Справа № 760/6369/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4114/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Берегово, Закарпатської області, громадянки України, не маючої освіти, незаміжньої, офіційно не працевлаштованої, зі слів має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

- 09.06.2020 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі,-

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , 05.02.2024, приблизно о 16 год. 40 хв., перебуваючи на конкорсі поруч з ескалатором в приміщенні Центрального залізничного вокзалу ст. «Київ-Пасажирський», що за адресою: АДРЕСА_2 , де побачила раніше невідому жінку, ОСОБА_11 , у якої на плечах був одягнений рюкзак блакитного кольору в середині якого знаходився гаманець з грошовими коштами у розмірі 18 517 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень.

В цей час у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний корисливий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення за рахунок майна потерпілої ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , 05.02.2024 о 16 годині 45 хвилин, перебуваючи на ескалаторі Центрального залізничного вокзалу станції «Київ-Пасажирський», який рухався до низу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характери своїх дій, передбачаючи та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи таємно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за її злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, обравши момент коли потерпіла втратила пильність та відволіклась від слідкування за своїм майном, підійшовши з заду до потерпілої, ОСОБА_7 своєю правою рукою розстебнула центральне відділення рюкзака, з якого дістала гаманець блакитного кольору, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, в середині якого знаходились грошові коштами у сумі 18 517 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень, та поклала його до своєї лівої кишені куртки, в яку була одягнена на той час, після чого, утримуючи при собі викрадений гаманець з грошовими коштами покинула місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_7 завдала потерпілій ОСОБА_11 , матеріальної шкоди на загальну суму 18 517 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень.

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2024 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК і призначено їй покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту її затримання, тобто з 05 лютого 2024 року. Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_7 , у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Солом`янського районного суду у м. Києві від 28.03.2024 року та призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування основного покарання із випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Та покласти на ОСОБА_7 обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вважає, що оскаржуваний вирок Солом`янського районного суду м. Києва є таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Так, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 в цілому дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства, проте вирок підлягає зміні, оскільки судом не було враховано деякі обставини, а саме:

- обвинувачена активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, викрадені речі було повернуто потерпілому;

- відсутність будь яких претензій з боку потерпілої.

Разом з тим, призначаючи покарання обвинуваченій, суд першої інстанції не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України хоч і є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, яка вину визнала повністю, щиро покаялась у вчиненому, активно сприяла органу досудового розслідування, дані про її особу, зокрема, те, що остання має на утриманні малолітніх дітей, працює не офіційно, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України судом першої інстанції не враховано обставиною, що пом`якшує покарання, те, що майно, яке було предметом злочинного посягання, було вилучено та повернуто у володіння власника, про що свідчить розписка потерпілої, яка наявна в матеріалах кримінального провадження, а також відсутність завданої матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням потерпілій.

Таким чином, врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, наявність двох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, невелику вартістю предмету злочину, які було викрадено та в подальшому повернуто власнику, відсутність матеріальних претензій до обвинуваченої з боку потерпілої, які у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, суд першої інстанції не призначив обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, захисник ОСОБА_8 повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явився. Проважність причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Обвинувачена ОСОБА_7 , належним чином повідомлена про судовий розгляд що стверджується розпискою та будь-яких клопотань про безпосередню участь у судовому засіданні апеляційного суду від останньої не надходило. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про можливість проведення апеляційного розгляду без участі обвинуваченого та захисника.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжки) вчиненої повторно, в умовах воєнного стану, є вірною.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищенаведені положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченої, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, перевіряючи вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно положень ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, ніде не працює, в період військового стану не займалась жодною суспільно-корисною працею, незаміжня, зі слів має двох неповнолітніх дітей, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнав щире каяття та вказав про відсутність обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України.

Поряд з цим, суд першої інстанції врахувавши положення ст. 65 КК України, обставини кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченої до вчиненого, дані про її особу, дійшов висновку про доцільність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, яке буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд не знайшов підстав для застосування до обвинуваченої положень ст. 69 КК України.

Враховуючи наведені у вироку висновки місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, суд діяв з дотриманням вимог статей 50, 65,66 КК України та визначив обвинуваченій достатню міру покарання, яке за своїм розміром є мінімальним, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Підстав для пом`якшення покарання та застосування положень статей 69, 75 КК України про що просить захисник у скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 неофіційно працевлаштована, має на утриманні малолітніх дітей, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та будь-яких підтверджуючих наведені обставини даних суду надано не було.

Доводи апеляційний скарги захисника про те, що викрадені речі були повернуті потерпілому та про відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, на думку колегії суддів, істотно не знижують ступінь тякості та суспільної небепезки вчиненого правопорушення, не є вирішальними для суду та суттєво не впливають на призначення судом міри покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції іншої обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , зокрема активне сприяння розкриттю злочину, то колегія суддів знаходить їх необґрунтованими.

Так, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, які мають істотне значення для повного його розкриття (наприклад, викриття інших співучасників злочину, визначення ролі кожного у його вчиненні, передачу речових доказів чи предметів, здобутих злочинним шляхом).

Усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені самостійно правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачена не повідомила. Така поведінка обвинуваченої не є проявом активного сприяння розкриттю злочину, адже вона жодним чином не була направлена на активну та ініціативну допомогу слідству. Визнання вини ОСОБА_7 та щире каяття після її затримання є окремими обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК і вже були враховані судом.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. Враховуючи, що судом встановлена лише одна пом`якшуюча покарання обставина, підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Встановлені обставини вчиненого кримінального правопорушення, які зазначені у вироку суду та відсутність конкретних обставин у провадженні, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, свідчать про неможливість застосування до обвинуваченої положень ст. 69 КК України та звільнення обвинуваченої від відбування покарання з іспитовим строком. Застосування ст. 75 КК України не сприятиме її виправленню.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, підстав для його пом`якшення чи застосування ст. 75 КК України за апеляційними доводами захисника не встановлено.

Інших доводів, які б свідчили про суворість призначеного покарання, апеляційні скарги не містять.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання узгоджується з статтями 50, 65 КК України, апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4