Справа № 369/6970/15 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2350/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Сєвєродонецьк Луганської області, мешканку АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 371 КК України, та виправдано за недоведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення. Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно обвинувального акту, скерованого до суду, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у постановленні нею, як суддею, завідомо неправосудних ухвал, вчинених в інших особистих інтересах, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України, за наступних обставин.

Постановою Верховної Ради України від 10.04.2008 року № 260-VI ОСОБА_8 обрана безстроково на посаду судді місцевого Солом`янського районного суду м. Києва.

Так, статтею 2 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його припинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, a також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону суди здійснюють правосуддя самостійно.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону визначено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Положеннями ч. 1 ст. 47 Закону закріплено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 129 Закону судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Судочинство провадиться суддею одноособово, колегією суддів чи судом присяжних. Основними засадами судочинства, зокрема, є: 1) законність; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону суддя, серед іншого, зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Стаття 8 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 17 КПК України визначено презумпцію невинуватості, яка полягає в тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки Її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Згідно з частиною 1 статті 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в іншій спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення (повідомлення про підозру) не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на ії користь.

Стаття 9 КПК України покладає на суд, слідчого суддю обов`язок неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до пункту 18 частини 2 статті 3 КПК України слідчий суддя є суддею суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

???2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

???3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 277 КПК України повідомлення має містити, зокрема, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою. У ч. 4 ст. 176 КПК України зазначено, що запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погоджених з прокурором, або за клопотанням прокурора.

Згідно з статтею 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Незважаючи на викладені вище вимоги законів України, ОСОБА_12 , обіймаючи посаду судді Солом`янського районного суду м. Києва, будучи службовою особою і носієм судової влади, вчинила умисні дії, що дають підстави для повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину проти правосуддя.

Починаючи з 22.11.2013, у місті Києві на Майдані Незалежності розпочалися безстрокові мирні збори громадян на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України та зміни чинної влади.

3 метою залякування учасників акцій протесту службові особи Міністерства внутрішніх справ України та органів прокуратури України, в період січня - лютого 2014 року, неодноразово організовували незаконну і силову протидію учасникам протестів, у першу чергу особам, які перебували на Майдані Незалежності в м. Києві.

Зокрема, у цей період часу, органи прокуратури України під керівництвом ОСОБА_13 , підрозділи МВС України під керівництвом ОСОБА_14 , стали масово порушувати встановлений законом порядок притягнення осіб до кримінальної відповідальності та обрання запобіжних заходів, в першу чергу найбільш суворого тримання під вартою, арештовувати учасників протестних акцій метою залякування протестувальників та придушення мирних акцій.

Так, бажаючи зберегти якнайдовше владні повноваження в інтересах особистого збагачення та усунути перешкоди з боку активістів «Євромайдану», припинити будь-які масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції, вищі посадові особи держави розробили механізм вчинення злочину, який полягав у залякуванні громадян, притягненні значної кількості осіб до кримінальної відповідальності за участь у масових акціях та обрання підозрюваним запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

3 метою безперешкодної реалізації своїх злочинних намірів, вищі посадові особи держави залучили до їх виконання підлеглих службових осіб правоохоронних органів, а також органи судової влади.

Зокрема, у січні 2014 року у місті Києві невстановленими слідством службовими особами із числа керівництва МВС України була надана незаконна вказівка працівникам ДПС УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, спецпідрозділу ПМОП «Беркут», військовослужбовцям внутрішніх військ та іншим, затримувати громадян, які можуть мати відношення до участі у масових мирних акціях протесту, примусово доставляти їх до районних управлінь ГУ МВС України у м. Києві.

Слідчі районних управлінь ГУ МВС України в м. Києві за невстановлених обставин отримали усну вказівку незаконно затримувати осіб, які могли приймати або приймали участь у мирних акціях протесту, складати протоколи про їх затримання, а також складати та вручати письмові повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, після чого безпідставно ініціювати перед судом обрання завідомо невинним учасникам мирних акцій протесту, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурори - процесуальні керівники за невстановлених обставин отримали вказівку складати та надавати слідчим проекти повідомлень про підозру та погоджувати складені слідчими завідомо безпідставні та необґрунтовані письмові повідомлення про підозру завідомо невинних затриманих осіб з числа учасників мирних акцій протесту у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, ініціювати застосування до них виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою.

Слідчі судді районних судів міста Києва, в свою чергу, за невстановлених обставин, отримали злочинну вказівку обирати завідомо невинним затриманим учасникам мирних акцій протесту, за відсутності передбачених КПК України підстав, запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

Такі дії правоохоронців та суддів, на думку організаторів, повинні були залякати інших учасників мирних акцій та спонукати їх відмовитись від участі у них.

У такий спосіб у січні 2014 року був задіяний злочинний механізм силового придушення будь-яких зборів, мітингів та інших мирних акцій протесту громадян проти існуючої на той час влади під керівництвом екс-президента ОСОБА_15 .

На виконання незаконної вказівки, 19.01.2014 головним слідчим управлінням ГУ МВС України в м. Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні N°0000179 за фактом організації невідомими особами масових заворушень по вул. Грушевського та Європейській площі, що супроводжувалися погромами, підпалами, знищенням майна та призвели до інших тяжких наслідків, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України.

Постановою першого заступника начальника ГУ МВС України в м. Києві - начальника слідчого управління полковника міліції ОСОБА_16 від 19.01.2014 проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчій групі у складі слідчих слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві та слідчих районних управлінь ГУ МВС України в м. Києві, у тому числі, слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_17 , старших слідчих цього ж управління міліції ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Постановою прокурора м. Києва ОСОБА_20 того ж числа визначено групу прокурорів для здійснення процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні, до складу якої був включений старший прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_21 , а з 25.01.2014 року, після виділення матеріалів в окреме провадження, процесуальне керівництво здійснювалося групою прокурорів прокуратури Солом`янського району м. Києва, до складу яких включено прокурора ОСОБА_22

Тоді ж, у січні 2014 року у місті Києві, невстановленими слідством особами доведено до відома слідчих та прокурорів, які приймали участь у розслідуванні даного кримінального провадження, явно незаконну вказівку вищих посадових осіб держави про необхідність затримання і притягнення завідомо невинних учасників мирної громадської акції «Євромайдан» до кримінальної відповідальності та подальшого обрання їм запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою.

Окремі працівники правоохоронних органів та судді, зокрема слідчі СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , старший прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_21 , прокурор прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_24 , а також слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_12 , керуючись кар`єристськими спонуканнями та іншими особистими інтересами погодились вчинити такі незаконні дії.

При цьому, вказані службові особи розраховували одержати для себе неправомірну вигоду у вигляді подальшого сприяння невстановленими слідством особами з числа вищого керівництва держави у кар`єрному рості, яке могло відбутися після успішного виконання злочинного завдання на ґрунті сформованого враження про них, як про виконавських працівників та прихильників існуючої на той час влади.

Так, 24.01.2014 року о 13.45 год., інспектор ДПС полку ДПС ДАТ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_25 , на бульварі Лесі Українки, 19 зупинив автомобіль марки «Opel Vivaro», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , у якому останній перевозив 7 гумових покришок для вантажних автомобілів.

На вимогу ОСОБА_25 , ОСОБА_10 приїхав разом із ним до територіального відділення Солом`янського районного управління ГУ МВС України, розташованого в АДРЕСА_2 , нібито для складання адміністративного протоколу, де ОСОБА_25 складений рапорт, відповідно до якого ОСОБА_10 затриманий по бульвару АДРЕСА_3 за перевезення автомобільних шин.

Цього ж дня, о 22.20 інспектор ДПС групи ВДАІ Солом`янського ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_26 на вул. Льва Толстого, 65 зупинив автомобіль марки «Opel Vivaro», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_27 , який перевозив 18 гумових покришок. ОСОБА_27 на вимогу ОСОБА_26 разом із ним приїхав до того ж Солом`янського районного управління міліції, де ОСОБА_26 склав рапорт, відповідно до якого, вищевказаний громадянин, був затриманий на АДРЕСА_4 за перевезення автомобільних шин.

