Провадження № 1-кп/638/1958/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику учасників судового провадження кримінальне провадження №0000852 від 21.09.2024 року стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тишковичі Іваничівського району Волинської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця за мобілізацією, у військовому званні «молодший сержант», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - проступків, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -

встановив:

Молодший сержант ОСОБА_3 у травні 2024 року, точної дати та часу судовим розглядом не встановлено, ОСОБА_3 , маючи намір отримати можливість керувати транспортним засобом за підробленим водійським посвідченням, отримав від знайомого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 пропозицію про можливість виготовлення підробленого водійського посвідчення за 10000 грн.

Цього ж дня (точна дата та час не встановлені), ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, протиправно, з метою підроблення посвідчення водія та подальшого його використання, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення посвідчення водія, домовившись з ОСОБА_4 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, про підроблення водійського посвідчення. У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що процедура отримання посвідчення водія передбачає закінчення курсів водіння по підготовці водіїв для отримання водійського посвідчення, проходження медичного огляду, складання іспитів у сервісному центрі МВС вступив у злочинну змову з ОСОБА_4 , матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, щодо виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія на власне ім`я. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на пособництво у підробленні посвідчення водія, ОСОБА_3 на вимогу ОСОБА_4 , матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, надав свої анкетні дані, а саме: прізвище, ім`я та по-батькові, дату та місце народження, особистий підпис, та фотознімок, а також пообіцяв придбати завідомо підроблене посвідчення водія після його виготовлення, тим самим, сприяючи особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у підробці посвідчення.

Таким чином, ОСОБА_3 виступив пособником злочинних дій невстановленої особи. Знаючи, що його паспортні дані та фотокартка будуть використані для виготовлення підробленого посвідчення на право керування транспортними засобами, надав паспортні дані, тобто надав засоби та сприяв підробленню офіційного документа.

У подальшому, десь у травні 2024 (точна дата та час не встановлені), вказана особа у невстановленому судовим розглядом місці умисно виготовила підроблене посвідчення водія, яке надає право керувати транспортним засобом та видається в установленому законом порядку з дотриманням певної процедури, а саме бланк посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_2 (бланк серії НОМЕР_2 ), виданий 11.05.2024 ТСЦ 8041 на ім?я « ОСОБА_3 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не відповідає бланкам аналогічним документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника України.

Надалі ОСОБА_4 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, виготовив ОСОБА_3 посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_2 (бланк серії НОМЕР_2 ), виданий 11.05.2024 ТСЦ 8041 на ім?я « ОСОБА_3 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В травні 2024 після отримання підробленого посвідчення водія у невстановленому місці,ОСОБА_3 умисно використовував завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 , для керування транспортним засобом.

Крім того, молодший сержант ОСОБА_3 20.09.2024, перебуваючи на службі під час добового чергування в складі екіпажу «0314» поліцейський взводу 1 роти 1 батальйону 4 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_5 , разом з поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону 4 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 та інспектором взводу 1 роти 1 батальйону 4 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_7 , виконували покладені на них обов`язки та 20.09.2024 о 15 год. 40 хв., на ділянці дороги, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 зупинили автомобіль марки BMW червоного кольору з д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням військовослужбовця В/Ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому, при перевірці документів, відповідно до ст. 35 п. 3 Закону України «Про Національну поліцію» та згідно пункту 2.4 ПДР України, було запропоновано надати на перевірку документи, які зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

В подальшому, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на законну вимогу поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону 4 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_8 , пред`явив підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , виданого ТСЦ 8041 від 11.05.2024, яке за способом виготовлення та використаними засобами захисту не відповідає бланкам національного Посвідчення водія, що випускаються поліграфічним комбінатом «Україна».

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.

Судом встановлено, що відповідно до положень ч.2 ст.302 КПК України обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, та ОСОБА_3 подав заяву про роз`яснення йому вказаних положень та надання добровільної згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

При цьому ОСОБА_3 подав заяву про беззаперечне визнання своєї винуватості, яка складена у присутності захисника ОСОБА_9 .

Враховуючи викладене, підстав для призначення розгляду у судовому засіданні даного обвинувального акту, відповідно до ч.3 ст.382 КПК України, суд не вбачає. А тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.

Суд, дослідивши матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_3 своєї винуватості, приходить до висновку, що він вчинив кримінальні правопорушення-проступки, передбачені ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, тобто у співучасті в формі пособництва у підробленні посвідчення водія, яке видається державною установою і надає спеціальне право фізичній особі на керування транспортним засобом, з метою його подальшого особистого використання; використання завідомо підробленого документа.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер, ступінь важкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку обвинуваченим, дані про його особу.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, з середньою освітою, не одружений, на утриманні осіб не має, військовослужбовець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР не звертався.

Обставиною, яка у відповідності до ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття.

Обставини, які у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , відсутні.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого проступку, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення проступку, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових проступків буде призначення остаточного покарання у виді штрафу.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд також керується положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речовихдоказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень - проступків, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання

-за ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

-ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2387 гривень 70 копійок на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової технічної експертизи №СЕ-19/121-24/28300-ДД від 26.09.2024 року.

Речовий доказ посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , виданого ТСЦ 8041 від 11.05.2024 року - знищити.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений. Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, однак відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно направити учасникам судового провадження.

Суддя: