В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2024 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № від 29 липня 2024 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , відбуваючого покарання у Державній установі "Стрижавська виправна колонія (№81)" Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, вул. Алеї, 62, смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області, раніше судимого останній раз вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2022 року за частиною третьою статті 185, частиною четвертою статті 185, статтею 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, вирок змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2023 року, - по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 393 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення та кваліфікація кримінального правопорушення, визнані судом доведеними

Обвинувачений ОСОБА_3 засуджений вироком Шаргородського районного суду від 11 листопада 2022 року за частиною третьою статті 185, частиною четвертою статті 185, статтею 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, строк відбування покарання рахується з моменту проголошення вироку, і з 13 квітня 2023 року відбуває покарання у Державній установі "Стрижавська виправна колонія (№81)" Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, яка розташована по вул. Алеї, 62 у смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області.

Рішенням профілактичної комісії та постанови начальника вказаної установи від 25 червня 2024 року, відповідно до вимог статей 100, 101 КВК України, засудженого ОСОБА_3 переведено з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації виправної колонії. На підставі наказу начальника виправної колонії № 119-зас-2024 від 4 липня 2024 року , відповідно до вимог статті 118 КВК України, засудженого ОСОБА_3 з 5 липня 2024 року залучено на контрагентському об`єкті на посаду підсобного робітника у ФОП ОСОБА_7 .

Згідно з договором № 114 від 12 червня 2023 року, укладеного між установою виконання покарань та ФОП ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_3 28 липня 2024 року перебував на робочому місці та території об`єкта, який розташований в АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_3 цього ж дня о 19-30 год, скориставшись відсутністю візуального контролю з боку працівників установи, вийшов через хвіртку контрагентського об`єкта та, перебуваючи за межами зони, що охороняється, діючи умисно, свідомо порушуючи правила та умови відбування покарання, таємно, з особистих спонукань здійснив втечу з місця позбавлення волі.

В ході проведення профілактично-розшукових заходів 29 липня 2024 року, близько 15-20 год, засудженого ОСОБА_3 було виявлено працівниками виправної установи по АДРЕСА_1 , та затримано.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 393 КК України - втеча з місця позбавлення волі, вчинена особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Досліджені судом докази

У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні винним себе визнає повністю і беззаперечно, погоджується надати показання.

Прокурор просить розглянути кримінальне провадження відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, з чим погодився обвинувачений.

Оскільки обвинувачений повністю визнає свою вину, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, з чим погодились прокурор та захисник, суд у відповідності із частиною третьою статті 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні. При цьому суд з`ясував, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, переконався у добровільності їх позиції та роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, суд визначає такий обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та встановлює такий порядок їх дослідження : допит обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження щодо відбування покарання, а також характеризуючих особу обвинуваченого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надає показання, що дійсно вичинив втечу з місць позбавлення волі 28 липня 2024 року о 19-30 год. Вийшов з охоронюваного об`єкту у смт Браїлів через хвіртку, коли охорона за нею не наглядала. Пішов у с. Клекотина на кладовище провідати могилу своєї коханої, де і заночував. Ранком пішов додому, і там його виявили працівники виправної установи. У вчиненому розкаюється. Розуміє, що вчинив протиправні дії.

З матеріалів кримінального провадження видно, що :

- згідно з копією вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2022 року та ухвали Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2023 року ОСОБА_3 судимий за частиною третьою статті 185, частиною четвертою статті 185, статтею 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, строк відбування покарання рахується з моменту проголошення вироку;

- згідно з розпорядженням від 6 квітня 2023 року, вказаний вирок набув законної сили 22 березня 2023 року;

- згідно з довідкою від 1 серпня 2024 року начальника оперативного відділу, засуджений ОСОБА_3 на оперативно-профілактичному обліку установи № 81 не перебував;

- згідно з медичною довідкою установи № 81 від 25 червня 2024 року, засуджений ОСОБА_3 за станом здоров`я може бути переведений до дільниці соціальної реабілітації;

- згідно з витягом № 1.3-14/2023 від 5 квітня 2023 року, ОСОБА_3 для відбування покарання визначено виправну колонію середнього рівня безпеки;

- згідно з витягом з протоколу № 24 від 25 червня 2024 року, ОСОБА_3 переведено до дільниці соціальної реабілітації;

- відповідно до постанови начальника Стрижавської виправної установи від 25 червня 2024 року засудженого ОСОБА_3 переведено з колонії середнього рівня безпеки до дільниці соціальної реабілітації цієї колонії;

- згідно з наказом № 119 від 4 липня 2024 року засудженого ОСОБА_3 залучено на контрагентському об`єкті поза межами штатних посад.

Оцінка доказів

Дослідивши безпосередньо та оцінивши всі вище перераховані докази відповідно до вимог статті 94 КПК України, суд вважає їх належними і допустимими, оскільки вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а також визнані і не оспорюються стороною захисту.

Суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив втечу з місць позбавлення волі, будучи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, і його дії слід кваліфікувати за частиною першою статті 393 КК України.

Відомості щодо особи обвинуваченого

Особа обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується фотокопіями посвідчення Стрижавської виправної колонії та паспорта.

Згідно з характеристикою на засудженого від 14 червня 2024 року, ОСОБА_3 характеризується задовільно.

Згідно з психологічною характеристикою від 25 травня 2024 року, ОСОБА_3 меланхолічно-флегматичний тип, інтроверт, замкнутий, тривожний, боязкий, з високим рівнем тривожності та низьким рівнем агресії.

Згідно з вимогою про судимість від 29 липня 2024 року, ОСОБА_3 раніше судимий.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання

Обставинами, що у відповідності із статтею 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які у відповідності із статтею 67 цього Кодексу, обтяжують покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Мотиви призначення покарання

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином; обставини, що пом`якшують покарання та особу винного, який характеризується задовільно, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, і яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого; виходячи з принципів індивідуалізації, розумності покарання з метою попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Отже, виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Водночас суд враховує, що санкцією частини першої статті 393 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Суд вважає, що виходячи з принципу справедливості покарання, суд має застосувати більш суворий вид покарання за скоєний злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження скоєння нею нових злочинів.

Приймаючи до уваги вказані вище обставини, що враховані судом при розгляді судового провадження, суд вважає, що призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, як про це просить прокурор, є пропорційним та адекватним, тобто справедливим і спрямованим на досягнення легітимної мети та співмірними з нею.

Водночас суд враховує, що вчинений обвинуваченим злочин посягає на відносини, що забезпечують належне виконання рішень, вироків, ухвал, постанов суду і призначеного ним покарання.

Тому суд вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Суд приймає до уваги, що при вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.

Суд упевнений, що саме таке покарання буде відповідати принципу індивідуалізації покарання, відповідно до якого суд, на основі оцінки ряду вказаних вище загальних і спеціальних критеріїв, зазначених у законі, визначає особі, яка вчинила злочин, справедливу міру покарання, спрямовану на досягнення цілей виправлення засудженого і приватної превенції.

Запобіжний захід не обирався, оскільки обвинувачений відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

Суд вважає, що строк відбування покарання обвинуваченому слід відраховувати з дня проголошення вироку, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини : пункти 31, 47 рішення «Руслан Яковенко проти України» (Ruslan Yakovenko v. Ukraine) від 4 вересня 2015 року.

Керуючись статтями 370, 371, 374, 394 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 393 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

У відповідності із частиною першою статті 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2022 року, зміненого ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2023 року, обрати ОСОБА_3 остаточну міру покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років сім місяців.

Початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_3 з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - у той же строк у такому ж порядку з дня отримання копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнане судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8