ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2958/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/606/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000849 від 17.03.2023, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, який має середню освіту, який в силу статті 89 КК України раніше судимим не був, не одруженого, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до статті 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням строком на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно статті 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 16.03.2023 приблизно о 12:40, більш точний час встановити не виявилось за можливе, у період дії в Україн воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, строк дії якого було продовжено Указом Президента України, від 06 лютого 2023 року № 58/2023 з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вільного доступу, перебуваючи у приміщенні банку «Райффайзен банк», котрий розташований за адресою: АДРЕСА_3 , побачив у вказаному банку, на стойці біля каси вказаного банку, мобільний телефон ТМ «Меіzu» М5С синього кольору, 2017 року випуску, об`єм оперативної пам`яті - 2 ГБ та вбудованої пам`яті - 16 ГБ з ушкодженнями у вигляді пошкодження захисного скла та пошкодженні задньої сторони корпусу, який попередньо там залишив ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 на очах у ОСОБА_7 , та в цей час у останнього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану. ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон ТМ «Меіzu» М5С синього кольору, 2017 року випуску, об`єм оперативної пам`яті - 2 ГБ та вбудованої пам`яті - 16 ГБ, з ушкодженнями у вигляді пошкодження захисного скла та пошкодження задньої сторони корпусу - вартістю згідно з висновком експерта - 734 гривні, який належить потерпілому ОСОБА_8 , взявши вказаний мобільний телефон до правої руки, зі стойки біля каси у вказаному банку та покинув місце вчинення злочину разом з викраденим та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 , на суму 734 гривні 00 копійок.

Не погодившись з зазначеним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, яка в подальшому ним була змінена, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати. На підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує на те, що Верховною Радою України 18.07.2024 прийнято Закон № 3886-IХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024.

Цим Законом внесено зміни до статті 51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на 2023 рік становить 2684 гривень. Згідно вироку, ОСОБА_7 16.03.2023 здійснив крадіжку, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 шкоду на суму 734,00 грн., тобто вартість викраденого майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, таким чином, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 підлягає закриттю на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим про дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання не прибув, надав до суду клопотання в якому просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити, кримінальне провадження закрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, апеляційний розгляд здійснювати у його відсутність у зв`язку з поганим самопочуттям.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394, частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Згідно вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, встановлений у статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 16 березня 2023 року, та його діями було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 в розмірі 734, 00 гривні.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 684 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1 342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України, становить 2 684 грн (1342*2 = 2 684).

Як вбачається з вироку суду, діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 в розмірі 734, 00 гривні.

Положеннями частиною 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в частині 1 статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна вартість якого становить 734, 00 гривні, тобто ця сума є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2 684 гривень, суд апеляційної інстанції, враховуючи передбачені статтею 58 Конституції України, статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного вважає, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи, що відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, та проти такого закриття не заперечували учасники провадження.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок Московського районного суду м. Харкова від 27.11.2023 стосовно ОСОБА_7 - скасуванню, а кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України - закриттю, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України - закрити, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: