Справа №701/1563/19
Номер провадження1-кп/701/9/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого-судді -ОСОБА_1
за участю секретаря -ОСОБА_2
з участю прокурора - захисника - ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маньківка справу по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Русалівка Маньківського району Черкаської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, раніше не судимого обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення.

ОСОБА_5 , 28.09.2017, близько 16 год. 00 хв., керуючи мікроавтобусом «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполучення Маньківка-Буки при в`їзді в смт. Буки, з смт. Маньківка в напрямку смт. Буки в порушення вимог п.п. 2.3. б), 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 зі змінами (Надалі ПДР України), не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину у невстановленому для цього місці з права на ліво по ходу руху мікроавтобуса «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди: пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №05-7-02/408/8 від 22.11.2019, отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми: голови, грудної клітки: закритої черепно-мозкової травми без ушкодження кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки; множинних переломів ребер зліва та перелому лівої лопатки з лівостороннім гематораксом та травматичним набряком головного мозку, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті. Згідно з висновком експерта №4/451 від 06.09.2019, в дорожній обстановці, що склалась, водій мікроавтобуса «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм мікроавтобуса «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме вимог пунктів 2.3. б), 12.3 ПДР України, знаходяться в причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо - транспортної пригоди та настання наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_6 .

Докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви суду.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 , в скоєному ним злочині доведена в судовому засіданні такими доказами:

- показами обвинуваченого ОСОБА_5 , який свою вину у вчиненому ним злочині не визнав, і суду показав, що у вересні 2018 року, точної дати не пам`ятає, приблизно о 4 годині дня він їхав по дорозі, не поспішав, швидкість була близько 50 км/год. Автомобіль був гружоний і з ним ще їхало двоє людей. На спускові перед в`їздом в село Буки йшла людина по його полосі, жінка, руки назад, голова нахиляна. Він побачив її ще далеко і прийняв у ліво щоб минути її, вона йшла по дорозі. В 5-7 метрах від нього вона почала перебугати перед ним дорогу по діагоналі. Він крутнув кермом правіше і натиснув на гальма, автомобіль наклонило вліво і він ї лівою фарою зачепив. Якби він сильніше повернув, то автомобіль міг перекинутися на бік і покотитися вниз і вбилися б усі. Автомобіль був фольксваген транспортер. Після цього він викликав поліцію, дали води цій жінці. Він питав її чого вона побігла, вона відповіла, що їй стало погано. Автомобіль належить його зятеві. Він взяв автомобіль щоб перевезти речі жінки. перевозив метал. В салоні автомобіля з ним перебував ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Біля нього сиділа ОСОБА_9 , а ззаду ОСОБА_8 . Під час руху перед ДТП ніяких перешкод не було, дорога була чиста, нікого на дорозі не було, позаду їхав автомобіль метрів за 50. Під час руху сонячне світло йому не заважало, так як світило ззаду. Загиблу побачив можливо за 150-200 метрів. Вона йшла посередині його полоси. В руках в неї нічого не було. Він заздалегідь сигналив і звернув у ліво, але вона не реагувала і йшла далі, а за 5 метрів вона побігла. Маневр виїзду на зустрічну смугу він завершив. Удар був лівою фарою. Він зупинився через 30 метрів. Екстренне гальмування він почав відразу як вона побігла. Вона відразу впала і скотилась на узбіччя. Потерпіла була при свідомості. Крім нього до оптерпілої ще підходили ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та водій автомобіля DAEWOO який їхав за ним. В той час потерпіла була жива і перебувала у свідомості. Він викликав швидку, вона приїхала хвилин через 15-20. Технічний стан перед початком руху перевіряв, автомобіль був у справному стані. Матеріальні витрати відшкодовував, відразу на наступний день купував ліки які казала дочка, потім як поїхав у Київ переводив гроші на карту, він з нею спілкувався і вона казала, що їй потрібно. Відшкодував приблизно 20 000 грн., точно не пам`ятає. Зіткнення сталося на лівій стороні дороги. Вага вантажу в автомобілі була близько 500 кг. При допиті слідчий запитань йому не задавав. Його ніхто нікуди не викликав, десь через рік він сам прийшов, наполягав щоб провели експертизу, так як автомобіль зятя і стояв весь цей час на штраф-майданчику. Свідок ОСОБА_10 зупинявся і був до того часу поки приїала поліція і казав, що бачив, що він не винен і буде свідком. Поліція ОСОБА_10 допитала і потім він поїхав. Автомобіль був застрахований. Його освідували на стан алкогольного сп`яніння, тест був негативний. Відтворення події було приблизно через півтора року після ДТП. Свідків з боку слідчого не було.

- показами потерпілої ОСОБА_11 , яка суду показала, що 28 вересня 2018 року до неї подзвонили зі швидкої і повідомили, що сталася така трагедія. Зателефонували близько 16:00 год. ЇЇ матір проживала в селі Філіція, а вона на той час проживала в смт. Буки. Того дня її матір приходила до неї в гості і від неї близько 15:00 год., вона пішла додому. Вона казала, що мала ще зайти в магазин щось купити. Алкогольні напої вони не вживали, на своє самопочуття перед виходом мати не скаржилась. Вона пропонувала матері залишитись, бо в неї помер батько і матір залишилась одна, але матір перед цим купила козу і сказала, що її потрібно забрати додому із пасовиська. Вони поговорили і матір пішла. Матір до неї часто приходила, кожний день або через день. Бувало таке, що вона в неї залишалась. На місце дорожньо-транспортної пригоди вона не ходила так як матір повезли в лікарню. Коли мати була в реанімації, то ОСОБА_5 , допомагав лікувати. Вона перебувала з 28.09 по 06.10 в реанімації. 06 жовтня їй повідомили зранку, що матір померла і весь цей період обвинувачений присилав гроші на лікування. Тоді вона і свої кошти докладала, бо було таке, що в нього не було за що лікувати, а квитанції тоді вона йому передавала. ОСОБА_5 , гроші перекидав на карточку. Він приїздив тільки один раз на слідуючий день як сталася ДТП і більше не приїздив. Обставини їй повідомила жінка по телефону, вона не знає чи то медик був чи хтось інший. Вона повідомила, що сталася така трагедія, до того місця їй було далеко йти, так як вона живе на кінці села. Приїхати їй не було чим, то вони сказали щоб вона приїздила в лікарню, треба терміново матір везти до лікарні. ОСОБА_5 , казав їй, що матір перебігала дорогу і кинулась йому на автомобіль сама. Мати дорогу перебігати не могла, вона йшла по тій стороні на якій її було збито, через те що там людина бачила і та людина їй сказала кудою вона йшла і ніколи вона по тій стороні не ходила. Після смерті батька минув рік і поведінці матері вона нічого дивного не помічала. Мати на обліку в лікарів не перебувала. Вона лікувалась тільки у терапевта через вік, тиск у неї понижувався і була гіпертонія. Психічних захворювань у неї не було, вона адекватно себе вела і розмовляла. Цивільний позов підтримує повністю.

- показами свідка ОСОБА_9 , яка суду показала, що 28 листопада 2017 року близько 15 - 16 години вони їхали в с. Кислин. Була сонячна погода, навпроти них йшла жінка назустріч. Вони почаль гальмувати, потім вона перейшла на середню полосу. Коли вони до неї наблизилися на близьку відстань, то вона почала бігти по діагоналі через зустрічну смугу. За кермом автомобіля знаходився ОСОБА_5 , вона була поруч на пасажирському сидінні, ззаді за водієм сидів ОСОБА_8 . Їхали на фольксвагені Т4. Доща не було, світило сонце була ясна погода. Сонце світило за машиною. Водій в стані алкогольного сп`яніння не перебував. Було дві смуги руху. Померла рухалася по їхній смузі посередині смуги. За метрів 25-30 вони її побачили та почали гальмувати. Водій виїхав на зустрічну смугу руху, тому що вона йшла навпроти і він вирішив її об`їхати. Зіткнення відбулося зі сторони водія на кут автомобіля, на зустрічній смузі. Приблизно за 15 метрів водій почав гальмувати. Потерпіла померла не відразу, вона була при свідомості і після ДТП перебувала у лікарні. Вона повідомила, що їй стало погано і через це вона перебігла дорогу. Швидка допомога прибула хвилин через 10. ОСОБА_5 надавав першу медичну допомогу, та особисто викликав швидку. Після ДТП вони направились до поліції. ОСОБА_5 надавав грошову допомогу на лікування близько 20 тисяч гривень. Машина була завантажена металом. Рухалися найбільше 50 км/год. Об`їхати вони не могли, тому що при гальмуванні колеса автомобіля заблокувалися і вони самі могли перекинутися, бо машина була завантажена. Під час гальмування машина нахилилася на сторону водія.

Вина ОСОБА_5 , у пред`явленому обвинуваченні повністю доведена прокурором та підтверджується зібраними та безпосередньо, відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України, дослідженими в судовому засіданні доказами, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.09.2017 року та схемою місця ДТП, згідно якого огляд провів слідчий ВРЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 , в присутності понятих ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 , згідно якого вилучено автомобіль "Volkswagen Transporter" д.н.з. НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 185-192);

- копією лікарського свідоцтва про смерть № 408 від 07.10.2017 року (т. 1 а.с. 198);

- постановою про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 17.07.2018 року, згідно якої автомобіль "Volkswagen Transporter" р.н. НОМЕР_1 визнано в якості речового доказу по кримінальному провадженні № 0000306 (т. 1 а.с. 202);

- постановою про призначення експертизи технічного стану від 20.07.2018 року, виконання якої доручено експертам Черкаського НДЕКЦ МВС України (т. 1 а.с. 204);

- висновком експерта № 4/660 від 20.08.2018 року, згідно якого до моменту дорожньо-транспортної пригоди деталі ходової частини, рульового керування та робочої гальмівної системи автомобіля "Volkswagen Transporter" д.н.з. НОМЕР_1 знаходилися у працездатному стані. З урахуванням досліджень проведених по питанню № 1, відповідь на питання № 2 "Постанови" втрачає сенс і з цієї причини дослідження не проводилися (т. 1 а.с. 207-211);

- протоколом огляду транспортного засобу від 15.08.2018 року, згідно якого огляд провів слідчий ВРЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 , при огляді встановлено зовнішнє пошкодження декоративної накладки над бампером та лівої фари на висоті від площі землі - 62 см до 93 см (т. 1 а.с. 212-215);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.11.2018 року, план-схемою до протоколу та таблицею зображень, згідно якого слідчий експеримент провів слідчий ВРЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 , у присутності понятих ОСОБА_18 , та ОСОБА_19 , (т. 14 а.с. 216-221);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.08.2019 року та план-схемою до протоколу, згідно якого слідчий експеримент провів слідчий ВРЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 , за участю свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у присутності понятих ОСОБА_20 , та ОСОБА_21 , слідчим експериментом встановлено, що місце наїзду на пішохода знаходилось на відстані 0,5 м від лівого краю проїзної частини. Пішохід попадає в поле зору водія на відстані 320 м. Пішохід рухався 1,3 м. від правого краю проїзної частини. Пішохід з моменту потрапляння в поле зору до моменту зміни напрямку руху подолав 15 м. Перед моментом ДТП, автомобіль рухався - 0,8 м. до правого краю проїзної частини. Відстань від місця коли автомобіль змінив напрямок руху та виїхав на ліву смугу до місця наїзду становить 45,2 м. Відстані від початку лівого сліду гальмування до лівого краю проїзної частини становить 1,9 м. З моменту зміни напрямку руху до місця наїзду пішохід подолав - 5,5 м за t1 - 5,18 с, t2 - 4,42 с, t3 - 4,45 с, t4 - 4,6 с (т. 1 а.с. 222-224);

- протоколом додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 31.08.2018 року та план-схемою до протоколу, згідно якого огляд провів слідчий ВРЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 , у присутності понятих ОСОБА_22 , та ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 225-232);

- постановою про призначення судової автотехнічної експертизи від 09.08.2019 року, виконання якої доручено експертам Черкаського НДЕКЦ МВС України (т. 1 а.с. 233-235);

- висновком експерта № 4/451 від 06.09.2019 року, згідно якого в дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля VOLKSWAGEN TRANSORTER р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , в момент виникнення небезпеки для його руху (вказаний в постанові про призначення експертизи) повинен був негайно зменшити швидкість руху керованого ним автомобіля аж до його зупинки (з технічної точки зору - застосувати екстренне гальмування), тобто повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. За обставин зазначених в постанові про призначення експертизи, в діях водія автомобіля VOLKSWAGEN TRANSORTER р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки, у момент виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля VOLKSWAGEN TRANSORTER р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , шляхом застосування екстренного гальмування в умовах місця пригоди, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є несвоєчасне вжиття заходів до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу з метою уникнення наїзду на пішохода ОСОБА_6 , водієм автомобіля VOLKSWAGEN TRANSORTER р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 238-242);

- постановою про доручення призначення судово-медичної експертизи від 21.11.2019 року, виконання якої доручено експертам Уманського міжрайонного відділення Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи (т. 1 а.с. 243244);

- висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 № 05-7-02/408/8, згідно якого смерть гр. ОСОБА_6 , настала в результаті поєднаної травми: голови, грудної клітки: закритої черепно-мозкової травми без ушкодження кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки; множинних переломи ребер зліва, перелому лівої лопатки з лівостороннім гематораксом та травматичним набряком головного мозку. Вказані ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах вказаних в постанові та медичній карті (ДТП 28.09.2017 р.) і носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Вищевказані тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_6 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті. При зовнішньому дослідженні виявлено: синець в верхній третині правого плеча по бічній поверхні; синець бічної поверхні від нижньої третини лівого плеча до верхньої третини лівого передпліччя; садно лівої кисті по тильній поверхні; садно середньої третини лівого стегна по бічній поверхні; синець нижньої третини лівого стегна по передній поверхні; синець тильної поверхнілівої стопи в ділянці основи 2-4 пальців; набряк та синець тильної поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу. Дані тілесні ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів можливо в час та при обставинах вказаних в постанові та медичній карті (ДТП 28.09.2017 р.) і відносять до категорії легких тілесних ушкоджень. Будь-яких інших тілесних ушкоджень при судово-медичній експертизі трупа не виявлено. При судово-медичній (токсикологічній) експертизі у доставленому зразку крові трупа ОСОБА_6 1942 р.н. Не виявлено: метиловий, етиловий, пропілові, бутилові та амілові спирти, ацетон, хлороформ етилацетат, бензол, толуол та 1.2-дихлоретан. В момент первинного контакту з автомобілем "VOLKSWAGEN TRANSORTER" р.н. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_6 , ймовірно знаходилась в вертикальному чи близького до нього положенні лівою задньо-бічною чи лівою бічною поверхнею тіла до травмуючої поверхні. Судово-медичних даних за те чи перебувала в русі під час первинного контакту з транспортним засобом гр. ОСОБА_6 , не мається (т. 1 а.с. 246-248);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000161 від 28.09.2017 року, згідно якого у гр. ОСОБА_5 ознак сп`яніння не виявлено (т. 2 а.с. 12).

Згідно вимог ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних доказів, вважає, що досліджені докази є допустимими.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У роз`ясненні п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, вказано про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно рішення ЄСПЛ "Ушаков та Ушакова проти України" суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445).

Крім того, відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

У справі "Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 pоку (п. 146) Європейский Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, а обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroglu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Твердження обвинуваченого надані в судовому засіданні про те, що він не міг уникнути дорожньо-транспортної пригоди, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення та як намагання уникнути відповідальності за скоєне, так як його покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.

Ураховуючи вищевикладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи із положень презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, зокрема, в силу ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, приходить до висновку, що ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого і вважає, що його вина в скоєнні даного злочину повністю доведена в суді.

Мотиви призначення покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України закон відносить злочин вчинений обвинуваченим до тяжкого злочин.

Обставин, які пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Обвинувачений є особою, що вперше вчинила злочин, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно.

З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне, з урахуванням думки потерпілої, яка згідно наданої письмової заяви, наполягала на призначенні обвинуваченому реальної міри покарання, призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засоби, оскільки таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим і пропорційним для його виправлення та попередження нових злочинів й таким, що відповідає принципу індивідуалізації та невідворотності кримінального покарання.

Цивільний позов.

Згідно ст. 28 КПК України особа, яка зазнала матеріальної і моральної шкоди від злочину вправі при провадженні у кримінальній справі пред`явити позов до обвинуваченого.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За вимогами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ч. 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до п. 3, 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

При розв`язанні цивільного позову потерпілої суд виходить з вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України та роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважає, що незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_5 , заподіяна моральна шкода.

Потерпілою ОСОБА_11 , подано позовну заяву про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та просить стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 55 000 грн., (п`ятдесят п`ять тисяч гривень) матеріальної шкоди та 250 000 грн., (двісті п`ятдесят тисяч гривень) моральної шкоди. 06.04.2023 року потерпіла ОСОБА_11 , подала заяву про збільшення позовних вимог та просить стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 55000 грн., (п`ятдесят п`ять тисяч гривень) матеріальної шкоди та 900 000 грн., (дев`ятсот тисяч гривень) моральної шкоди. Оскільки внаслідок ДТП вона втратила близьку людину, за власний рахунок провела похорони матері, крім того провела поминки, дев`ять днів, сорок днів та рік після смерті. Також вона понесла витрати на виготовлення пам`ятника. Після того як вона дізналась про смерть своєї матері, то перенесла надзвичайно сильний нервовий стрес, сильні душевні хвилювання, різко змінився її привичний спосіб життя. З вини обвинуваченого для неї настали тяжкі негативні та незворотні зміни у її житті, ні сплив часу та ніякі фізичні чи психологічні зусилля не можуть відновити її душевної рівноваги та відновити стан, який був у неї до даної події. (т. 1 а.с. 82-84). На підставу своїх вимог надала копію свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 87), копію свідоцтва про шлюб (т. 1 а.с. 88).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , та захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , не визнали повністю та просили відмовити у його задоволенні.

Щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 328 КПК України суд, постановляючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої взаємодії цих джерел, визначається нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки , відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 14-176цс18 зазначено наступне: згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавала шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку є обсяг відповідальності страхувальника обмежений-різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 року по справі № 14-176цс18 чітко зазначив, що всі понесені витрати, які були завдані внаслідок ДТП здоров`ю особи відшкодовуються страховою компанією у даному випадку у межах ліміту, який відповідно до полісу № AW/1462469 від 15.09.2019 року становить 200 000 грн., на одного потерпілого.

З урахуванням правової позицію постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 14-176цс18 потерпіла ОСОБА_11 , повинна звернутися з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування до страховика Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, передбачено, що до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову за недоведеністю, оскільки цивільним позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої їй шкоди, не надано доказів того, що матеріальна шкода становить 55 000 грн., та роз`яснити потерпілій ОСОБА_11 , право звернутися до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп", щодо відшкодування заподіяної їй шкоди внаслідок ДТП.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, в тому числі смерті. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р., у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі », зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р., і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого суд виходить із меж заявлених вимог та враховує, що внаслідок протиправних дій останнього потерпілій заподіяна шкода немайнового характеру, внаслідок якої потерпіла зазнала моральних та фізичних страждань. При цьому, суд також враховує те, що для останньої завдання обвинуваченим моральної шкоди як наслідок стала зміна життєвого циклу, що підвищило внутрішнє емоційне напруження, знизило її емоційну стійкість та призвело до душевних переживань, які порушили звичайне функціонування потерпілої як особистості та вимагало додаткових зусиль для продовження звичайної життєдіяльності.

З огляду на викладене, виваженим і справедливим розмір заподіяної потерпілій моральної шкоди суд оцінює в сумі 300 000 грн., що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався.

Документально підтверджені процесуальні витрати, які складаються з витрат на залучення експерта при проведенні судової експертизи, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 368, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 55 000 грн., та моральної шкоди в розмірі 900 000 грн. - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн., (триста тисяч гривень).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 2 288грн. 00 коп., за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 05-7-02/408/8 від 20.08.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 1 256 грн. 08 коп., за проведення автотехнічної експертизи № 4/451 від 06.09.2019 року.

Речовий доказ:

Автомобіль «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано під зберігальну розписку ОСОБА_5 , залишити в повне його розпорядження.

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Роз`яснити учасникам процесу їх право подавати клопотання про помилування, право на ознайомлення із журналом судового засідання і подачу на нього письмових зауважень.

Суддя ОСОБА_1