ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3309/24 Справа № 187/538/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2024 року у кримінальному провадженні №00000238 від 14.02.2024 року щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитров Донецької області, українця, освіта повна загальна середня, розлученого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює робітником в ПрАТ «Оріль-Лідер», раніше судимого в останнє:

- 19.06.2012 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, п. 9 ч. 2 ст. 115, п. 12 ч. 2 ст. 1 15 КК України,на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено покарання у вигляді 14 років 8 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий термін покарання за вироком Дмитрівського районного суду від 30.12.2009 року та остаточно призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

23.05.2023 року, ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області, на підставі ст. 82 КК України замінено невідбуту частину покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, строком на 1 рік 11 місяців 09 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

Відповідно до положень б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України ОСОБА_5 перераховано невідбуте покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2012 року, з урахуванням ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.05.2023 року у вигляді обмеження волі яке становило 11 місяців 9 днів у позбавлення волі строком 5 місяців 19 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2012 з урахуванням ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.05.2023 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

Початок строку відбування покарання відраховано з 21.03.2024 року, тобто з моменту перебування обвинуваченого в умовах тримання під вартою.

За цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним за наступних обставин.

24 липня 2023 року ОСОБА_5 прибув до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Галицького, 1 А, для відбуття покарання призначеного йому вироком Красноармійського міськрайсуду Донецької області від 19.06.2012 року.

Так, за заявою ОСОБА_5 від 15.09.2023 року про працевлаштування в Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)» його було включено до наказу №07/зас-23 «Про укладення строкового трудового договору із засудженими до позбавлення волі в установі», відповідно до якого ОСОБА_5 приступає до своїх обов`язків з 18.09.2023 року на контрагентські об`єкти установи.

Того ж дня, тобто 15.09.2023 року ОСОБА_5 під підпис був ознайомлений з межами території контрагентського об`єкта ПрАТ «Оріль- Лідер» на якому працевлаштовані засуджені та яка, відповідно до ч. 3 ст. 56 Кримінально-виконавчого кодексу України. В подальшому, 18.09.2023 року між ПрАТ «Оріль-Лідер» в якості «замовника» та Державною установою «Дніпровська виправна колонія (№89)» в якості «виконавця» укладено Договір №А-4 «на працевлаштування робочих із числа осіб, які утримуються в Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)» відповідно до п.1.1 «виконавець» надає у розпорядження «замовнику» робітників із числа осіб, які працевлаштовані і утримуються в Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)» у кількості 40 осіб, але не менше 15 осіб для виконання робіт за адресою: Петриківський район (на теперішній час Дніпровський район), село Єлизаветівка, вул. Хмельницького, буд. 1.

Надалі, 01.01.2024 року між ІІрАТ «Оріль-Лідер» в якості «замовника» та Державною установою «Дніпровська виправна колонія (№89)» із якості «виконавця» заключено новий Договір №А-1 «на працевлаштування робочих із числа осіб, які утримуються в Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)» відповідно до п.1.1 «виконавець» надає у розпорядження «замовнику» робітників із числа осіб, які працевлаштовані і утримуються в Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)» у кількості 40 осіб, але не менше 15 осіб для виконання робіт за адресою: Петриківський район, село Єлизаветівка, вул. Хмельницького, буд. 1.

Окрім цього, 02.01.2024 року між Державною установою «Дніпровська виправна колонія (№89)» в якості «Роботодавця» та ОСОБА_5 укладено строковий трудовий договір, у відповідності до ст. ст. 60, 118 КВК України та ст. 23 КЗпП України, за яким ОСОБА_5 працевлаштований в Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)».

13.02.2024 року, близько 07-50 год., ОСОБА_5 разом із іншими засудженими, які відбувають покарання в Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)», які були залучені для виконання робіт, пов`язаних із миттям тари та розробки птиці, направились у супроводі відповідальної особи з числа працівників Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» та за маршрутом, який затверджений начальником установи до контрагентського об`єкту - ПрАТ «Оріль-Лідер», що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Єлизаветівка, вул. Хмельницького, буд. 1, куди прибули о 09-00 год. до визначеного місця роботи на ізольованій території контрагентського об`єкту ПрАТ «Оріль-Лідер» та приступили до праці, під час відбування покарання у встановленому законодавством порядку.

Під час перебування на контрагентському об`єкті за вищевказаною адресою, засуджений ОСОБА_5 13.02.2024 року о 10-52 год. самовільно, без оформленого у встановленому порядку дозволу та за відсутності законних підстав, маючи умисел на ухилення від відбування покарання, залишивши своє робоче місце та територію зазначеного об`єкту, зник у невідомому напрямку, таким чином самовільно залишив місце відбування покарання у виді обмеження волі.

13.02.2023 року, приблизно о 21-00 год., працівниками ВРПП Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області на території м. Кам`янське Дніпропетровської області було затримано засудженого ОСОБА_5 , про що було повідомлено працівникам Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» (вказаний факт було зареєстровано в ЄО №608 від 13.02.2024) та в подальшому переданий працівникам установи.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними, протиправними діями порушив ч. 1 ст. 9 Кримінально-виконавчого кодексу України, ч.ч. 3, 4 ст. 59 Кримінально-виконавчого кодексу України, а також порушив п. 4 розділу 2 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018, де зазначено, що засудженим заборонено самовільно залишати призначену для перебування ізольовану територію, приміщення або визначене місце роботи.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 390 КК України, як самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

В апеляції:

- обвинувачений просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначеного покарання та замінити покарання у виді 11 місяців позбавлення волі на більш м`яке.

В обґрунтування апеляційних вимог не оскаржуючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій та доведеність його вини, зазначає, що призначене покарання є занадто суворим та не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що судом не враховано, що після затримання ОСОБА_5 з 13 по 23 лютого 2024 року відбув 10 діб в ДІЗО та 30 діб та в період з 23 лютого по 21 березня 2024 року утримувався під вартою на загальних засадах. З урахування того, що ухвалою Володимирського районного суду Рівненської області від 23 травня 2023 року ОСОБА_5 було змінено невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким на обмеження волі строком на 1 рік 11 місяців 9 днів, за таких обставин вважає, що відбув подвійне покарання.

Вказує, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який є вимушеним переселенців, має вікові хронічні захворювання, утримує матір похилого віку.

Заслухавши захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 390 КК України, в апеляції обвинуваченого не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи обвинуваченого щодо необхідності призначення йому менш суворого покарання, не є переконливими.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким, дані про особу ОСОБА_5 , який раніше судимий, вчинив інкримінований злочин під час відбування покарання, характеризується задовільно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття, а обтяжуючою покарання обставиною - рецидив злочину.

Таким чином, при призначенні покарання суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі санкції, передбаченої ч. 1 ст. 390 КК України, у виді 1 років позбавлення волі вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З таким видом і розміром призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_5 погоджується й колегія суддів, оскільки саме таке покарання є достатнім та необхідним для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Доводи обвинуваченого щодо неврахування даних про те, що він утримує матір похилого віку, є вимушеним переселенцем не є достатньо переконливими та такими, що свідчать про необхідність пом`якшення призначеного судом покарання з огляду на те, що дані обставини не слугували стримуючим фактором у його протиправній діяльності, окрім того в матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_5 статусу тимчасово переміщеної особи та докази на підтвердження догляду та утримання матері.

Посилання ОСОБА_5 на наявність хронічних захворювань, як підстави для пом`якшення покарання не є переконливими, оскільки в матеріалах справи відсутні медичні дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах установи виконання покарань, а також і те, що він своїм станом здоров`я потребує постійного медичного догляду.

Також враховується і те, що обвинуваченим вчинено інкриміноване кримінальне правопорушення в період відбування покарання, при цьому останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що в своїй сукупності свідчить про те, що ОСОБА_5 є особою схильною до протиправної поведінки та належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а тому більш м`яке покарання не сприятиме попередженню вчинення нових злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, в тому числі й ті, на які посилається обвинувачений в своїй апеляції, та призначив ОСОБА_5 покарання, яке відповідає особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення, яке відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для пом`якшення покарання, як на це вказує обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

Твердження обвинуваченого щодо незарахування попереднього тримання його під вартою та повторного відбування покарання є неприйнятними, з огляду на таке.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 в період вчинення інкримінованого злочину відбував покарання за вироком Красноармійського міськрайонним судом Донецької області від 30.12.2009 року, яким йому остаточно до відбуття було призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

Так, дійсно ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.05.2023 року, на підставі ст. 82 КК України, ОСОБА_9 було замінено невідбуту частину покарання за вищезазначеним вироком більш м`яким, а саме на обмеження волі строком 1 рік 11 місяців 9 днів, після чого ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2023 ОСОБА_5 у строк відбуття покарання було зараховано час перебування у ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» та час слідування під вартою до виправного центр з 23.05.2023 по 24.07.2023 включно, з розрахунку один день перебування під вартою відповідає двом дням обмеження волі, тобто 62 дні, що згідно підпункту б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України складало 2 місяці 2 днів.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції з урахуванням того, що ОСОБА_5 після постановлення вироку, однак до повного його відбуття вчинив нове кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання за оскаржуваним вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Красноармійського міськрайонним судом Донецької області від 19.06.2012 року.

При цьому, з дотриманням положень ч. 1 ст. 72 КК України, судом було перераховано менш суворий вид покарання в більш суворий з розрахунку 2 дні обмеження волі на 1 день позбавлення, а тому враховуючи залишок покарання за вказаним вироком, який з урахуванням ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.05.2023 року становив 11 місяців 9 днів (обмеження волі) їх було вірно перераховано на 5 місяців 19 днів (позбавлення волі). Після чого, судом з дотриманням вимог закону та з урахування строку попереднього ув`язнення та затримання обвинуваченого 13.02.2023 року остаточно до відбуття ОСОБА_5 призначено 1 рік 4 місяці позбавлення волі, з чим погоджується колегія суддів та вважає таке покарання таким, що визначене правомірно.

З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції, - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2024 року у кримінальному провадженні №00000238 від 14.02.2024 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4