Справа № 756/7578/24
Номер провадження № 1-кп/756/1348/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 26.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001427, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, який має повну загальну середню освіту, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше засудженого Оболонським районним судом міста Києва вироком від 01.02.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання в виді обмеження волі строком на один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 25.04.2024, у невстановлений органом досудового розслідуванням час, ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , на землі побачив згорток з ізоляційною стрічкою чорного кольору, у середині якого знаходилась кристалоподібна речовина білого кольору. Оскільки, ОСОБА_4 неодноразово вживав психотропні речовини, тому відразу усвідомив, що вмістом вказаного згортку є особливо небезпечна психотропна речовина обіг якої заборонено - PVP. Унаслідок чого у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на незаконне безоплатне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини обіг якої заборонено - PVP, для власного вживання, без мети збуту.

Реалізуючи наведений умисел, ОСОБА_4 підібрав зазначений згорток та помістив його до лівої кишені куртки, в яку він був одягнений на той час, тим самим незаконно придбав та розпочав зберігати особливо небезпечну психотропну речовину - PVP.

25.04.2024, близько о 13:50 год., ОСОБА_4 зберігаючи при собі вказаний засіб, знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , був зупинений працівниками поліції та на запитання останніх повідомив про наявності предметів та речей, обіг яких заборонений, та які в подальшому були вилучені, зокрема згорток з ізоляційною стрічкою чорного кольору.

Під час досудового розслідування встановлено, що вилучений в ОСОБА_4 згорток з ізоляційною стрічкою чорного кольору містив кристалічну речовину білого кольору, якою є особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин- 1-іл-пентан-1-он). Маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), становить в речовині 0,359 грам.

1.2. Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту, учинене протягом року після засудження за цією статтею.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторони обвинувачення та захисту.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, тому просить визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік, на підставі положень ст. 71, 72 КК України остаточно призначити покарання в виді позбавлення волі строком на один рік два місяці.

При цьому прокурор просив урахувати, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, на його думку, є щире каяття.

2.1.2. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та надав показання, що 25.04.2024, в Оболонському районі міста Києва знайшов зіп-пакет обклеєною ізоляційною стрічкою в якому знаходилась кристалоподібна речовина, яка є психотропною речовиною, яку підняв та поклав до своєї кишені, із метою подальшого особистого вживання. Проте, у той самий день, він був зупинений працівниками поліції, які в подальшому і вилучили знайденим ним згорток раніше.

У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку, запевнив суд, що зробив для себе належні висновки та наразі не вживає наркотичні засоби та психотропні речовини, працевлаштувався, намагається налагодити особисте життя та життя родини, а тому просив призначити не суворе покарання, із можливістю сплати штрафу.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження (надані показання обвинуваченим), і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

2.2.2. Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

2.2.3. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту, учинене протягом року після засудження за цією статтею.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. Вивченням обставин справи, оцінкою особистості ОСОБА_4 установлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього є щире каяття, та відсутність обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують його покарання.

3.2. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що як свідчать матеріали досудового розслідування, ОСОБА_4 беззаперечно визнавав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив про спосіб незаконного придбання та інші відомості, які йому були відомі щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_4 як каяття, а отже підставою для врахування їх як обставину, що пом`якшує покарання.

3.3. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора ОСОБА_3 , уважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття та вказана в обвинувальному акті.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, що покарання є необхідним у тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, його вид та суспільна небезпечність. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що хоча такі злочини не завдають безпосередньої матеріальної шкоди, але завдають значну шкоду суспільству, насамперед згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації як окремих осіб так і суспільства - її активної частини (молоді).

Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який має повну загальну середню освіту, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, працевлаштований, хоч і не офіційно (зі слів), але має сталий дохід.

4.3. При цьому, суд уважає, що підстави застосування статей 69 КК України при призначенні покарання - відсутні, як і підстави для застосування покарання з іспитовим строком. Оскільки, як убачається з наданих матеріалів, а також підтверджено обвинуваченим, останньому вже призначалось відбуття покарання з іспитовим строком, і обвинувачений учинив нове кримінальне правопорушення під час дії іспитового строку.

4.4. З урахуванням викладених обставин, характеру та виду злочину, їх наслідки, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявності обставини, що пом`якшує та відсутності обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн 00 коп.

4.5. Суд також урахував, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Оболонського районного суду міста Києва від 01.02.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України, а отже в порядку ч. 1 ст. 71 КК України суд обов`язаний приєднати за сукупністю вироків до покарання, яке призначене цим вироком, невідбуте ОСОБА_4 покарання за попереднім вироком, остаточно призначив покарання в виді обмеження волі строком на один рік та штраф в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн 00 коп., які відповідно до положень ст. 72 КК України слід виконувати самостійно.

4.6. Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65 - 68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання, бо випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, як і індивідуалізації покарання.

Оскільки додатковий примус зі сторони держав здійснити платіж на корить останньої, у значному розмірі, є не лише дієвим інструментом перевиховання, а й нагадуванням, негативним досвідом, з метою утриматися в майбутньому учинення повторних дій, що відповідає меті притягнення до кримінальної відповідальності, визначеної ст. 50 КК України.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовувався запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 . При цьому, під час перебування ОСОБА_4 під домашнім арештом відомостей про порушення останнім покладених обов`язків не було, а на виклики ОСОБА_4 прибував до суду, хоча вказаний запобіжний захід під час судового розгляду закінчився.

Ураховуючи наведене, а також й те, що сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

5.2. Між тим, оскільки у відношенні ОСОБА_4 застосовувався запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слід зарахувати в якості відбутого покарання строк перебування обвинуваченого під цілодобовим домашнім арештом, починаючи з 13.06.2024 до 11.08.2024 виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, а один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі. При цьому строк відбуття покарання у виді обмеження волі обвинуваченому слід рахувати з дня прибуття до місця відбуття покарання.

5.3. Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

5.4. Речові докази, відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,359 г., яку передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, слід знищити.

5.5. Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111-24/27151-НЗРПАП від 15.05.2024 у розмірі 3029 грн 12 коп. відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання в виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, невідбуте ОСОБА_4 покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 01.02.2024 у виді обмеження волі строком на один рік, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання в виді обмеження волі строком на один рік та штраф в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн 00 коп., які відповідно до вимог ст. 72 КК України слід виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 у виді обмеження волі -рахувати з дня прибуття останнього до місця відбування покарання.

Зарахувати в якості відбутого покарання ОСОБА_4 строк перебування під цілодобовим домашнім арештом, починаючи з 13.06.2024 до 11.08.2024 відповідно до вимог ст. 72 КК України.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ст. 57 КВК України він має отримати в уповноваженого органу з питань пробації припис про виїзд до місця відбування покарання, та не пізніше трьох діб з дня одержання припису прибути до місця відбуття покарання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ст. 26 КВК України він має сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документів про сплату штрафу.

Процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення експертизи № СЕ-19/111-24/27151-НЗРПАП від 15.05.2024 у розмірі 3029 грн 12 коп. - стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази: особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,359 грам, яка перебуває в камері схову речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1