Справа №293/971/24
Провадження № 1-кп/293/160/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0001344 від 03.05.2024 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України

ВСТАНОВИВ:

Черняхівським районним судом Житомирської області здійснюється розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою від 07.10.2024 суд задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 05.12.2024 (включно) без визначення розміру застави.

22.11.2024 на адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Мотивуючи клопотання прокурор зазначає, що ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу та відповідно при продовженні дії строку запобіжного заходу під час досудового слідства, передбачені п. 1, 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Вказує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесене до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи.

Сторона обвинувачення доводить, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду не відпав, оскільки останній обвинувачується у кримінальному правопорушенні, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому, передбачаючи невідворотність покарання за вчинення злочину у виді позбавлення волі, обвинувачений може спробувати переховуватись від суду.

Зазначає, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду не зменшився і тому, що останній не має міцних соціальних зав`язків, офіційного місця роботи, утриманців, а тому перебуваючи на волі матиме реальну можливість змінити місце свого фактичного перебування.

Також, не зменшився ризик впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, оскільки, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення відповідальності матиме реальну можливість, шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, умовляннями або іншими діями впливати на свідків та потерпілу, з метою зміни останніми показань, які є джерелом доказу у кримінальному провадженні, зважаючи на те, що основним свідком в даному кримінальному провадженні переважно є матір обвинуваченого, з якою він проживає в одному будинку.

Крім того звернув увагу на те, що потерпіла є рідною сестрою обвинуваченого, що також підтверджує ризик впливу на потерпілу, приймаючи до уваги той фпкт, що потерпіла фактично відмовилась від дачі пояснень суду.

Вважає, що обрання відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні, виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти його спробам переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та впливати на свідків і потерпілу у кримінальному провадженні.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на строк 60 діб за викладених у клопотанні підстав.

Захисник у судовому засіданні заперечила проти клопотання прокурора,

Обвинувачений в режимі відеоконференції просив суд відмовити в клопотанні прокурора та замінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора у зв`язку з недоведеністю належними доказами ризиків, вказаних прокурором. Вважає, що доводи прокурора про можливе переховування обвинуваченого від суду та влив на свідків і потерпілу грунтуються виключно на припущеннях. Просила змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт. Вважає, що менш суворий запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України

Обвинувачений у судовому засіданні заперечив проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтримав клопотання захисника. Просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній ареш, запевнив, що від суду переховуватись не буде та просив врахувати похилий вік його матері.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2024 ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб до 01.07.2024 без визначення розміру застави.

Ухвалою від 07.10.2024 суд продовжив строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 на строк 60 днів до 05.12.2024.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; та ризик втечі обвинуваченого, наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Згідно норм ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 та ч. 1 ст. 194 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід уважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям "ризик" - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

На даній стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченого винним, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у сукупності.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею під час досудового слідства було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали і продовжують діяти на даному етапі розгляду кримінального провадження.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання (призначеного в разі визнання його винуватим), передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу суд ураховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, який віднесений до категорії особливо тяжких злочинів.

Суд наголошує, що санкція ч.1 ст. 115 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карного діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_5 та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання він може ухилитися від суду, що свідчить про наявний ризик, визначений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд приймає до уваги, що тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування в цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду. Зокрема, суд ураховує і обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою такі як відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків, особу обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи, не одружений, не має утриманців.

Суд також дійшов висновку, що наявні і не зникли з часу обрання запобіжного заходу ризики, які передбачені п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та потерпілу.

Суд зауважує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду.

Разом з тим факт допиту свідків у судовому засіданні не вказує на те, що відпав ризик впливати на того чи іншого свідка, оскільки учасниками кримінального провадження до закінчення судового слідства може ставитись питання про повторний допит кожного зі свідків. Разом з тим суд приймає до уваги той факт, що допит потерпілої судом не закінчено як і не допитані всі свідки у даному кримінальному провадженні.

Також суд погоджується з доводами прокурора про те, що обвинувачений перебуваючи в родинних відносинах з потерпілою, яка є його рідною сестрою та одним із свідків, яка є його матір`ю може впливати на останніх, з метою зміни показів та побудови власної лінії захисту.

Вказані ризики виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

При цьому, суд уважає, що наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та матері похилого віку неможливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Належних гарантій, які б переважали б за наявними ризиками суду не надано та не доведено стороною захисту.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО суду на час розгляду клопотання також не надано.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено.

Суд зазначає, що своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 05.12.2024, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до цієї дати відповідно не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1ст.177 КПК України.

Доказів на підтвердження відсутності існування вищезазначених ризиків стороною захисту не надано.

Отже, оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, з метою запобігання наведених ризиків, суд уважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим, зокрема, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст.199 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Водночас, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , а також те, що інкримінований злочин вчинено проти життя та здоров`я потерпілого, суд, продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

Сороною захисту не надано доказів щодо відсутності або зменшення, зазначених прокурором ризиків.

Таким чином суд не погоджується з думкою захисника обвинуваченого про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що здатен запобігти вищевказаним ризикам .

За вказаних обставин суд дійшов переконання, що на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено та відповідно не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178,183, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

2. Продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 (шістдесят) діб з дня постановлення ухвали, тобто до 26.01.2025 (включно) без визначення розміру застави.

3. Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити СІЗО Державної установи "Житомирська УВП (№8)" .

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_6