Проведення перевірки за даними фактами доручено слідчому слідчого відділу Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітану міліції ОСОБА_23 , який ознайомившись із матеріалами стосовно доставлених до управління міліції ОСОБА_10 та ОСОБА_27 за перевезення автомобільних шин нібито для потреб мітингувальників, хоча жодних підтверджень цьому у матеріалах провадження не було, діючи на виконання явно незаконної вказівки керівництва правоохоронних органів щодо протидії учасникам мирної громадської акції «Євромайдан», будучи службовою особою - працівником правоохоронного органу, який наділений повноваженнями слідчого, вирішив незаконно затримати їх у кримінальному провадженні №0000179 за фактом вчинення масових заворушень у м. Києві, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, створивши в такий спосіб штучні докази причетності останніх до вчинення масових заворушень з метою подальшого їх притягнення до кримінальної відповідальності та обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Реалізуючи злочинний намір, слідчий ОСОБА_23 , 25.01.2014 о 01.35 год., перебуваючи у службовому кабінеті Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві, розташованому по вул. Полковника Шутова, 3, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи умисно з кар`єристських спонукань, з метою одержання неправомірної вигоди для самого себе у вигляді просування по службі та неправомірної вигоди для невстановлених слідством осіб із числа колишнього керівництва держави у вигляді усунення перешкод з боку мітингувальників для подальшого здійснення владних повноважень у найдовшій перспективі для своїх корисливих цілей, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, достовірно знаючи, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які підстави для затримання ОСОБА_10 , зокрема останній затриманий не під час вчинення злочину, чи безпосередньо після його вчинення, а також за відсутності очевидців, потерпілих та сукупності очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події, які б вказували, що саме ОСОБА_10 щойно вчинив злочин, незважаючи на наявність у матеріалах кримінального провадження доказів, які спростовували факт вчинення ОСОБА_10 злочину, всупереч вимогам, ч. 3 ст. 132, ч. 1 ст. 208 КПК України, склав протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

При цьому, ОСОБА_23 , діючи умисно, зловживаючи службовим становищем, виконуючи явно незаконну вказівку керівництва, вчинив службове підроблення, а саме особисто склав і вніс до протоколу затримання завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_10 затриманий безпосередньо під час вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, хоча будь-яких фактичних даних про причетність останнього до організації масових заворушень, що супроводжувалися насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель або споруд, опором представникам влади із застосуванням зброї або інших предметів, які використовувалися як зброя, а також активної участі у масових заворушеннях, у матеріалах кримінального провадження на момент затримання не було і в ході подальшого досудового розслідування не встановлено.

Підписавши завідомо неправдивий документ - протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, слідчий ОСОБА_23 надав йому статусу офіційного документа, який засвідчив факт, що має юридичне значення і змінив правовідносини, оскільки з моменту затримання, громадянин ОСОБА_10 набув статусу підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України і став учасником кримінального провадження.

У такий спосіб, слідчий ОСОБА_23 створив штучні докази вини ОСОБА_10 у вчиненні особливо тяжкого злочину, які необхідні були для подальшого притягнення Його до кримінальної відповідальності.

Продовжуючи свої злочинні дії, слідчий ОСОБА_23 25.01.2014 о 02.00 год., перебуваючи в службовому кабінеті Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві, по вул. Полковника Шутова, 3, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи умисно з кар`єристських спонукань всупереч інтересам служби, розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000179, достовірно знаючи про те, що доставлений до районного управління міліції ОСОБА_27 за перевезення автомобільних шин, затриманий не під час вчинення злочину, чи безпосередньо після його вчинення, а також при відсутності очевидців, потерпілих та сукупності очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події, які б вказували, що саме ОСОБА_27 щойно вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 294 КК України, незважаючи на наявність у матеріалах кримінального провадження доказів, які спростовували факт вчинення ОСОБА_27 злочину, тобто всупереч вимогам ч. 3 ст. 132, ч. 1 ст. 208 КПК України, склав протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

При цьому, ОСОБА_23 , будучи службовою особою - працівником правоохоронного органу, діючи умисно, зловживаючи службовим становищем та виконуючи незаконну вказівку керівництва вчинив службове підроблення - власноручно склав та вніс до протоколу завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_27 затриманий безпосередньо під час вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, хоча будь-яких фактичних даних про причетність останнього до організації масових заворушень, що супроводжувалися насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель або споруд, опором представникам влади із застосуванням зброї або інших предметів, які використовувалися як зброя, а також активної участі у масових заворушеннях у матеріалах кримінального провадження не було і в ході подальшого досудового розслідування не встановлено.

Підписавши завідомо неправдивий документ - протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, слідчий ОСОБА_23 надав йому статусу офіційного документа, який засвідчив факт, що має юридичне значення і змінив правовідносини, оскільки з моменту затримання, громадянин ОСОБА_27 набув статусу підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України і став учасником кримінального провадження.

Таким чином, слідчий ОСОБА_23 створив штучні докази вини ОСОБА_27 у вчиненні особливо тяжкого злочину, які необхідні були для подальшого притягнення його до кримінальної відповідальності.

Складені завідомо неправдиві офіційні документи - протоколи про затримання ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , слідчий ОСОБА_23 передав для виконання черговому Солом`янського районного управління міліції у м. Києві, унаслідок чого останні були поміщені та утримувались в ізоляторі тимчасового тримання ГУ МВС України в м. Києві.

Подальше розслідування даного кримінального провадження начальником слідчого відділу Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_28 доручено старшим слідчим цього ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Старший слідчий ОСОБА_18 , отримавши явно незаконну вказівку керівництва правоохоронних органів про притягнення завідомо невинних учасників мирної громадської акції «Євромайдан» до кримінальної відповідальності, із кар`єристських спонукань, погодився її виконати.

3 метою притягнення завідомо невинного ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності, ОСОБА_18 , будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, вирішив скористатися повноваженнями слідчого у кримінальному провадженні № 0000179.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, у якому були відсутні необхідні та достатні докази участі ОСОБА_10 у вчиненні масових заворушень, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 безпідставно затриманий працівниками ДПС ДАІ ГУМВС в м. Києві 24.01.2014 року о 13.45 годині на Бульварі Лесі Українки, 19 в м. Києві за перевезення автомобільних шин, незважаючи на покази ОСОБА_10 про те, що участі у масових заворушеннях по вул. Грушевського у м. Києві він не приймав, а автомобільні шини перевозив лише для власних господарських потреб, отримавши такі ж показання від його дружини ОСОБА_29 та свідка ОСОБА_30 , усвідомлюючи, що чинним законодавством не передбачено відповідальності за перевезення автомобільних шин, ОСОБА_18 прийняв рішення притягнути його до кримінальної відповідальності.

Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_18 25.01.2014 близько 11 год., перебуваючи в службовому приміщенні Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, по вул. Полковника Шутова, 3, діючи умисно, з кар`єристських спонукань, з метою одержання неправомірної вигоди у вигляді просування по службі та неправомірної вигоди для невстановлених слідством осіб із числа колишнього вищого керівництва держави, у вигляді усунення перешкод з боку учасників мирних акцій, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи умисно всупереч інтересам служби, ігноруючи вимоги ст. 9 КПК України щодо обов`язку слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження та забезпечити прийняття законних процесуальних рішень та ч. 1 ст. 276 КПК України, згідно якої повідомлення про підозру здійснюється у випадках затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення, наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, склав у вказаному провадженні письмове повідомлення ОСОБА_10 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України.

При цьому, старший слідчий ОСОБА_18 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з метою штучного створення доказів причетності ОСОБА_10 до інкримінованого злочину, особисто склав та вніс у повідомлення про підозру вигадані ним завідомо неправдиві відомості про те, що 19.01.2014 невстановлені досудовим розслідуванням особи організували натовп у кількості приблизно 3000-5000 осіб для вчинення масових заворушень, до складу якого увійшов ОСОБА_10 та інші невстановлені особи.

19.01.2014 приблизно о 15.00 год., ОСОБА_10 , діючи спільно з іншими невстановленими слідством особами в кількості приблизно 3000-5000 осіб, прибули на вул. Грушевського поруч із стадіоном «Динамо» в Києві з метою активної участі у масових заворушеннях, що супроводжувалися насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, опором представникам влади із застосуванням предметів, використовуваних як зброя.

Під час вчинення зазначених протиправних дій ОСОБА_10 на власному автомобілі марки „Opel Vivaro" д.н.3. НОМЕР_1 перевозив та постачав на Європейську площу автомобільні шини з метою їх подальшого паління та використання в якості перешкоди законним діям працівників міліції щодо припинення масових заворушень, таким чином приймав активну участь у масових заворушеннях, що відбувались на Європейській площі та на АДРЕСА_5 протягом 19-24 січня 2014 року.

24.01.2014 о 13.45 год. ОСОБА_10 рухаючись на власному автомобілі по Бульвару Лесі Українки, був зупинений працівниками міліції біля будинку 19 і у нього вилучено 7 гумових шин, які він перевозив у напрямку Європейської площі з метою їх подальшого паління та використання в якості перешкоди законним діям працівникам міліції щодо припинення масових заворушень.

Таким чином, ОСОБА_10 своїми умисними діями вчинив активну участь у масових заворушеннях, що супроводжувалися насильством над особою,знищенням майна, погрозами, підпалами, опором представникам влади із застосуванням предметів, які використовувалися як зброя і потягли за собою тяжкі наслідки, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.294 КК України.

Склавши завідомо неправдивий документ - повідомлення про підозру, старший слідчий ОСОБА_18 чітко усвідомлював, що обставини вказані ним у підозрі не відповідають матеріалам кримінального провадження і він притягує до кримінальної відповідальності завідомо невинного ОСОБА_10 за вчинення закінченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України.

Також, ОСОБА_18 достовірно знав, що жодних дій, передбачених диспозицією статті 294 КК України, пов`язаних із організацією масових заворушень, що супроводжувалося насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель або споруд, опором представникам влади із застосуванням зброї або інших предметів, які використовувалися як зброя, а також активної участі у масових заворушеннях, ОСОБА_10 не вчиняв і вчинити не міг, оскільки матеріалами кримінального провадження не підтверджено факт перебування ОСОБА_10 на місці скоєння масових заворушень та у час їх скоєння.

Однак, бажаючи виконання свого злочинного умислу, спрямованого на притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, поєднаного з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, старший слідчий ОСОБА_18 вчинив службове підроблення - склав та підписав завідомо неправдивий документ - повідомлення про підозру, після чого 25.01.2014, відповідно до вимог ч. 1 ст. 277 КПК України, особисто надав це письмове повідомлення про підозру на погодження процесуальному керівнику старшому прокурору відділу прокуратури м. Києва юристу 1 класу ОСОБА_21 .

У цей же час, 25.01.2014 старший слідчий відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітан міліції ОСОБА_19 , перебуваючи в службовому приміщенні Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві, розташованому в м. Києві по вул. Полковника Шутова, 3, з метою притягнення іншого незаконно затриманого ОСОБА_27 до кримінальної відповідальності, будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, вирішив скористатися повноваженнями слідчого у кримінальному провадженні №0000179.

Вивчивши матеріали вказаного провадження, у якому були відсутні необхідні та достатні докази участі ОСОБА_27 у вчиненні масових заворушень, достовірно знаючи, що ОСОБА_27 безпідставно затриманий працівниками ДПС ДАІ ГУМВС в м. Києві 24.01.2014 року о 22.20 годині по АДРЕСА_4 , за перевезення 18 автомобільних шин, незважаючи на покази ОСОБА_27 про те, що участі у масових заворушеннях по АДРЕСА_5 він не приймав, оскільки протягом дня перебував на роботі, а потім поїхав спільно із знайомими ОСОБА_31 та ОСОБА_32 на відпочинок, автомобільні шини перевозив лише для власних потреб, отримавши такі ж показання від свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , усвідомлюючи, що чинним законодавством не передбачено відповідальності за перевезення автомобільних шин, ОСОБА_19 прийняв рішення притягнути його до кримінальної відповідальності.

Реалізуючи свій злочинний намір, 25.01.2014 близько 11 год., перебуваючи в службовому приміщенні Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, по вул. Полковника Шутова, 3, діючи умисно, з кар`єристських спонукань, з метою одержання неправомірної вигоди для себе у вигляді просування по службі та неправомірної вигоди для невстановлених слідством осіб із числа колишнього вищого керівництва держави, у вигляді усунення перешкод з боку учасників мирних акцій, старший слідчий ОСОБА_19 , зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи умисно всупереч інтересам служби, ігноруючи вимоги ст. 9 КПК України щодо обов`язку слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження та забезпечити прийняття законних процесуальних рішень, ч. 1 ст. 276 КПК України, згідно якої повідомлення про підозру здійснюється у випадках затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення, обрання до особи одного з передбачених КПК України запобіжних заходів, наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, склав у вказаному провадженні письмове повідомлення ОСОБА_27 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України.

При цьому, старший слідчий ОСОБА_19 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з метою штучного створення доказів причетності ОСОБА_27 до інкримінованого злочину, особисто склав та вніс у повідомлення про підозру вигадані ним завідомо неправдиві відомості про те, шо 19.01.2014 невстановлені досудовим розслідуванням особи організували натови у кількості приблизно 3000-5000 осіб для вчинення масових заворушень до складу якого увійшов ОСОБА_27 та інші невстановлені особи.

19.01.2014 приблизно о 15.00 год., ОСОБА_27 , діючи спільно з іншими невстановленими слідством особами в кількості приблизно 3000-5000 осіб, прибули на вул. Грушевського поруч із стадіоном „Динамо" в Києві з метою активної участі у масових заворушеннях, що супроводжувалися насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, опором представникам влади із застосуванням предметів, використовуваних як зброя.

Під час вчинення зазначених протиправних дій ОСОБА_27 на власному автомобілі марки «Opel Vivaro», д/н НОМЕР_2 перевозив та постачав на Європейську площу автомобільні шини з метою їх подальшого паління та використання в якості перешкоди законним діям працівників міліції щодо припинення масових заворушень, таким чином приймав активну участь у масових заворушеннях, що відбувались на Європейській площі та на АДРЕСА_5 протягом 19-24 січня 2014 року.

24.01.2014 о 22.20 ОСОБА_27 рухаючись на власному автомобілі по вул.. Льва Толстого, був зупинений працівниками міліції біля будинку 65 і у нього вилучено 18 гумових шин, які він перевозив у напрямку Європейської площі з метою їх подальшого паління та використання в якості перешкоди законним діям працівникам міліції щодо припинення масових заворушень.

Таким чином, ОСОБА_27 своїми умисними діями вчинив активну участь у масових заворушеннях, що супроводжувалися насильством над особою, знищенням майна, погрозами, підпалами, опором представникам влади із застосуванням предметів, які використовувалися як зброя і потягли за собою тяжкі наслідки, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 294 КК України.

Склавши завідомо неправдивий документ - повідомлення про підозру, старший слідчий ОСОБА_19 чітко усвідомлював, що обставини вказані ним у підозрі не відповідають зібраним матеріалам кримінального провадження і він притягує до кримінальної відповідальності завідомо невинного ОСОБА_27 за вчинення закінченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України.

При цьому, ОСОБА_19 достовірно знав, що жодних дій, передбачених диспозицією статті 294 КК України, пов`язаних із організацією масових заворушень, що супроводжувалося насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель або споруд, опором представникам влади із застосуванням зброї або інших предметів, які використовувалися як зброя, а також активної участі у масових заворушеннях, ОСОБА_27 не вчиняв і вчинити не міг, оскільки матеріалами кримінального провадження не підтверджено його перебування на місці вчинення даного злочину та у час його вчинення.

Однак, бажаючи виконання свого злочинного умислу, спрямованого на притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, поєднаного з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, старший слідчий ОСОБА_19 підписав завідомо неправдивий документ - повідомлення про підозру та 25.01.2014, відповідно до вимог ч. 1 ст. 277 КПК України, особисто надав це письмове повідомлення про підозру на погодження процесуальному керівнику - старшому прокурору відділу прокуратури м. Києва юристу 1 класу ОСОБА_21 .

У свою чергу, старший прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури міста Києва юрист 1 класу ОСОБА_21 , будучи службовою особою, працівником правоохоронного органу, на якого покладено обов`язок здійснення процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні, і який, у відповідності до вимог ст.29 Зу „Про прокуратуру", повинен забезпечити дотримання стану законності у ході досудового розслідування, охорону прав і інтересів осіб при здійсненні кримінального провадження та запобігти незаконному притягненню особи до кримінальної відповідальності, порушив Присягу працівника прокуратури і вчинив зловживання службовим становищем, службове підроблення та злочин проти правосуддя.

Так, прокурор ОСОБА_21 25.01.2014 близько 11 год., отримавши повідомлення слідчого ОСОБА_23 про затримання ОСОБА_10 та ОСОБА_27 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, прибув до Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві, розташованого в м. Києві по вул. Полковника Шутова, 3.

Знаходячись у службовому кабінеті керівництва районного управління міліції, процесуальний керівник - прокурор ОСОБА_21 ознайомився із матеріалами кримінального провадження №0000179 за фактом вчинення масових заворушень у місті Києві від 19.01.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, у якому були затримані ОСОБА_10 та ОСОБА_27 .

