ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7533/23 Номер провадження 11-кп/814/1513/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000118, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 20.04.2012 Київським районним судом м. Полтава за ч.1 ст.70, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 ст. 198 КК України до 1 року і 3 місяців позбавлення волі;

- 20.04.2012 Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту;

- 27.12.2013 Ленінським районним судом м. Полтава за ст. 198 КК України до 3 місяців арешту;

- 06.08.2014 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 20.08.2014 Октябрським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 20.08.2014 Октябрським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 15.09.2014 Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року і 3 місяців позбавлення волі;

- 23.06.2016 Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 17.11.2016 Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту;

- 20.01.2017 Київським районним судом м. Полтава за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі;

- 05.06.2020 Октябрським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 12.06.2020 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 14.09.2020 Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 04.01.2021 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 4 ст. 70, ч. 2 ст. 185КК України до 3 років і 1 місяця позбавлення волі;

- 25.02.2021 Октябрським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 14.07.2021 Кіровським районним судом м. Кропивницький за ч 1 ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 до 3 років позбавлення волі;

- 04.08.2021 Київським районним судом м. Полтава за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 17.09.2021 Ленінським районним судом м. Полтава за 391 КК України до 2 років позбавлення волі;

-21.06.2022 Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 23.07.2022 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 18.09.2023 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 18.09.2023 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено рахувати із 22 лютого 2024 року.

Зараховано в строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_7 час відбутого ним покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 18.09.2023 із 14.05.2020 по 22.02.2024, включно.

До набрання вироком законної сили, обраний стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Згідно з вироком суду,

Епізод № 1. 21 травня 2021 року ОСОБА_7 , відбуваючи покарання з 15 травня 2020 року в умовах ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23», що за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, 91, зокрема, за вчинення корисливих злочинів, використавши можливості мобільного терміналу, який є забороненим предметом у місцях позбавлення волі згідно з Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018, створив обліковий запис на платформі онлайн-оголошень «OLX», розмістивши оголошення щодо продажу транспортного засобу - причепу, заздалегідь не маючи наміру та можливості виконати зобов`язання, з таким текстом: «Прицепы новые версии ЛЕВ», вказавши контактні номери телефону НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , а також створював аналогічні оголошення, змінюючи в них лише назву, вартість та дані щодо регіону знаходження товару.

З метою доведення своїх злочинних намірів до кінця, ОСОБА_7 в травні 2021 року та в серпні 2022 року, через соціальну мережу «Facebook» розпочав спілкування з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яких попросив допомогти йому реалізувати транспортний засіб - причеп, якого насправді не існувало, для чого надав їм дані для входу в аккаунт, надіслав фотографії з зображенням причепу для редагування оголошення та отримав від них номери їхніх банківських карток.

12 вересня 2022 року о 10 год. 46 хв., будучи введеним в оману, ОСОБА_11 , з метою придбання транспортного засобу - причепу, будучи введеним в оману, за допомогою мобільного додатку «Raiffeisen Online», обумовив у телефонній розмові з ОСОБА_7 суму передплати та здійснив переказ грошових коштів у розмірі 1100 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_10 .

Наступного дня, тобто 13 вересня 2022 року о 09 годині 39 хвилин, ОСОБА_7 знову зателефонував ОСОБА_11 , назвавшись ОСОБА_12 , який повинен доставити причеп та висловив вимогу про повний розрахунок за нього. Будучи введеним в оману, ОСОБА_11 за допомогою мобільного додатку «Приват24» здійснив повторно грошовий переказ у розмірі 8500 грн. на банківську картку, належну ОСОБА_10 .

З метою заволодіння чужим майно шляхом обману, ОСОБА_7 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, використавши довірливі стосунки з ОСОБА_10 , попросив її поповнити абонентські номери, які він їй вказав, перерахувати грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_4 , а також придбати для нього продукти харчування, що та надалі і зробила, тобто розпорядився грошовими коштами, якими незаконно заволодів.

Такими протиправними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 було завдано збитку в розмірі 10700, 00 грн.

Епізод № 2. За таких же обставин, 18 вересня 2022 року о 15 год 08 хв, будучи введеним в оману, з метою придбання транспортного засобу - причепу, якого насправді не існувало, ОСОБА_13 , за допомогою мобільного додатку «Monobank», обумовив у телефонній розмові з ОСОБА_7 суму передплати, здійснивши переказ у розмір 6934,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_10 .

Наступного дня, тобто 19 вересня 2022 року о 12 год 27 хв, ОСОБА_7 , перебуваючи в ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23» зателефонував до ОСОБА_13 , назвавшись ОСОБА_12 , який повинен доставити причеп та висловив вимогу про повний розрахунок за нього. Будучи введеним в оману, ОСОБА_13 за допомогою мобільного додатку «Monobank» переказав на банківську картку, яка належала ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 5125,00 грн.

З метою заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_7 умисно, повторно, з корисливих мотивів, використавши довірливі стосунки з ОСОБА_10 , попросив її поповнити абонентські номери, які він вказав, перерахувати частину грошових коштів у розмірі 6000 грн. на банківську картку № НОМЕР_4 , придбати для нього продукти харчування, що вона зробила, тобто розпорядився грошовими коштами, якими незаконно заволодів.

Такими протиправними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 було завдано збитків у розмірі 12059,00 грн.

За таких обставин дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати.

Вказує, що місцевим судом не взято до уваги всі докази по справі, зокрема, показання свідків.

Зазначає, що жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не вказав про те, що був свідком того, що він продавав причепи на сайті оголошень «ОЛХ».

Вказує, що місцевий суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_14 , який перебував з ним в одній камері та пояснив, що це він продавав причепи.

Крім того зазначає, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснювали, що в них з ним були суто романтичні стосунки.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити. Прокурор заперечила проти доводів апеляційної скарги.

Мотиви суду.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно - є правильним та обґрунтований належними і допустимими доказами та детально наведений у вироку, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Доводи обвинуваченого про недоведеність його вини були предметом детального дослідження судом першої інстанції та за результатами розгляду не знайшли свого підтвердження.

Визнаючи ОСОБА_17 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд послався на такі докази: показання потерпілого ОСОБА_13 про те, що 18 вересня 2022 року, з метою придбання транспортного засобу - причепу, по оголошенню, розміщеному на платформі «ОЛХ», він зателефонував за вказаним у ньому номером. На дзвінок відповів чоловік та за допомогою мобільного додатку «Monobank», вони обумовили умови купівлі причепа. Як наслідок, він перерахував як передплату грошові кошти в сумі 6934 грн. на картковий рахунок, який йому той повідомив. Наступного дня, 19 вересня 2022 року, до нього зателефонував чоловік та представився ОСОБА_12 , який здійснює доставку причепа та висловив вимогу про повний розрахунок. Будучи введеним в оману, маючи віру у добропорядності продавця, він за допомогою мобільного додатку «Monobank» здійснив переказ грошових коштів у розмірі 5125 грн. на банківську картку в сумі 5125 грн. Надалі він не отримав причепа, телефонував на вказаний вище номер, де слухавку ніхто не брав або ж абонент знаходився поза зоною досяжності. Зрозумівши, що його ошукали і грошовимим коштами заволоділи, він звернувся до поліції.

12.01.2023 ОСОБА_13 звернувся із заявою до поліції, в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка 12.09.2022 шахрайським шляхом заволоділа належними його грошовими коштами в розмірі 12060 грн., під виглядом продажу причепа (а.с.156 тому № 1).

03.01.2023 ОСОБА_11 звернувся із заявою до поліції, в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка 12.09.2022 шахрайським шляхом заволоділа належними його грошовими коштами в розмірі 10700 грн., під виглядом продажу причепа, використавши платформу онлайн - оголошень «ОЛХ». Грошові кошти перераховувалися ним на банківську картку № НОМЕР_3 (а.с.155 тому № 1).

Із показань свідка ОСОБА_10 суд встановив, що в 2021 році через мережу Інтернет (Фейсбук) вона познайомилася з чоловіком на ім`я ОСОБА_18 , з яким зав`язалася інтимна переписка. Згодом він попросив її повідомити йому номер належної їй банківської картки та оплатити рекламу про продаж причепу, який нібито належав його приятелю, в додатку «ОЛХ». Він здійснив переказ грошових коштів на її банківську картку, як оплату за рекламу та фото причепа для розміщення в оголошенні, а також для входу в обліковий запис надав дані електронної адреси, логін та пароль. Окрім цього, 12,13,18 та 19 вересня 2022 року він попереджав її про надходження на банківську картку грошових коштів та надав вказівку перерахувати частину на банківську картку на ім`я ОСОБА_9 , поповнити номери мобільних операторів та купити йому продукти харчування для передачі за місцем відбування покарання. Спілкування з ОСОБА_7 відбувалося шляхом СМС - повідомлень та телефонних дзвінків.

Із показань свідка ОСОБА_9 суд встановив, що вона є дружиною ОСОБА_7 , з яким познайомилася у 2021 році через мережу Інтернет (Фейсбук). Відразу ж після знайомства той попросив її повідомив йому номер належної їй банківської картки нібито для власних потреб. Надалі після цього на її банківську картку від незнайомих осіб почали надходити грошові кошти, як в незначних розмірах, так і в розмірах більше 6000 грн. 12 вересня 2022 року до неї зателефонував ОСОБА_7 з номеру НОМЕР_5 та повідомив, що наступного дня на її банківську картку повинні надійти грошові кошти від його тітки. 13 вересня 2022 року на банківську картку дійсно надійшли грошові кошти в розмірі 8500 грн., які вона витратила на купівлю продуктів харчування, які передала в СІЗО для ОСОБА_7 , поповнення мобільних рахунків. 18 вересня 2022 року на її банківську картку знову надійшли грошові кошти в сумі 6000 грн. від ОСОБА_10 , про що вона повідомила ОСОБА_7 .

Суд врахував показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які підтвердили, що у 2021 році відбували покарання в одній камері в СІЗО з ОСОБА_7 та останній у їхній присутності користувався мобільним телефоном. Суті розмов, які той вів, вони не знають.

Також судом був допитаний свідок ОСОБА_14 , який показав, що перебував в одній камері в СІЗО з ОСОБА_7 та останній користувався мобільним телефоном. На яку тему той вів розмови і з ким, він не цікавився. Купівлею причепа цікавився не ОСОБА_7 , а він, через що спілкувався з цих підстав із ОСОБА_10 та ОСОБА_9

22.02.2023 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави надано дозвіл на проведення обшуку в приміщенні камери, в якій відбував покарання ОСОБА_7 , а саме за місцезнаходження ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23» з метою виявлення та відшукання мобільних телефонів, сім-карт, банківських карток, блокнотів з чорновими записами (а.с.124 тому № 1).

27.02.2023 проведено обшук у камері № 127 ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23», де утримувався ОСОБА_7 , який добровільно видав мобільний телефон з ІМЕІ: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 з сім карткою НОМЕР_8 , сім картку з невідомим номером, оскільки вона заблокована, а також блокнот коричневого кольору з записами, зошит у клітинку з записами номерів мобільних телефонів, номерів банківських рахунків, 3 аркуші паперу з чорновими записами карток та номерів телефонів, про що складено протокол обшуку від 27.02.2023, який досліджено судом (а.с.161 -168 тому № 1).

Протоколом тимчасового доступу до інформації, яка містить охоронювану законом таємницю від 24.10.2022 та опису інформації підтверджено з`єднання абонентів мобільних операторів за абонентськими номерами, що належать потерпілим з номером НОМЕР_2 , належним ОСОБА_7 (а.с. 100 тому № 1).

Судом досліджено протокол огляду цифрового носія від 22.05.2023, з диском, під час якого зафіксовані абонентські з`єднання номерів телефонів НОМЕР_2 та НОМЕР_9 , перший з яких належить ОСОБА_7 , а другий свідку ОСОБА_10 .

Відповідно до протоколу огляду від 28.03.2023, проведено огляд вилученого під час обшуку камери, де утримувався ОСОБА_7 мобільного телефону «К8» в корпусі чорного кольору та Сім - картки із написом « НОМЕР_10 » (а.с.182 - 188 тому № 1).

Також судом враховано протокол огляду від 19.06.2023, відповідно до якого проведено огляд вилученого під час обшуку в камері зошита, в якому наявні записи, серед яких: «ОСОБА_25 - НОМЕР_15, НОМЕР_11 », «ОСОБА_24 НОМЕР_14», тощо, а також зазначено номери банківських карток, про що складено протокол огляду від 19.06.2023, який досліджено судом ( а.с.189 - 193 тому № 1).

Відповідно до листа начальника ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23), ОСОБА_7 з 28.08.2022 по 30.09.2022 утримувався в камері № 127. ОСОБА_21 з 12 по 20 вересня 2022 року утримувався в камері № 92. ОСОБА_14 з 12 по 20 вересня 2022 року утримувався в камері № 125 (а.с.1 тому № 2).

Суд послався на протокол огляду від 21.05.2023, відповідно до якого проведено огляд цифрового носія, де встановлено рух коштів по рахункам ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , зокрема, надходження 12,13,18,19 вересня на рахунок ОСОБА_10 грошових коштів від потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , частину з яких перераховано надалі на рахунок ОСОБА_9 , про що складено протокол огляду від 21.05.2023.

Суд також врахував протокол огляду від 22.05.2023 цифрового носія з диском, під час якого зафіксовані абонентські з`єднання номерів телефону НОМЕР_2 та НОМЕР_12 , які належать ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.с.215 - 216 тому № 2).

Протоколом огляду від 28.10.2022 зафіксовано надходження грошових коштів від ОСОБА_13 на банківську картку належну ОСОБА_10 . Зокрема, зафіксовано, що станом на 06 год. 50 хв. на картковому рахунку № НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_10 знаходилося 0,67 грн. 18.09.2022 о 15 год. 08 хв. на вказаний рахунок від ОСОБА_13 надійшли грошові кошти в сумі 6900,00 грн. Цього ж дня о 15 год. 32 хв. ОСОБА_10 з рахунку № НОМЕР_3 на картковий рахунок № НОМЕР_4 переведено 6030,15 грн. та на балансі картки залишилося 870,52 грн. 19.09.2022 о 12 год. 27 хв. на рахунок № НОМЕР_3 від ОСОБА_13 надійшли грошові кошти в сумі 5100,00 грн., на балансі стало 5970, 52 грн. Після надходження цих коштів, цього ж дня о 15 год. 11 хв. та о 15 год. 12 хв. ОСОБА_10 розрахувалася карткою в магазині «МаркетОпт», який розташований за адресою: м.Полтава, вул. Дмитра Коряка, 3 на суму 3206,61 грн. О 18 год. 26 хв. ОСОБА_10 розрахувалася карткою в магазині косметики «Prostor», розташований по вул. Європейській, 104 в м. Полтаві. У період часу з 21 год. 33 хв. 19.09.2022 по 22 год 43 хв 20.09.2022, згідно виписки про рух коштів, ОСОБА_10 використала залишок коштів, які надійшли від ОСОБА_13 шляхом оплати цифрових товарів, здійснення онлайн - покупок та поповнення мобільних рахунків, як оплату в Інтернет - магазинах та станом на 22 год. 43 хв. 20.09.2022 баланс по її картці становив 1,19 грн (а.с.108 тому № 1).

Судом враховано протокол огляду від 19.06.2023, відповідно до якого проведено огляд цифрового носія, в ході якого встановлено, що номери операторів мобільного зв`язку, якими користувався ОСОБА_7 під час спілкування з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 працювали в межах місця знаходження ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23», яка розташована за адресою: м.Полтава, вул. Пушкіна, 91. Даними проведеного огляду підтверджено, що ОСОБА_10 належить банківська картка, емітована АТ КБ «Приватбанк» та має номер НОМЕР_3 .

12 вересня 2022 року, о 10 год. 46 хв., ОСОБА_22 за допомогою мобільного додатку «Raiffeisen Online» здійснив переказ у сумі 1100,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_10 .

Надалі, 12 вересня 2022 року, об 11 год. 20 хв. ОСОБА_22 здійснив ще один переказ у сумі 1100 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_3 , належний ОСОБА_10 .

Наступного дня, 13 вересня 2022 року, о 09 год. 39 хв. ОСОБА_22 здійснив переказ на банківську картку № НОМЕР_3 , належну ОСОБА_10 у сумі 8500 грн.

13 вересня 2023 року ОСОБА_10 здійснила переказ грошових коштів на картку № НОМЕР_4 у сумі 8500 грн. на картку, яка належала ОСОБА_9 .

Надалі, 18 вересня 2022 року, о 15 год. 08 хв., ОСОБА_13 за допомогою додатку «Monobank» здійснив переказ у сумі 6934 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належав ОСОБА_9

19 вересня о 12 год. 27 хв., ОСОБА_13 здійснив ще один переказ у сумі 5125 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_10

19 вересня 2023 року, у період часу з 15 год. 11 хв. до 15 год. 12 хв. карткою, яка належала ОСОБА_10 та мала номер НОМЕР_3 здійснено два розрахунки в магазині «МаркетОпт», розташований за адресою: м. Полтава, вул. Дмитра Коряка, 3 в сумі 3206,31 грн. (а.с. 248 - 251 тому № 2).

Суд у вироку послався на протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_10 від 27.12.2022, зафіксовано, що при відкритті «журналу дзвінків» маються дзвінки з номеру НОМЕР_13 , яким користувався ОСОБА_7 та смс - повідомлення з інших номерів, якими також користувався обвинувачений, зокрема, з номера НОМЕР_5 . У галереї збережених світлин у папці «Месенджер» містяться фото з зображенням ОСОБА_7 та фото причепу синього кольору (а.с.109 - 110 тому № 1).

19.08.2023 проведено слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_10 , яка показала, що через соціальну мережу «Фейсбук» познайомилася з ОСОБА_7 та той повідомив їй, що перебуває в СІЗО м. Полтави. Далі в ході спілкування він попросив її через наданий ним пароль здійснити вхід на сайт «ОLХ» та переслав фото причепа, які необхідно було там розмістити, як оголошення про його продаж, що вона і зробила, Крім цього, ОСОБА_7 попросив її повідомити йому номер належної їй банківської картки. Після цього на її рахунок надійшли грошові кошти в сумі 100 грн., за які вона оплатила оголошення на ««ОLХ». Далі ОСОБА_10 повідомила дані, які надав їй ОСОБА_7 для входу на сайт «ОLХ», а саме зареєстровано на ім`я: ОСОБА_23 (а.с.1-5 тому № 4).

Суд врахував як докази вини обвинуваченого протокол огляду мобільного телефону марки ОППО Рено лайт від 07.08.2023, який належав ОСОБА_9 встановлено та підтверджено факт спілкування ОСОБА_7 з нею, а саме розмови стосувалися інтимних стосунків, а також той просив поповнювати йому мобільні рахунки (а.с. 10 - 24 тому № 4).

ТОВ «ЄМАРКЕТ Україна» повідомило, що на платформі ОЛХ оголошень розміщувався обліковий запис за номером телефону, яким користувався ОСОБА_7 : НОМЕР_13 (а.с.28 - 34 тому № 4).

Всі наведені докази суд першої інстанції визнав належними та допустимими, достатніми для визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Обвинувачений у своїй апеляційній скарзі не оспорює належність та допустимість цих доказів, натомість наполягає на своїй позиції щодо непричетності його до вчинення злочину.

Суд першої інстанції аналізуючи вищенаведені докази та надаючи їм оцінку зазначив наступне.

Досліджуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_7 суд визнав кожний доказ належним, допустимим, достовірним, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення в справі.

З цих підстав суд знайшов неспроможними та такими, що суперечать доказам, дослідженим у судовому засіданні показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо непричетності до вчинення шахрайських дій стосовно потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 мав у користуванні номери операторів НОМЕР_13 та НОМЕР_5 , за допомогою яких спілкувався зі свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що він сам і підтвердив в ході судового слідства.

При цьому, під час проведеного обшуку ці мобільні телефони вилучені безпосередньо в ОСОБА_7 , останній їх добровільно видав.

Будучи допитаними в суді, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 переконливо вказали саме на ОСОБА_7 , як на особу, з яким вони спілкувалися, він просив їх надавати дані банківських карток, неодноразово телефонував до них, повідомляв про продаж причепу, розміщення оголошень на платформі онлайн-оголошень «OLX».

Грошові перекази від потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 надходили на банківські картки ОСОБА_10 , яка надалі їх частину перерахувала на картку ОСОБА_9 за вказівкою саме ОСОБА_7 .

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в деталях повідомили суду на які потреби витратили грошові кошти, які надходили на їхні рахунки.

У судовому засіданні ОСОБА_7 повідомив суду, що до вчинення кримінальних правопорушень можливо причетний ОСОБА_14 .

Незважаючи на те, що останній підтвердив свою можливу причетність до вчинення шахрайських дій, які інкриміновані ОСОБА_7 , суд критично віднісся до його показань, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Доказами, наданими в розпорядження суду у дні вчинення кримінальних правопорушень не підтверджено факт перебування в одній камері ув`язнених ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .

Тобто показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є незміннми, послідовними, узгоджуються з іншими доказами в справі.

З урахуванням досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення надано суду достатні та переконливі докази вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Також суд послався на практику Європейського суду з прав людини у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011, відповідно до якої при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Визнавши показання обвинуваченого ОСОБА_7 неспроможними та суперечливими, суд розцінив його поведінку як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намаганням уникнути кримінальної відповідальності.

На спростування доводів апеляційної скарги, колегія суддів додатково зазначає, що фактично обвинувачений не заперечує факт листування смс повідомленнями мобільних телефонах між ним та свідками ОСОБА_10 і ОСОБА_9 . При цьому, на спростування доводів апеляційної скарги обвинуваченого, листування між ОСОБА_7 та свідками ОСОБА_10 і ОСОБА_9 не було суто романтичним, що підтверджено протоколами оглядів мобільних телефонів, належних свідкам, та фото таблицями до них, де ОСОБА_7 прохає ОСОБА_10 розмістити оголошення про продаж причепа, просить рекламувати це оголошення, просить її надати номер своєї карти. На який в подальшому надійшли грошові кошти від потерпілих за начебто купівлю причепа.

В той же час, показання свідка ОСОБА_14 повністю суперечать іншим доказам у кримінальному провадженні, а отже суд першої інстанції правильно не врахував їх як доказ невинуватості обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності громадян, має незняті та непогашені судимості, офіційно не працював, має на утриманні малолітню дитину, негативно характеризується за місцем відбування покарання, на обліку в лікаря - психіатра, - нарколога, - невролога не перебуває. Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд правильно врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, їхню суспільну небезпечність, характеристику його особи, вік, майновий стан, поведінку як під час вчинення кримінальних правопорушень, так і після цього, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а тому дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3