УХВАЛА

12 липня 2024 року

м. Київ

справа № 336/6125/18

провадження № 51-5699 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2020 року стосовно нього,

встановив:

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя вироком від 25 вересня 2019 року засудив ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. Виправдав ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

17 березня 2020 року Дніпровський апеляційний суд вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_4 у частині виправдання його за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України, стосовно потерпілої ОСОБА_5 скасував та призначив новий розгляд у суді першої інстанції.

Засуджений, не погоджуючись із постановленими стосовно нього судовими рішеннями, повторно звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить поновити строк на касаційне оскарження, вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2019 року в частині засудження його за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, скасувати, ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2020 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу й додані до неї матеріали, Суд уважає, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає поверненню з огляду на таке.

Статтею 425 КПК України передбачено, що правом на касаційне оскарження наділені засуджений, його законний представник чи захисник - у частині, що стосується інтересів засудженого.

Тобто засуджений є самостійним суб`єктом оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, засуджений ОСОБА_4 на час проголошення ухвали суду апеляційної інстанції не перебував під вартою, тому для нього строк на касаційне оскарження судових рішень відраховується з 17 березня 2020 року.

Частиною 1 статті 117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений ухвалою суду за клопотанням заінтересованої особи.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнювали можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінка особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), й інші доречні обставини.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження засуджений посилається на неефективну роботу його захисників, неналежне виконання ними своїх професійних обов`язків у частині подання касаційної скарги, неможливість особистого звернення через юридичну неосвіченість.

Проте колегія суддів уважає, що наведені засудженим обставини об`єктивно не перешкоджали чи унеможливлювали його своєчасне звернення до суду касаційної інстанції.

Так, ОСОБА_4 після набрання вироком чинності 17 березня 2020 року вперше особисто звернувся з касаційною скаргою лише 09 квітня 2024 року, тобто більше ніж через 4 роки, що є достатньо тривалим пропущеним процесуальним строком.

При цьому засуджений не послався на ті непереборні обставини, які дійсно завадили йому своєчасно звернутись до суду касаційної інстанції.

Також засуджений не підтвердив належними фактичними даними невиконання своїх професійних обов`язків захисниками, з якими укладав угоди та мав можливість контролювати їхню роботу.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вважає зазначені ОСОБА_4 причини пропуску процесуального строку поважними, тому клопотання задоволенню не підлягає, а касаційну скаргу слід повернути засудженому.

Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

ухвалив:

відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2019 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2020 року, касаційну скаргу засудженого - повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3