У матеріалах кримінального провадження містились рапорти працівників ДПС ДАІ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_25 та ОСОБА_26 про затримання ОСОБА_10 та ОСОБА_27 за перевезення автомобільних шин, їхні показання з даного приводу та протоколи огляду транспортних засобів, із вилученням шин, протоколи про затримання підозрюваних осіб.

Крім того, у матеріалах провадження були протоколи допиту свідка ОСОБА_10 та пояснення ОСОБА_27 , які категорично заперечували свою причетність до участі в масових акціях протесту і їх показання були підтверджені показами свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_35 та ОСОБА_36 .

Ознайомившись та оцінивши зібрані докази, достовірно знаючи про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які підстави, передбачені ч. 1 ст. 276 КПК України, необхідні для повідомлення про підозру ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , вказані особи затримані всупереч вимог ч. і ст. 208 КПК України не на місці вчинення злочину чи безпосередньо після його вчинення, і достатніх доказів для підозри вказаних осіб не має, ОСОБА_21 , користуючись повноваженнями прокурора у кримінальному процесі, не вжив передбачених законом заходів до перевірки правомірності затримання ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , поновлення їх конституційних прав і негайного звільнення з під варти.

Навпаки, підтримуючи злочинні дії працівників міліції ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , останній погодився виконати незаконну вказівку вищих посадових осіб держави про притягнення завідомо невинних учасників мирної громадської акції «Євромайдан» до кримінальної відповідальності та штучно створити докази для обрання їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_21 , 25.01.2014 близько 11 год., знаходячись у приміщенні Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві. розташованого в АДРЕСА_2 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з кар`єристських спонукань, з метою одержання неправомірної вигоди для самого себе у вигляді просування по службі та неправомірної вигоди для невстановлених слідством осіб із числа колишнього вищого керівництва держави та правоохоронних органів у вигляді усунення перешкод з боку мітингувальників, використовуючи своє службове становище як прокурора всупереч інтересам служби, за відсутності законних, достатніх і допустимих доказів вини ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , достовірно знаючи про те, що у повідомлення про підозру останнім внесені завідомо неправдиві відомості, які не відповідали матеріалам кримінального провадження та зібраним доказам, в порушення вимог ст. 36, 276, 277, 278 КПК України, погодив письмові повідомлення про підозру ОСОБА_10 та ОСОБА_27 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України.

Погоджуючи вказані повідомлення про підозру, у яких були внесені завідомо неправдиві відомості про вчинення злочину, прокурор ОСОБА_21 чітко усвідомлював, що притягує до кримінальної відповідальності завідомо невинних осіб за вчинення закінченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України.

При цьому він достовірно знав, що жодних дій, передбачених диспозицією статті 294 КК України, пов`язаних із організацією масових заворушень, що супроводжувалося насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель або споруд, опором представникам влади із застосуванням зброї або інших предметів, які використовувалися як зброя, а також активної участі у масових заворушеннях, ОСОБА_10 та ОСОБА_27 не вчиняли і не могли вчинити, оскільки матеріалами кримінального провадження не підтверджено їх перебування у місці скоєння даного злочину та у час його скоєння.

Однак, бажаючи реалізувати спільний злочинний умисел, спрямований на притягнення завідомо невинних осіб до кримінальної відповідальності, поєднаного з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, процесуальний керівник - старший прокурор відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_21 підписав завідомо неправдиві документи - повідомлення про підозру, надавши йому статусу офіційного документа, який засвідчив факт, що має юридичне значення, а саме притягнення ОСОБА_10 та ОСОБА_27 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, якого останні не вчиняли, чим створив штучні докази вини останніх у вчиненні особливо тяжкого злочину, що були необхідні для подальшого обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передав їх для виконання слідчим.

Після цього, старші слідчі ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , зловживаючи владою та своїм службовим становищем, 25.01.2014, у приміщенні Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві, доводячи до кінця спільний злочинний умисел, спрямований на притягнення завідомо невинних ОСОБА_10 та ОСОБА_27 до кримінальної відповідальності, у порядку ч. 1 ст. 278 КПК України, особисто вручили останнім завідомо неправдиві письмові повідомлення про їх підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, тобто, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України, притягнули останніх до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, чим створили умови для обмеження фізичної свободи і подальшого незаконного тримання під вартою ОСОБА_10 та ОСОБА_27

25 січня 2014 року заступником прокурора м. Києва ОСОБА_20 із кримінального провадження №0000179 виділено матеріали кримінального провадження №0000281 за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_27 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України і на підставі ч.1 ст. 218 КПК України направлено для подальшої організації досудового розслідування слідчим Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Цього ж дня, першим заступником прокурора Солом`янського району м. Києва ОСОБА_37 визначено групу прокурорів для здійснення процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні, у складі прокурорів прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_22 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 .

Старший слідчий Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_18 , продовжуючи досудове розслідування кримінального провадження №0000281, 25.01.2014 близько 15 год., знаходячись у приміщенні Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві, розташованого в м. Києві по вул. Полковника Шутова, 3, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи умисно, з метою обрання завідомо невинним учасникам мирної громадської акції «Євромайдан» запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, достовірно знаючи, що підстав для застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_10 немає. оскільки він затриманий всупереч вимог ч. 1 ст. 208 КПК України та незаконно повідомлений про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, використовуючи протокол про затримання та повідомлення про підозру як штучно створені докази його вини, за відсутності інших достатніх, належних та допустимих доказів для підозри у вчиненні масових заворушень, а також за відсутності підстав та ризиків, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України склав та підписав клопотання до Солом`янського районного суду м. Києва про обрання завідомо невинному підозрюваному ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, у клопотанні старший слідчий ОСОБА_18 безпідставно та надумано вказав завідомо неправдиві відомості про те, що вина ОСОБА_10 повністю підтверджується зібраними доказами: рапортом ОСОБА_25 , протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_41 , а також те, що ОСОБА_10 може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки не має постійного місця проживання в м. Києві, може впливати на свідків, може вчинити інше правопорушення, безпосередньо підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, тобто вчинив службове підроблення.

У цей же час, 25.01.2014 близько 16 год., знаходячись у приміщенні Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві, розташованого в м. Києві по вул. Полковника Шутова, 3, старший слідчий Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_19 , діючи в аналогічний спосіб, з метою обрання завідомо невинним учасникам мирної громадської акції «Євромайдан» запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи умисно з кар`єристських мотивів, y рамках розслідування кримінального провадження №0000281, достовірно знаючи, що підстав для застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_27 немає, оскільки він затриманий всупереч вимог ч. 1 ст. 208 КПК України та незаконно повідомлений про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, використовуючи протокол про затримання та повідомлення про підозру як штучно створені докази його вини, за відсутності інших достатніх, належних та допустимих доказів для підозри у вчиненні масових заворушень, а також за відсутності підстав та ризиків, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України склав та підписав клопотання до Солом`янського районного суду м. Києва про обрання завідомо невинному підозрюваному ОСОБА_27 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, у клопотанні старший слідчий ОСОБА_19 безпідставно та надумано вказав завідомо неправдиві відомості про те, що вина ОСОБА_27 повністю підтверджується зібраними доказами: рапортами ОСОБА_26 , ОСОБА_42 , протоколом огляду місця події, а також зазначив, що ОСОБА_27 може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки не має постійного місця проживання в м. Києві, може впливати на свідків, може вчинити інше правопорушення, безпосередньо підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк віл восьми до п`ятнадцяти років, тобто вчинив службове підроблення.

Після цього, старші слідчі ОСОБА_18 та ОСОБА_19 надали вказані клопотання, які містили завідомо неправдиві відомості, для погодження процесуальному керівнику - прокурору прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_43 .

У свою чергу, прокурор прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_22 , будучи службовою особою, працівником правоохоронного органу, на якого покладено обов`язок здійснення процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні, і який, у відповідності до вимог ст.29 ЗУ «Про прокуратуру», повинен забезпечити дотримання стану законності у ході досудового розслідування, охорону прав і інтересів осіб при здійсненні кримінального провадження та запобігти незаконному притягненню особи до кримінальної відповідальності, порушив вимоги законів та Присягу працівника прокуратури і вчинив зловживання службовим становищем, службове підроблення та злочин проти правосуддя.

Знаходячись у службовому кабінеті прокуратури Солом`янського району міста Києва, що по вул. Героїв Севастополя, За, ОСОБА_22 , як процесуальний прокурор, ознайомився із матеріалами кримінального провадження №000281 за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_27 у вчиненні масових заворушень у місті Києві за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, та підготовленими клопотаннями про застосування запобіжного заходу щодо них у вигляді тримання під вартою.

Ознайомившись та оцінивши зібрані докази, достовірно знаючи про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які підстави, передбачені ч. 1 ст. 276 КПК України, необхідні для повідомлення про підозру ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , вказані особи затримані всупереч вимог ч. 1 ст. 208 КПК України не на місці вчинення злочину чи безпосередньо після його вчинення, і достатніх доказів для підозри вказаних осіб немає, а також немає підстав та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для обрання затриманим запобіжного заходу, ОСОБА_22 користуючись повноваженнями прокурора у кримінальному процесі, не вжив передбачених законом заходів до перевірки правомірності затримання ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , поновлення їх конституційних прав і негайного звільнення з під варти.

Підтримуючи злочинні дії працівників міліції ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , процесуального прокурора ОСОБА_21 , останній приєднався до виконання незаконної вказівки керівництва правоохоронних органів про притягнення завідомо невинних учасників мирної громадської акції «Євромайдан» до кримінальної відповідальності та обрання їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_22 , 26.01.2014 близько 10 год., знаходячись у приміщенні прокуратури Солом`янського району міста Киева, що по вул. Героїв Севастополя, За, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи умисно, з кар`єристських спонукань, з метою одержання неправомірної вигоди для самого себе у вигляді просування по службі та неправомірної вигоди для невстановлених слідством осіб із числа колишнього вищого керівництва держави та правоохоронних органів у вигляді усунення перешкод з боку мітингувальників, використовуючи своє службове становище як прокурора всупереч інтересам служби, в порушення вимог ст.ст. 36, 177, 178, 183, 194 КПК України, за відсутності обґрунтованої підозри ОСОБА_10 та ОСОБА_27 у вчиненні масових заворушень, а також усвідомлюючи, що ризики, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_10 та ОСОБА_27 можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні, тобто не має підстав для застосування виняткового запобіжного заходу, погодив клопотання до Солом`янського районного суду м. Києва про обрання завідомо невинним підозрюваним ОСОБА_10 та ОСОБА_27 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підписавши його і завіривши печаткою прокуратури Солом`янського району м.Києва та надав слідчим ОСОБА_18 і ОСОБА_19 для виконання.

При цьому, прокурор прокуратури Солом`янського району міста Києва ОСОБА_22 , достовірно знав, що у клопотаннях про обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 та ОСОБА_27 . слідчими райуправління міліції ОСОБА_18 та ОСОБА_19 внесені завідомо неправдиві відомості щодо обставин вчиненого злочину, які не відповідали матеріалам кримінального провадження та зібраним доказам. Крім цього, у клопотання були внесені недостовірні відомості про те, що вина підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_27 повністю доведена зібраними у кримінальному провадженні доказами, вони можуть переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки не мають постійного місця проживання в м. Києві, можуть впливати на свідків, можуть вчинити інше правопорушення, безпосередньо підозрюються У вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Однак, погодившись із викладеними обставинами, ОСОБА_22 з метою обрання завідомо незаконного запобіжного заходу - тримання під вартою, за відсутності підстав для цього, підписав клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , із внесеними завідомо неправдивими відомостями, надавши їм статусу офіційних документів, які засвідчують факт, що має юридичне значення і є необхідними для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Після цього, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , 26.01.2014, доводячи до кінця спільний злочинний намір, спрямований на обрання завідомо невинним ОСОБА_10 та ОСОБА_27 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за відсутності підстав, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України, передали клопотання із додатками на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва.

В подальшому, 26.01.2014 слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_12 , погодившись на виконання явно злочинної вказівки про взяття під варту завідомо невинних учасників мирної громадської акції «Євромайдан», розглянула в судовому засіданні клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 та ОСОБА_27 .

Так, 26.01.2014 близько 15 год., у приміщенні зали судових засідань, що за адресою м. Київ, вул. Полковника Шутова, 1, слідчий суддя ОСОБА_44 .1. заслухала пояснення прокурора ОСОБА_22 та слідчого ОСОБА_19 , які підтримали складене ними завідомо неправдиве клопотання, доводили в суді необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_27 саме виняткового запобіжного заходу і просили задовольнити його, оглянувши додані матеріали кримінального провадження із штучно створеними доказами вини підозрюваного - протоколом затримання, повідомленням про підозру, заслухавши пояснення ОСОБА_27 та його захисників, які категорично заперечували причетність до участі в масових заворушеннях і їх показання були підтверджені протоколами допитів свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , оцінивши зібрані докази, вийшла у нарадчу кімнату.

Діючи умисно, в особистих інтересах, зумовлених кар`єризмом, слідчий суддя Солом`янського районного суду ОСОБА_8 , достеменно знаючи, що ОСОБА_27 був затриманий слідчим всупереч вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 208 КПК України, та повідомлений про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину всупереч вимогам ч. 1 ст. 276 КПК України, за відсутності достатніх, належних та допустимих доказів, які б вказували на обґрунтованість підозри ОСОБА_27 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, а також чітко усвідомлюючи, що ризики, які 6 давали будь-які підстави вважати, що ОСОБА_27 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні, а також враховуючи, що відомості, викладені у клопотанні про обрання ОСОБА_27 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недостовірними, не підтверджувалися жодними матеріалами кримінального провадження та не були доведені прокурором в ході судового засідання, усвідомлюючи завідомо неправосудний характер прийнятого рішення і бажаючи цього, всупереч вимогам ч. 3 ст. 176, ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст.194 КК України, склала, підписала та постановила, проголосивши у судовому засіданні, завідомо неправосудну ухвалу про обрання ОСОБА_27 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів.

Продовжуючи свої злочинні дії в аналогічний спосіб, слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_45 , 26.01.2014 близько 20.30 год., у приміщенні зали судових засідань, розташованому на АДРЕСА_2 , заслухала клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке підтримали і просили задовольнити прокурор ОСОБА_22 та слідчий ОСОБА_18 , оглянувши додані матеріали кримінального провадження із штучно створеними доказами вини, заслухавши пояснення ОСОБА_10 та його захисника, які категорично заперечували причетність до участі в масових заворушеннях, а їх показання були підтверджені в суді показами свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_46 , оцінивши зібрані докази, вийшла у нарадчу кімнату.

Діючи умисно, з особистої зацікавленості, яка обумовлена кар`єризмом, слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 був затриманий слідчим всупереч вимог, передбачених ч. 1 ст. 208 КПК України, та повідомлений про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину всупереч вимогам ч. 1 ст. 276 КПК України, за відсутності достатніх, належних та допустимих доказів, які б вказували на обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, а також чітко усвідомлюючи, що ризики, які б давали будь-які підстави вважати, що ОСОБА_10 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні, а також враховуючи, що відомості, викладені у клопотанні про обрання ОСОБА_10 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недостовірними, не підтверджувалися жодними матеріалами кримінального провадження та не були доведені прокурором в ході судового засідання, усвідомлюючи завідомо неправосудний характер прийнятого рішення і бажаючи цього, всупереч вимогам ч. 3 ст. 176, ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КК України, склала, підписала та постановила, проголосивши у судовому засіданні, завідомо неправосудну ухвалу про обрання ОСОБА_10 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів.

На підставі неправосудних ухвал Солом`янського районного суду міста Києва від 26.01.2014, ОСОБА_10 та ОСОБА_27 незаконно утримувались під вартою у Київському слідчому ізоляторі № 13 впродовж 18 днів до 12.02.2014.

За наслідками розслідування кримінального провадження № 0000220 від 22.01.2014, до якого було приєднано кримінальне провадження №000281 від 25.01.2014 за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_27 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, старшим прокурором першого відділу управління процесуального керівництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_47 прийнято рішення від 31.05.2014 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_10 та ОСОБА_27 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України.

Таким чином, органом досудового розслідування достовірно встановлено непричетність вказаних осіб до інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України.

У результаті спільних злочинних дій, пов`язаних із незаконним затриманням, притягненням завідомо невинних осіб до кримінальної відповідальності, незаконного обрання найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, постановлення суддею завідомо неправосудної ухвали, вказаними службовими особами та зокрема слідчим суддею Солом`янського районного суду ОСОБА_12 , завдано істотну шкоду у вигляді порушення законних прав, свобод та інтересів громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , а також державі в особі Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, дискредитації і підриву авторитету та престижу органів державної судової влади України.

Під час судового розгляду, після декриміналізації статті 375 КК України, сторона обвинувачення обвинувальним актом, складеним 01.02.2021 року старшим групи прокурорів третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013 - 2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_48 та погодженим заступником Генерального прокурора ОСОБА_49 , змінила висунуте обвинувачення ОСОБА_8 , оскільки під час дослідження доказів у кримінальному провадженні № 0000113 в суді новим складом групи прокурорів встановлені фактичні обставини, які є новими в розумінні ч.1 ст.388 КПК України.

Вказаним обвинувальним актом ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у завідомо незаконному триманні під вартою, вчиненому в інших особистих інтересах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 371 КК України, за наступних обставин.

Так, статтею 2 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його припинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, a також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону суди здійснюють правосуддя самостійно. Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1. Затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2. Обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3. Наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 277 КПК України повідомлення має містити, зокрема, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Вимогами ч. 1 ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою. У ч. 4 ст. 176 КПК України зазначено, що запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погоджених з прокурором, або за клопотанням прокурора.

Згідно з статтею 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Незважаючи на викладені вище вимоги законів України, ОСОБА_12 , обіймаючи посаду судді Солом`янського районного суду м. Києва, будучи службовою особою і носієм судової влади, вчинила умисні дії, що дають підстави для повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину проти правосуддя.

Так, 26.01.2014 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , погодившись на виконання явно злочинної вказівки, наданої не встановленими досудовим розслідуванням особами, про завідомо незаконне тримання під вартою невинних учасників мирної громадської акції «Євромайдан», розглянула в судовому засіданні два клопотання про застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_27 .

Перебуваючи у приміщенні зали судових засідань, що за адресою: АДРЕСА_2 , 26.01.2014 близько 15 год., слідчий суддя ОСОБА_8 розглянула клопотання слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_19 , погоджене із прокурором Солом`янського району м. Києва ОСОБА_22 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_27 . Заслухавши в ході вказаного судового засідання пояснення прокурора ОСОБА_22 та слідчого ОСОБА_19 , які підтримали складене ними завідомо неправдиве клопотання, а також доводили в суді необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_27 саме виняткового запобіжного заходу і просили задовольнити його, оглянувши додані матеріали кримінального провадження із штучно створеними доказами вини підозрюваного - протоколом затримання, повідомленням про підозру, заслухавши пояснення ОСОБА_27 та його захисників, що категорично заперечували його причетність до участі в масових заворушеннях і показання яких були підтверджені протоколами допитів свідків ОСОБА_50 та ОСОБА_34 , належно не оцінивши зібрані докази, вийшла у нарадчу кімнату.

Діючи умисно, всупереч вимогам частини 3 статті 176, частини 2 статті 177, частини 1 статті 178, частини 1 статті 194 КПК України, маючи досвід та будучи обізнаною з положеннями вищенаведених норм закону щодо вимог, порядку, підстав і доцільності застосування найсуворішого виду запобіжного заходу, слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_51 , достеменно знаючи, що ОСОБА_27 був затриманий слідчим попри вимоги, передбачені частини 1 статті 208 КПК України, та повідомлений про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, всупереч вимогам частини 1 статті 276 КПК України, за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували на обґрунтованість підозри ОСОБА_27 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частини 2 статті 294 КК України, а також чітко усвідомлюючи, що ризики, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_27 може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, відсутні, враховуючи, що відомості, викладені у клопотанні про застосування щодо ОСОБА_27 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є недостовірними, не підтверджувалися жодними матеріалам кримінального провадження та не були доведені прокурором в ході судового засідання, маючи умисел на завідомо незаконне тримання під вартою ОСОБА_27 , переслідуючи при цьому особисті інтереси, а саме прагнення залишитися на посаді судді та кар`єрного зростання, яке могло відбутися після успішного виконання злочинного завдання на ґрунті сформованого враження про неї як про виконавського працівника та прихильника існуючої на той час влади, склала, підписала та постановила, проголосивши у судовому засіданні, ухвалу про застосування ОСОБА_27 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів.

Продовжуючи свої злочинні дії в аналогічний спосіб, знаходячись у приміщенні зали судових засідань, що за адресою: АДРЕСА_2 , 26.01.2014 близько 20 год. 30 хв., слідчий суддя ОСОБА_8 розглянула клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_18 , погоджене із прокурором Солом`янського району м. Києва ОСОБА_22 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_10 . Заслухавши в ході вказаного судового засідання пояснення прокурора ОСОБА_22 та слідчого ОСОБА_18 , які підтримали складене ними завідомо неправдиве клопотання, а також доводили в суді необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_10 саме виняткового запобіжного заходу і просили задовольнити його, оглянувши додані матеріали кримінального провадження із штучно створеними доказами вини, заслухавши пояснення ОСОБА_10 та його захисника, які категорично заперечували його причетність до участі в масових заворушеннях, а їх показання були підтверджені в суді показами свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_46 , належно не оцінивши зібрані докази, вийшла у нарадчу кімнату.

Діючи умисно, всупереч вимогам частини 3 статті 176, частини 2 статті 177, частини 1 статті 178, частини 1 статті 194 КПК України, маючи досвід та будучи обізнаною з положеннями вищенаведених норм закону щодо вимог, порядку, підстав і доцільності застосування найсуворішого виду запобіжного заходу, слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 був затриманий слідчим попри вимоги, передбачені частини 1 статті 208 КПК України, та повідомлений про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, всупереч вимогам частини 1 статті 276 КПК України, за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували на обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частини 2 статті 294 КК України, а також чітко усвідомлюючи, що ризики, які б давали будь-які підстави вважати, що ОСОБА_10 може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, відсутні, враховуючи, що відомості, викладені у клопотанні про застосування ОСОБА_10 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є недостовірними, не підтверджувалися жодними матеріалами кримінального провадження та не були доведені прокурором в ході судового засідання, маючи умисел на завідомо незаконне тримання під вартою ОСОБА_10 , переслідуючи при цьому особисті інтереси, а саме прагнення залишитися на посаді судді та кар`єрного зростання, яке могло відбутися після успішного виконання злочинного завдання на ґрунті сформованого враження про неї як про виконавського працівника та прихильника існуючої на той час влади, склала, підписала та постановила, проголосивши в судовому засіданні, ухвалу про застосування ОСОБА_10 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів.

У подальшому за результатами розслідування кримінального провадження №000220 від 22.01.2014, до якого було приєднано кримінальне провадження №000281 від 25.01.2014 за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_27 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 294 КК України, старшим прокурором першого відділу управління процесуального керівництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_47 прийнято рішення від 31.05.2014 про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_10 та ОСОБА_27 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 294 КК України.

На підставі вищевказаних ухвал слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 26.01.2014 ОСОБА_10 та ОСОБА_27 завідомо незаконно утримувались під вартою у Київському слідчому ізоляторі № 13 впродовж 18 днів, а саме в період з 26.01.2014 до 12.02.2014, чим порушені їхні права на свободу та особисту недоторканність.

Вказані дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковані за частиною 3 статті 371 КК України як завідомо незаконне тримання під вартою, вчинене в інших особистих інтересах.

Суд, визнаючи ОСОБА_8 невинуватою у висунутому обвинуваченні , дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в її діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 371 КК України.

Зокрема, суд визнав, що розгляд клопотань щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_52 . слідчим суддею ОСОБА_8 відбулося з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, судові рішення про обрання запобіжних заходів у вигляді взяття під варту ухвалені у відповідності до вимог ст.ст.177,178,370,372 КПК України, практики ЄСПЛ та залишені без зміни судом апеляційної інстанції, тому відсутні підстави вважати, що тримання під вартою потерпілих носило незаконний характер.

Також суд встановив , що сторона обвинувачення не надала доказів , які б свідчили про те,що під час розгляду клопотань щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_53 слідчий суддя достовірно знала про безпідставність їх затримання, виконувала вказівки про необхідність взяття останніх під варту та діяла при цьому з особистих інтересів, а саме прагнучи залишитися на посаді судді та досягти кар`єрного зростання.

Окрім того, судом першої інстанції визнано, що органом досудового розслідування порушений порядок повідомлення про підозру за ч.1 ст.375 КК України, тому ОСОБА_8 не набула статусу підозрюваної, і подальша зміна підозри на ч.2 ст.375 КК України не має юридичного значення.

Також суд першої інстанції виснував, що зміна під час судового розгляду обвинувачення ОСОБА_8 з ч.2 ст.375 КК України на ч.3 ст.371 КК України мала місце з порушенням вимог ст.338 КПК України, оскільки нових фактичних обставин кримінального правопорушення в судовому засіданні не було встановлено.

Суд визнав недопустимими і докази, які містяться у документах, що перебувають у матеріалах кримінального провадження (т.4 а.77,78, 80-98; т.5 а.229-230, 231-234, 235-237,238-241,245-251; т.6 а.1-71,78-87,88-253; т.7 а.168-169,170-191,192-193,194-217, 218-219; т.8 а.119-125,126-130,131-136), оскільки вони зібрані слідчими прокуратури Житомирської області після безпідставного визначення за таким органом досудового розслідування підслідності кримінального провадження після ГСУ Генеральної прокуратури України.

Судом також були визнані недопустимими доказами дані, які містяться у документах у т.10 а. 153-163,165-173, оскільки вони зібрані після закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , та у матеріалах негласних слідчих (розшукових) дій ( т.10 а.10-22) , які , з порушенням вимог ст..257 КПК України, долучені до матеріалів кримінального провадження з іншого кримінального провадження без дозволу судді суду апеляційної інстанції.

На вирок прокурором та представником потерпілого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_11 подані апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування істотних порушень кримінального процесуального закону зазначає, що 17.01.2023 року була оголошена в порядку п.15 ст.615 КПК України резолютивна частина виправдувального вироку, 18.01.2023 року видано непередбачений законом «короткий текст вироку», повний текст не був виданий на неодноразові листи прокурора включно до 24.01.2023 року.

Вважає, що, перебуваючи в нарадчій кімнаті 17.01.2023 року 29 хвилин, суд не міг ґрунтовно, неупереджено та об`єктивно виготовити повний текст вироку на 38 аркушах, надати оцінку 145 документам, що перерахував у вироку , оцінити аргументи кожної сторони, тому вирок суду ухвалено поза межами нарадчої кімнати.

Вказує, що у вироку суд навів покази обвинуваченої, потерпілого ОСОБА_27 свідка ОСОБА_54 про перебіг судового засідання по розгляду клопотання, які в дійсності не звучали і суперечать фактичним обставинам справи.

Підкреслює, що факт залишення без зміни судового рішення судом апеляційної інстанції не свідчить про правомірність дій ОСОБА_8 , оскільки члени колегії , яка розглядали апеляційні скарги захисту на ухвали про обрання запобіжних заходів, є обвинуваченими за даними фактами, а законність чи незаконність судових рішень з ознаками свавільності не пов`язана з їх скасуванням чи не скасуванням судом вищої інстанції.

Звертає увагу на те, що слідчий суддя ОСОБА_8 не надала належної правової оцінки безпідставності тверджень, викладених у клопотаннях прокурора про обрання запобіжних заходів ОСОБА_27 та ОСОБА_10 , про обґрунтованість підозр, причетність до вчинення злочину, наявність ризику переховування та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Також не надано належної правової оцінки факту спілкування у телефонному режимі керівника слідчих ОСОБА_55 та обвинуваченої, чим підтверджується наявність умислу на вчинення кримінального правопорушення та єдиного механізму репресій до тих, хто мав ознаки прибічників Майдану , який працював і у інших районах м. Києва, що було фактично встановлено рішенням ЄСПЛ «Шморгунов та інші проти України».

До того ж зазначає, що повідомлення про підозру за ч.1 ст.375 КК України має технічну описку, яка не ставить під сумнів тих обставин, що воно стосується саме ОСОБА_8 , порядок і строки вручення повідомлення про підозру стороною обвинувачення були дотримані, а дії керівництва Солом`янського районного суду міста Києва явно були спрямовані на штучне створення обставин для захисту обвинуваченої та невручення їй цього повідомлення.

Висновки суду щодо незаконності зміни обвинувачення з ч.2 ст.375 України на ч.3ст.371 КК України під час судового розгляду вважає необґрунтованими , оскільки прокурор діяв у межах повноважень та вимог ст.338 КПК України, а посилання на рішення ЄСПЛ від 07.11.2019 у справі «Геленідзе проти Грузії» безпідставним.

Також зазначає про те, що висновки суду про незаконність зміни підслідності кримінального провадження і у зв`язку з тим про недопустимість частини доказів такими, що не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, оскільки постанова заступника Генерального прокурора про зміну підслідності у зв`язку з неефективністю досудового слідства відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи висновки суду про те, що докази, відкриті стороні захисту в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України, є недопустимими, оскільки вони не були у розпорядженні органу досудового розслідування на час скерування кримінального провадження щодо ОСОБА_8 до суду, а здобуті пізніше у межах магістрального провадження, з якого було виділене останнє.

Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на істотне порушення кримінального процесуального закону, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що 17.01.2023 року після оголошення резолютивної частини виправдувального вироку учасникам судового провадження не було надано його повного тексту. Копія повного тексту вироку була отримана нею лише 25.01.2023 року.

Вважає,що вирок був ухвалений 25.01.2023 року поза межами нарадчої кімнати, з порушенням її таємниці, так як у період з 17.01.2023 року до 25.01.2023 року суддя розглядала інші справи і приймала по них рішення.

Також зазначає про те, що суд безпідставно визнав ряд доказів, отриманих досудовим слідством з 25.09.2014 по 13.11.2014 року після зміни підслідності кримінального провадження, та відкритих стороні захисту у порядку ч.11 ст.291 КПК України, недопустимими з аналогічних підстав, згаданих у апеляційній скарзі прокурора.

Захисник у запереченнях просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого. Вважає, що судом не було порушено вимог кримінального процесуального закону, оскільки резолютивну частину вироку було оголошено після виходу судді з нарадчої кімнати, а вручення його тексту не в день оголошення не є порушенням таємниці нарадчої кімнати.

Також вказує, що відомості з показань обвинуваченої ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_27 та свідка ОСОБА_54 з урахуванням поставлених питань судом та сторонами провадження у вироку викладено правильно, а зауваження прокурора не впливають на суть та правильність повідомлених суду відомостей.

Вказує, що прокурором та слідчим було надано достатньо відомостей, які підтверджували обґрунтованість підозри ОСОБА_10 та ОСОБА_53 , які були ретельно перевірені ОСОБА_8 та обґрунтовані існуванням ризиків з урахуванням характеризуючи даних вказаних осіб.

Також вказує, що існування домовленостей між ОСОБА_8 та ОСОБА_56 є припущеннями сторони обвинувачення. Зазначає, що стосовно ОСОБА_8 рішенням Другої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 03.04.2017 відмовлено у притягнення до дисциплінарної відповідальності за ухвалення судових рішень про застосування запобіжних заходів ОСОБА_27 та ОСОБА_10 , жодного обвинувального вироку за винесення завідомо незаконного судового рішення у 2013-2014 роках про тримання мітингувальників під вартою не існує.

Вважає обґрунтованими висновки суду щодо порушення порядку повідомлення про підозру ОСОБА_8 , оскільки стороною обвинувачення повідомлення про підозру ОСОБА_8 здійснювалось у 2014 році всупереч встановленого порядку без з`ясування її перебування за місцем проживання, що потягло порушення цього порядку, які вказані у вироку.

Вказує, що судом в повній мірі обґрунтовано визнано ряд доказів недопустимими. Вважає, що зміна обвинувачення відбулась незаконно, оскільки така зміна обвинувачення прокурором пов`язана виключно з декриміналізацією з 11.12.2020 діянь, передбачених ст. 375 КК , а не з встановленням під час судового розгляду нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та представника потерпілого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги, обвинувачену та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши докази за клопотанням прокурора, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню , виходячи з наступного.

Прокурором ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у тому, що вона, виконуючи обов`язки слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва, погодившись на виконання явно злочинної вказівки про взяття під варту завідомо невинних учасників мирної громадської акції «Євромайдан», розглянула в судовому засіданні клопотання слідчих про обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 та ОСОБА_27 . Діючи умисно, в особистих інтересах, зумовлених кар`єризмом, слідчий суддя Солом`янського районного суду ОСОБА_8 , достеменно знаючи, що ОСОБА_27 та ОСОБА_10 були затримані слідчими всупереч вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 208 КПК України, та повідомлені про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, всупереч вимогам ч. 1 ст. 276 КПК України, за відсутності достатніх, належних та допустимих доказів, які б вказували на обґрунтованість підозри ОСОБА_27 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, а також чітко усвідомлюючи, що ризики, які 6 давали будь-які підстави вважати, що вони можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, а також враховуючи, що відомості, викладені у клопотаннях є недостовірними, не підтверджувалися жодними матеріалами кримінального провадження та не були доведені прокурором в ході судового засідання, усвідомлюючи завідомо неправосудний характер прийнятого рішення і бажаючи цього, всупереч вимогам ч. 3 ст. 176, ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст.194 КК України, склала, підписала та постановила, проголосивши у судовому засіданні, завідомо неправосудні ухвали про обрання ОСОБА_27 та ОСОБА_10 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів. На підставі вищевказаних ухвал слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 26.01.2014 ОСОБА_10 та ОСОБА_27 завідомо незаконно утримувались під вартою у Київському слідчому ізоляторі № 13 впродовж 18 днів, а саме в період з 26.01.2014 до 12.02.2014, чим порушені їх права на свободу та особисту недоторканність.

Суд визнав, що розгляд клопотань щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_52 . слідчим суддею ОСОБА_8 відбулося з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, судові рішення про обрання запобіжних заходів у вигляді взяття під варту ухвалені у відповідності до вимог ст.ст.177,178,370,372 КПК України, практики ЄСПЛ та залишені без зміни судом апеляційної інстанції, тому відсутні підстави вважати, що тримання під вартою потерпілих носило незаконний характер.

Також суд встановив , що сторона обвинувачення не надала доказів , які б свідчили про те,що під час розгляду клопотань щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_53 слідчий суддя достовірно знала про безпідставність їх затримання, виконувала вказівки про необхідність взяття останніх під варту та діяла при цьому з особистих інтересів, а саме прагнучи залишитися на посаді судді та досягти кар`єрного зростання.

Колегія суддів погоджується з тим, що прокурором не було надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження висунутого обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги прокурора правильності висновків судді не спростовують.

Зокрема, не спростований висновок судді про те, що судові рішення слідчого судді ОСОБА_8 щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_53 набрали усіх ознак законності, які передбачені законодавством України.

Апеляційні твердження прокурора про ненадання слідчим суддею ОСОБА_8 належної оцінки обґрунтованості підозри , наявності відомостей про причетність до вчинення злочинів, ризиків переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення під час розгляду клопотань щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_53 носять оціночний, суб`єктивний, бездоказовий характер.

Наявність телефонних розмов 24.02.2014р.,25.01.2014р,26.01.2014 р. обвинуваченої з керівником слідчих ОСОБА_56 , без встановлення їх точного змісту , всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, не свідчить про наявність у ОСОБА_8 прямого умислу на незаконне тримання під вартою затриманих ОСОБА_10 та ОСОБА_52 .

Інших доводів, якими б спростовувався висновок суду про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.371 КК України, апеляційні скарги не містять.

Як випливає з матеріалів кримінального провадження, 17.01.2023 року суд видалився до нарадчої кімнати і через 29 хвилин у порядку п.15 ст.615 КПК України проголосив резолютивну частину виправдувального вироку, а повний текст вироку отриманий учасниками судового розгляду 25.01.2023 року.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що вирок ухвалений поза межами нарадчої кімнати з огляду на те, що за під час нетривалого перебування у нарадчій кімнаті суд не міг виготовити 38 аркушів тексту, надати оцінку 145 документам, згаданим у вироку, та аргументам кожної із сторін, є безпідставними.

Так, неодноразово Верховний Суд вказував на те, що підготовка судді до розгляду справи може включати підготовку проектів судових рішень і вважав, що це не свідчить про упередженість судді чи порушення процедури розгляду справи, адже суддя за результатами розгляду справи, може як взяти такий проект (чи один із альтернативних проектів) за основу та за необхідності відредагувати його, так і відхилити його, написавши повністю новий текст.Крім того, кримінальним процесуальним законом не регламентовано час перебування суду в нарадчій кімнаті.

Перебування судді у нарадчій кімнаті період часу, якого на думку прокурора недостатньо для ухвалення судового рішення , не може свідчити про порушення таємниці наради суддів.

Крім того, твердження апеляційної скарги представника потерпілого про те, що повний текст вироку складався поза межами нарадчої кімнати після проголошення його резолютивної частини, переконливими доказами не стверджується. Сам факт отримання учасниками судового провадження повного тексту вироку із запізненням також не свідчить про порушення таємниці нарадчої кімнати.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги представника потерпілого і про те, що ненадання учасникам судового провадження повного тексту вироку у день його ухвалення є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За частиною першою ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Факт невручення повного тексту вироку учасникам судового провадження у день проголошення його резолютивної частини не є таким порушенням кримінального процесуального закону , яке перешкодило чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, тому не містить ознак істотності.

Крім того, є безпідставними доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих про помилковість висновку суду про визнання недопустимими доказів, які отримані після закінчення досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_8 ..

Визнаючи докази, отримані у 2016 році та у 2022 році недопустимими, суд послався на вимоги ч.8 ст.223 КПК України , відповідно до якої слідчі (розшукові) дії не можуть провадитися після закінчення строків досудового розслідування та докази, отримані внаслідок проведення таких дій є недопустимими .

У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , строки досудового розслідування закінчилися з датою звернення обвинувального акту до суду, а саме 02.07.2015 року.

З огляду на наведене, суд дійшов вірного висновку про те, що докази, отримані у період 2016-2022 років, є не тільки неналежними, оскільки не стосуються ОСОБА_8 , а й недопустимими , оскільки отримані внаслідок слідчих дій, проведених після закінчення строків досудового розслідування.

Та обставина, що згадані докази отримані у «магістральному» кримінальному провадженні, з якого було виділено кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , висновку суду про те, що вони отримані після закінчення строків досудового розслідування, передбачених ст.219 КПК України, внаслідок чого вони є недопустимими , не спростовує.

Проте, доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого про помилкове визнання судом недопустимими доказів, отриманих слідчими слідчого відділу прокуратури Житомирської області у період з 25.09.2014 року по 13.11.2014 року, є слушними.

Як визнав суд, прокурором не було доведено, що зміна підслідності кримінального провадження з ГСУ Генеральної прокуратури України на СВ прокуратури Житомирської області була пов`язана з неефективністю досудового розслідування.

Проте, висновок суду суперечить змісту постанови першого заступника Генерального прокурора України від 25.09.2014 року, якою була змінена підслідність кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , основним мотивом якої зазначено саме недоліки досудового слідства, що провадилось ГСУ Генеральної прокуратури України. Згадка у постанові на відмови слідчих суддів за місцем розташування ГСУ ГПУ у задоволенні клопотань слідчих не свідчить про те, що досудове розслідування провадилось ефективно і про недотримання заступником Генерального прокурора України вимог ч.5 ст.36 КПК України.

З огляду на наведене, висновок суду про недопустимість частини доказів у кримінальному провадженні у зв`язку із зміною підслідності кримінального провадження підлягає виключенню з вироку.

Також з вироку підлягають виключенню і висновки суду про нікчемність повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України.

Так, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_8 не набула статусу підозрюваної у кримінальному провадженні , оскільки повідомлення про підозру останній не було вручено, у тексті повідомлення про підозру згадується інше прізвище.

На переконання колегії суддів, зазначення у тексті повідомлення про підозру іншого прізвища носить характер технічної описки, допущеної під час проведення досудового розслідування, та жодним чином не впливає зрозумілість тієї обставини, що повідомлення про підозру стосувалось судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 .

Виходячи із змісту ст..42 КПК України підозрюваним є також особа , щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Місцевий суд , приходячи до висновку про відсутність у ОСОБА_8 статусу підозрюваної за ч.1 ст.375 КК України, а в подальшому і за ч.2 ст.375 КК України, не надав належної оцінки тим обставинам, що органом досудового розслідування не було відомо місцезнаходження ОСОБА_8 , але вживалися заходи для вручення їй складеного повідомлення про підозру , у тому числі і через адміністрацію місця роботи. Та обставина, що ОСОБА_8 безпосередньо не отримала повідомлення про підозру за ч.1 ст.375 КК України, не є такою, що може поставити під сумнів її статус підозрюваної.

На думку колегії суддів, також є безпідставним висновок суду про неправомірність зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду з ч.2 ст.375 КК України на ч.3 ст.371 КК України з тих підстав, що не були встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася ОСОБА_8 , оскільки таке право реалізоване прокурором з дотриманням вимог ст.341 КПК України та права обвинуваченої на захист.

Зазначене вище свідчить про обґрунтованість доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого про безпідставність висновку суду про відсутність у ОСОБА_8 статусу підозрюваної за ч.1 ст.375 КК України, про недопустимість частини доказів у зв`язку із зміною підслідності кримінального провадження та про неправомірність зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни вироку.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з вироку висновки суду:

- про нікчемність повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України;

- про неправомірність зміни обвинувачення ОСОБА_8 під час судового розгляду з ч.2 ст.375 КК України на ч.3 ст.371 КК України;

- про недопустимість частини доказів у зв`язку із зміною підслідності кримінального провадження.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: