний біль, якого зазнав потерпілий, який є особою похилого віку, обставини припинення протиправних дій.

Вироком Буринського районного суду Сумської області від 25.01.2024 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, і йому призначене покарання у виді 160 годин громадських робіт. Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволений частково і стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 10000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 20.07.2023 близько 18:00, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння на території ФГ «Едельвейс-2007» по АДРЕСА_1 , де на той час в одному з виробничих приміщень перебував менеджер-управитель вказаного господарства ОСОБА_12 , якому на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_9 спричинив легкі тілесні ушкодження.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_12 та його представник ОСОБА_13 в судове засідання не з`явились, з клопотаннями про відкладення розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не звертались, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності потерпілого та його представника, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_8 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_13 не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_13 в частині стягнення матеріальної шкоди, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і грунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.

Так, потерпілим ОСОБА_12 у кримінальному провадженні був заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 , в якому він просив стягнути з останнього на його користь матеріальну шкоду в розмірі 3660,51 грн та моральну шкоду в розмірі 50000 грн (а. к. п. 40-41, т. 1).

Вказаний вище позов суд першої інстанції задовольнив частково і стягнув з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 10000 грн, а в задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди відповідають вимогам закону і є належним чином умотивованими, оскільки такий розмір відшкодування відповідатиме критеріям справедливої сатисфакції, принципам розумності, співмірності та справедливості.

Зокрема, відповідно ч. 5 ст. 128 КПК, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно положень ч. 1 ст. 129 КПК, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. При цьому підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК).

Моральна шкода окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (ч. 2 ст. 23 ЦК), а згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Як убачається з мотивувальної частини оскарженого вироку, суд першої інстанції, визначаючи розмір морального відшкодування враховував, що потерпілому ОСОБА_12 злочинними діями обвинуваченого заподіяні моральні страждання, які полягають у тому, що він зазнав легких тілесних ушкоджень, змушений був перебувати на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, що призвело до порушення його звичного способу життя, вживати заходів щодо його відновлення, а також зазнав душевних страждань від почуття приниження у зв`язку з його побиттям на очах у інших підлеглих.

Разом із тим, суд першої інстанції зауважив на тому, що заявлені потерпілим вимоги в частині морального відшкодування є завищеними, потерпілий не надав суду достатніх даних стосовно того, з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір завданої йому моральної шкоди, внаслідок чого суд, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що моральне відшкодування в сумі 10000 грн буде домірним глибині емоційних страждань потерпілого.

Колегія суддів, у свою чергу, вважає, що вирок суду в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 моральної шкоди в розмірі 10000 грн є справедливим, законним та обґрунтованим, ухвалений на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин, які мали значення для правильного вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, тому не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого в цій частині.

Разом із цим, як зазначалось вище, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відшкодування матеріальних збитків, завданих потерпілому ОСОБА_12 внаслідок незаконних дій обвинуваченого ОСОБА_9 .

Так, в ході апеляційного перегляду вироку суду, на підтвердження понесених потерпілим ОСОБА_12 матеріальних збитків, пов`язаних з його лікуванням внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, представником ОСОБА_13 долучено до матеріалів провадження відповідні медичні довідки/виписки про перебування ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні з 20.07.2023 до 26.07.2023 та на амбулаторному лікуванні з 28.07.2023 до 04.08.2023, які разом з наявними в матеріалах провадження платіжними документами (квитанціями) від 21.07.2023, 24.07.2023 та 02.08.2023 підтверджують понесені останнім витрати на його лікування в сумі 3079,75 грн.

В той же час, колегія суддів вважає, що стягнення витрат на придбання нафтового скрапленого газу на суму 580,66 грн згідно квитанції від 24.07.2023 не підлягають задоволенню, оскільки потерпілим не обгрунтовано необхідності його придбання та зв`язку між його придбанням та протиправними діями обвинуваченого.

За таких обставин, цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 про стягнення матеріальних збитків підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 про стягнення матеріальної шкоди.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Буринського районного суду Сумської області від 25.01.2024 відносно ОСОБА_14 змінити в частині вирішення цивільного позову.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 до ОСОБА_16 про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_15 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 3 079,75 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4