04 грудня 2024 року м. Хмельницький
В обґрунтування клопотання ОСОБА_4 зазначає, що усі необхідні слідчі дії та експертизи із транспортним засобом у межах кримінального провадженні проведені, транспортний засіб йому необхідний для користування.
ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився про розгляд клопотання повідомлений телефонограмою.
Слідчий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився та подав до суду письмове повідомлення, в якому не заперечив проти задоволення клопотання.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів клопотання вбачається, 18.10.2024, близько 16 години 30 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «OpelVivaro» р.н.з. НОМЕР_3 , рухаючись по проїзній частині автодороги Н-03 сполученням «Житомир-Чернівці» зі сторони м. Хмельницький в напрямку до м. Красилів Хмельницького р-ну Хмельницької області, поблизу с. Веселівка, не врахував дорожньої обстановки, не переконався в безпеці свого руху, внаслідок чого виїхав на зустрічний бік дороги, де допустив зіткнення із автомобілем «MercedesBenz 814D» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку руху.
Внаслідок зіткнення водій автомобіля «OpelVivaro» р.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, ЗЧМТ, перелому лівого стегна, госпіталізований до реанімаційного відділення КП «Красилівська багатопрофільна лікарня» Красилівської міської ради.
18.10.2024 після огляду місця події, автомобіль«MercedesBenz 814D» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль «OpelVivaro» р.н.з. НОМЕР_3 вилучено та поміщено на територію ВнП №4 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, що за адресою м. Красилів, вул. Грушевського, 46.
18.10.2024 винесена постанова на підставі ст. ст. 98, 100 КПК України про визнання автомобілів «MercedesBenz 814D» д.н.з. НОМЕР_1 , «OpelVivaro» р.н.з. НОМЕР_3 речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, так як вони є матеріальними об`єктами, знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.10.2024 було накладено із тимчасовим позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, на автомобіль MercedesBenz 814D» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 09.07.2011 належить ОСОБА_4 .
Згідно з ухвалою суду, арешт накладався з метою забезпечення збереження речового доказу.
За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.
Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.
Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.
За змістом положеньст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ у вказаному питанні, необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).
Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів клопотання, у межах досудового розслідування проведений огляд автомобіля «MercedesBenz 814D» д.н.з. НОМЕР_1 та встановлений його технічний стан.
З урахуванням викладених обставин, позиції слідчого, слідчий суддя приходить до висновку про недоцільність подальшого застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження до цього майна із застосуванням усіх визначених законом заборон.
А тому клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя
Скасувати у частині заборони користування арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.10.2024, на автомобіль «MercedesBenz 814D» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , залишивши щодо вказаного транспортного засобу заборони розпорядження та відчуження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя