КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/453/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 309 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

переглянула у закритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.08.2024, якою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, не працюючого, зі слів перебуває на обліку психіатра з 2023 року , одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 22 годину 25 хвилин 14.10.2024, із визначенням розміру застави в сумі 151 400 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді із клопотанням у кримінальному провадженні №0002241 від 16.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , яке погоджено з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді клопотання задоволене і постановлено застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме - до 14 жовтня 2024 року, також визначено заставу.

Рішення слідчого судді мотивовано наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю застосування ОСОБА_7 інших менш суворих запобіжних заходів, які б забезпечували виконання ним процесуальних обов`язків та були достатніми для запобігання вказаним ризикам.

Також, враховано слідчим суддею характер й тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але без визначення застави.

Свої вимоги прокурор умотивовує наступними доводами.

Дане кримінальне правопорушення тяжке, вчинене щодо малолітніх дітей, характеризоване цинічністю.

Доведено обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При визначенні підозрюваному застави, слідчий суддя залишив поза увагою, що стосовно ОСОБА_7 у Кіровському районному суді м. Кіровограда розглядається цивільна справа про стягнення з нього грошових коштів, а тому застосування застави щодо підозрюваного неможливе.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваного ОСОБА_7 на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Встановлено, що СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002241 від 16.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення 17.08.2024 повідомлений ОСОБА_7 .

Підозру пред`явлено утому, що: 16.08.2024 ОСОБА_7 , помітивши малолітніх ОСОБА_9 , 2016 року народження, та ОСОБА_10 , 2016 року народження, які заходили до приміщення під`їзду багатоквартирного будинку, реалізуючи виниклий злочинний умисел на вчинення розпусних дій щодо малолітніх, прослідував до приміщення під`їзду за малолітніми, наздогнав їх та, привернувши їх увагу, внаслідок чого вони обернулися на підозрюваного, приспустив шорти та спідню білизну, після чого продемонстрував свій статевий орган малолітнім.

Причетність ОСОБА_7 до інкримінованого кримінального правопорушення (обґрунтованість підозри) підтверджується наданими прокурором інформацією та фактами, як от: рапорт працівника поліції, заяви ОСОБА_11 і ОСОБА_12 про кримінальне правопорушення, протоколи допиту малолітніх потерпілих від 17.08.2024, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2024, протоколи допиту свідків ОСОБА_11 від 16.08.2024, ОСОБА_12 від 16.08.2024, протокол огляду місця події від 16.08.2024.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, відноситься до категорії умисних, тяжких, карається позбавленням волі на строк до восьми років.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Підозрюваний навчається, безробітний, одружений, без утриманців.

Характеристики особи по місцю мешкання позитивні; підозрюваний не судимий.

В судовому засідання суду апеляційної інстанції також вказав, що перебуває на обліку лікаря-психіатра з 2023 року.

У даному кримінальному провадженні розпочате досудове розслідування, триває збирання доказів, проведення слідчих дій.

Враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_7 , зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину та усвідомлюючи, що йому може загрожувати покарання, може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності за його вчинення, перешкоджати кримінальному провадженню у інший спосіб, незаконно впливати на свідків і малолітніх потерпілих (адреси проживання яких йому відомі).

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і обумовлений процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

Також, слідчим суддею визначений й альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Розмір застави визначений у межах, передбачених п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави підозрюваному слідчим суддею визначений у достатньому розмірі - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений він із урахуванням вимог ст. ст. 182-183 КПК України, із урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Щодо можливості визначення застави у даному випадку, слідчий суддя послався на те, що законодавець визначив право суду не визначати заставу у визначених випадках, проте то є право суду, а не обов`язок.

Висновки слідчого судді відповідають положенням кримінального процесуального закону; у даному кримінальному провадженні колегія суддів допускає за можливе визначити підозрюваному заставу.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , Ремез - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.08.2024, якою стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 22 годину 25 хвилин 14.10.2024, із визначенням розміру застави в сумі 151 400 гривень, - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4