Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/403/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000230 від 02 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плетений Ташлик Маловисківського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-18 травня 2023 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

-15 листопада 2023 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ч.4 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2024 року ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом, невідбута частина 4 роки 11 місяців 23 дні,

визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2021 року, більш суворим, призначеним даним вироком, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

У апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи юридичної кваліфікації дій та правильність висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, просить скасувати вирок, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями норм кримінально процесуального закону та ухвалити новий вирок, згідно з яким призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.4 ст..70 КК України, ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2023 року та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 7 місяців. Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2023 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 та ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік виконувати самостійно.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд при ухваленні вироку неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, яке виразилось у неправильному застосуванні вимог ч.4 ст. 70 КК України, а саме призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів, вказав про зарахування відбутої частини покарання, разом з тим фактично застосувавши принцип часткового складання покарань, та взагалі залишив поза увагою покарання, призначене за вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2023 року, не зазначивши про його самостійне виконання, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану при слідуючих обставинах.

Так, ОСОБА_7 достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який Указом Президента № 2915-ІХ від 19.02.2023 року продовжено до 20.05.2023 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, 27.04.2023 року близько 21 години перебуваючи в гостях в будинку, який належить ОСОБА_9 та який розташований по АДРЕСА_2 , побачив в кімнаті будинку мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J1 Duos», який належить ОСОБА_10 . Реалізуючи вказаний злочинний намір, з прямим умислом, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, обвинувачений ОСОБА_7 скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає шляхом вільного доступу знаходячись в будинку за вказаною адресою таємно викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J1 Duos».

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоду на суму 730, 00 грн.

В подальшому від заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 надійшли зміни до апеляційної скарги, в яких вона просить вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2024 року скасувати та кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння відповідно до ст. 5 КК України.

В судове засідання апеляційного суду адвокат ОСОБА_11 будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, повідомив, що підтримає змінену апеляційну скаргу прокурора та не заперечує проти її задоволення, окрім того повідомив, що обвинувачений ОСОБА_7 проходить військову службу за контрактом, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України вважає, що неявка адвоката та обвинуваченого не перешкоджає розгляду апеляційної карги прокурора.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який повністю підтримав змінену апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Перевіряючи вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора, з урахуванням змін, які були підтримані захисником у судовому засіданні про необхідність скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 27 квітня 2023 року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684, 00 грн. на місяць, а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 730 грн.

Як убачається з оскаржуваного вироку діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 в розмірі 730 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна становила 730 грн., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684, 00 грн., то колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів ч. 2 ст. 404 КПК України, посилання в оскаржуваному вироку на скоєння обвинуваченим ОСОБА_7 повторного таємного викрадення майна, належного ОСОБА_10 , вчиненого в умовах воєнного стану, підлягає виключенню як таке, що з урахуванням вищенаведеного, не підпадає під кримінально караного діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Таким чином, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 слід скасувати, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України закрити, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Змінену апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2024 року, в кримінальному провадженні № 0000230 від 02 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України закрити, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, відповідно до ст. 5 КК України та п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4