Справа № 444/3061/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/78/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлісся Жовківського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 22 грудня 2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_8 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в користь ОСОБА_11 17 400 гривень на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.

Стягнуто з обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 62 600 гривень на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди та 300 000 гривень завданої моральної шкоди.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 25 травня 2016 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автодорозі Львів-Рава-Руська у напрямку до м. Рава-Руська Львівської області, в районі 39 км + 300 м, що у Жовківському районі Львівської області, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «безпечна швидкість»); Р.2 п.2.3 б), д); Р.10 п.10.1; Р.12 п.п.12.1, 12.2, 12.3; Р.13 п.п. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи вказаним автомобілем, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, без причин технічного характеру виїхав на праве узбіччя по ходу свого руху, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля аж до повної зупинки такого, що призвело до перекидання даного транспортного засобу, в результаті чого пасажир такого - ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, пасажир автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №61/2016 від 08.06.2016 отримала поєднану травму грудної клітки та живота у вигляді розтрощення грудної клітки з множинними розривами легень, розчавлення селезінки, що ускладнилось гострим знекровленням організму, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Таким чином, 25 травня 2016 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автодорозі Львів-Рава- Руська у напрямку до м. Рава-Руська Львівської області, в районі 39 км + 300 м, що у Жовківському районі Львівської області, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбувся виїзд автомобіля за межі проїзної частини та його перекидання, внаслідок цього пасажир автомобіля ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди, тобто ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало порушення водієм ОСОБА_8 вимог Р.1 п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «безпечна швидкість»); Р.2 п.2.3 б), д); Р.10 п.10.1; Р.12 п.п.12.1, 12.2, 12.3; Р.13 п.п. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, а саме:

2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

«б» бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

«д» не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

13.1 Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

13.3 Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Таким чином, ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, внаслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 звернули з апеляційними скаргами.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить вирок Жовківського районного суду Львівської області від22 грудня 2023 року скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити за відсутністю в його діях складу злочину.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат покликається на те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку фактам, які мають значення для справи. Зокрема, вказує, що у результаті ДТП, яке мало місце 25 травня 2016 року, загинула дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_12 . Згідно з диспозицією ч. 2 ст. 286 КК України, суб`єктом злочину може бути виключно особа, яка в момент події керувала транспортним засобом. ОСОБА_8 заперечує факт керування ним автомобілем марки «Мерседес Віто», д.н.з. НОМЕР_1 , та стверджує, що рух автомобілем у момент пригоди здійснювала ОСОБА_12 . Протягом тривалого час досудового слідства та судового розгляду позиція ОСОБА_8 не змінювалась, а його свідчення жодного разу не суперечили між собою.

Апелянт зазначає, що як доказ факту керування ОСОБА_8 автомобілем, судом здійснено покликання виключно на висновок комісійної судово-медичної експертизи №197-КЕ/6182/2017/пп від 26 лютого 2018 року, проведеної експертами Харківського бюро судово-медичних експертиз. Однак вказаний висновок складений з грубим порушенням законодавства, викликає сумніви і є недопустимим доказом у справі. При цьому згідно з висновком комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №171/172/3340 від 17 жовтня 2016 року (проведена КЗ ЛОР «ЛОБСМЕ») визначити, хто перебував за кермом автомобіля у момент події - ОСОБА_8 чи ОСОБА_12 , неможливо. Відповідно до висновку №197-КЕ/6182/2017/пп експерти вважають, що за кермом автомобіля у момент події міг перебувати ОСОБА_8 , а на передньому сидінні пасажира ОСОБА_12 . Експертами констатовано, що особа, яка керувала автомобілем, у момент події контактувала грудною кліткою з кермом. При цьому у вищенаведених висновках експертиз вказано, що у ОСОБА_12 виявлено травму живота та грудної клітки, у ОСОБА_8 травм грудної клітки чи живота не виявлено, у нього виявлено перелом тіла другого шийного хребця з переходом на основу зубоподібного відростка хребця, забій спинного мозку, садна на обличчі та в ділянці спини. Висновок 197-КЕ/6182/2017/пп не містить жодного аналізу ролі керма по відношенню до отримання вкрай складних травм грудної клітки та живота ОСОБА_12 , жодного обґрунтування відсутності тілесних ушкоджень в ділянці живота та грудної клітки ОСОБА_8 при контактуванні з кермом. Наведене, на думку апелянта, свідчить про неповноту та необ`єктивність дослідження експертами обставин справи.

Також у вказаному висновку не зазначено свідоцтв про присвоєння кваліфікації судових експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; не наведено переліку нормативних актів, методик, рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, які використовувались експертами.

Жодних інших доказів, які б вказували на керування чи можливе керування автомобілем саме ОСОБА_8 в ході судового розгляду справи не здобуто. При цьому суд не надав оцінки доказу у вигляді висновку судово-медичного експерта №290/2016 від 11 липня 2016 року в частині того, що в ОСОБА_8 тілесних ушкоджень в ділянці грудей та живота не виявлено. Вважає, що за таких обставин можливо дійти до висновку про помилковість висновків суду щодо того, що ОСОБА_8 є суб`єктом інкримінованого йому злочину.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок Жовківського районного суду Львівської області від 20 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат вказує на те, що оскаржений вирок є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнятий з грубим порушенням вимог законодавства України. Зокрема, вказує, що в основу доведеності винуватості ОСОБА_8 покладено висновок комісійної судово-медичної експертизи 197-КЕ/6182/2017/пп від 26 лютого 2018 року, проведеної Харківським обласним бюро судово-медичних експертиз. Вказаний висновок взагалі не має братися до уваги, оскільки такий не дає чіткої відповіді на поставлені питання та містить припущення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Захисник покликається на засади кримінального провадження, закріплені у статтях 21-22 КПК, та вказує, що ОСОБА_8 подав до суду клопотання від 21 листопада 2018 року (т. 1, а.с. 27), яке судом так і не було розглянуто. Тобто суд не поставив на розгляд клопотання обвинуваченого щодо призначення експертизи.

Зазначає, що наявні у матеріалах справи висновки експертизи фактично виключають один одного, тому суду необхідно було усунути вказану суперечність та встановити дійсні обставини справи. ОСОБА_8 категорично заперечує керування транспортним засобом. Висновками експертів не встановлено, що саме ОСОБА_8 здійснював керування автомобілем. Суд допиту експертів стосовно висновків наданих ними експертиз не провів.

Потерпілий ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 , у яких вказує, що у висновку комплексної судово-медичної та автотехнічної експертизи №197-КЕ/6182/2017пп від 26 лютого 2018 року чітко вказано, що за кермом автомобіля «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у момент події знаходився (а не міг перебувати) ОСОБА_8 , а на передньому сидінні пасажира - ОСОБА_12 , і це вказано у категоричній формі, а не є припущенням. Крім цього висновку експертизи, вина ОСОБА_8 повністю доведена в суді першої інстанції і іншими належними та допустимими доказами. З огляду на це, просить залишити апеляційну скаргу адвоката Вольського в інтересах ОСОБА_8 без задоволення, а вирок Жовківського районного суду Львівської області від 22 грудня 2023 року - без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав. Водночас, у судовому засіданні 3 вересня 2024 року ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги своїх захисників та зазначив, що у момент дорожньо-транспортної пригоди він автомобілем не керував, за кермом такого знаходилась ОСОБА_12 .

Його захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали свої апеляційні скарги та просили такі задовольнити. Не заперечили проти проведення розгляду у відсутності ОСОБА_8 .

Прокурор ОСОБА_9 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Представник потерпілого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг. Зазначив, що ОСОБА_11 не з`явився у судове засідання через погане самопочуття та просив розглядати справу у його відсутності.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_15 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, враховуючи, що в апеляційних скаргах не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, заслухавши думку учасників процесу, з метою дотримання розумних строків розгляду, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, місцевий суд обґрунтував, покликаючись, зокрема, на показання потерпілого ОСОБА_11 , а також письмові докази:

- протокол огляду місця події від 25 травня 2016 року та схему до нього, згідно з якими на місці пригоди виявлено автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого наявна повна деформація кузова, відсутнє ліве дзеркало (зовнішнє), розбите вітрове скло, скло в дверці водія, відсутня ліва передня блок-фара, відсутнє заднє ліве скло, деформація переднього капота, відсутні передній і задній номерний знак. Крім цього, виявлено труп ОСОБА_16 , який знаходиться в смузі зелених насаджень, що справа при русі в напрямку до м. Рава-Руська;

- висновок СМЕ №61/2016 від 8 червня 2016 року, згідно з яким ОСОБА_12 отримала поєднану травму грудної клітки та живота у вигляді розтрощення грудної клітки з множинними розривами легень, розчавлення селезінки, що ускладнилось гострим знекровленням організму, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

- висновок СМЕ №290/2016 від 11 липня 2016 року, згідно з яким у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження, які могли бути спричинені 25 травня 2016 року від удару до частин салону автомобіля або інших тупих предметів під час ДТП та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння;

- висновок комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №171/172/3340 від 17 жовтня 2016 року, згідно з яким встановити хто - ОСОБА_8 чи ОСОБА_12 - знаходився за кермом автомобіля марки Мерседес, н.з. НОМЕР_1 , в момент дорожньо-транспортної події не видається можливим;

- висновок комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи № 197-КЕ/6182/2017 від 26 лютого 2018, № 195-КЕ/2017 від 23 лютого 2018 року, № 196-КЕ/2017 від 23 лютого 2018 року, відповідно до якого, враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілах постраждалих, беручи до уваги механізм переміщення та перекидання автомобіля «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , експерти вважають, що в момент дорожньо-транспортної пригоди 25 травня 2016 року на місці водія цього автомобіля знаходився ОСОБА_8 , а на місці пасажира переднього пасажирського сидіння розташовувалася ОСОБА_12 ;

- висновок №2551 від 11 серпня 2016 року та № 4463 від 12 вересня 2018 року автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля «Мерседес Віто», згідно з яким на момент огляду та дослідження, проведеного 10 червня 2016 року цією експертизою, робоча гальмова система автомобіля «Мерседес-Бенц Віто» (р.н.з. НОМЕР_1 ) була в стані повної відмови внаслідок зруйнованого переднього лівого гальмового диску. На момент огляду та дослідження, проведеного 10 червня 2016 року цією експертизою, система рульового керування автомобіля «Мерседес-Бенц Віто» (р.н.з. НОМЕР_1 ) була в стані повної відмови внаслідок зруйнованої лівої рульової тяги. На момент огляду та дослідження, проведеного 10 червня 2016 року цією експертизою, система зовнішнього освітлення автомобіля «Мерседес-Бенц Віто» (р.н.з. НОМЕР_1 ) знаходилась в стані повної відмови внаслідок руйнування передньої лівої фари та розривів проводки у передній частині відсіку двигуна. З технічної точки зору, несправності системи зовнішнього освітлення автомобіля «Мерседес-Бенц Віто» (р.н.з. НОМЕР_1 ) можуть бути наслідком виїзду за межі проїзної частини та подальшого перекидання, і до моменту ДТП система зовнішнього освітлення автомобіля «Мерседес-Бенц Віто» (р.н.з. НОМЕР_1 ) була працездатною;

- висновок №4145 від 03 листопада 2016 року автотехнічної (металознавчої) експертизи Мерседеса Віто, відповідно до якого причиною руйнування елементів підвіски переднього лівого колеса (лівої рульової тяги, кульової опори нижнього важеля та гальмового диску переднього лівого колеса) автомобіля «Mercedes Benz Vito», р.н. НОМЕР_2 , стало прикладення до них надмірних ударних зусиль, які створили в матеріалі цих елементів підвіски напруження, що значно перевищили границю міцності матеріалу елементів підвіски. Руйнування переднього лівого гальмового диску, лівої рульової тяги та пальця кульової опори нижнього лівого важеля автомобіля «Mercedes Benz Vito» р.н. НОМЕР_2 сталося в процесі розвитку досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди при перевертанні автомобіля;

- висновком судової трасологічної експертизи № 2881 від 31 жовтня 2016 року, згідно з яким пошкодження правого переднього колеса автомобіля «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , полягають у зриві зовнішнього борту шини з посадочних місць на диску внаслідок прикладення до колеса аварійних навантажень, які були спрямовані у напрямках, поперечних до площини обертання колеса, що не характерно для нормальної експлуатації колеса. Пошкодження правого переднього колеса автомобіля «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , утворені в момент ДТП, під час прикладання до колеса аварійних навантажень, які 6yли спрямовані у напрямках, поперечних до площини обертання колеса. Пошкодження правого заднього колеса автомобіля «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , полягають у зриві зовнішнього борту шини з посадочних місць на диску внаслідок прикладення до колеса аварійних навантажень, які були спрямовані у напрямках, поперечних до площини обертання колеса, що не характерно для нормальної експлуатації колеса. Пошкодження правого заднього колеса автомобіля «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , утворені в момент ДТП, під час прикладання до колеса аварійних навантажень, які були спрямовані у напрямках, поперечних до площини обертання колеса;

- висновок судово-автотехнічної експертизи №1/1133 від 30 серпня 2018 року, відповідно до якого в цій дорожній ситуації водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був керуватися технічними вимогами п.п. 1.2, 13.1,13.3, 12.1 ПДР. В цій дорожній ситуації водій автомобіля «Mercedes-BenzVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути ДТП, ця можливість обумовлювалася виконанням ним технічних вимог п.п. 1.2, 13.1,13.3, 12.1 ПДР, для чого у нього не було завад технічного характеру. З технічної точки зору, причиною настання цієї пригоди стали дії водія автомобіля «Mercedes-BenzVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , які полягали в невиконанні ним технічних вимог п.п.1.2, 13.1, 13.3, 12.1 ПДР;

- висновок товарознавчої експертизи №9/391 від 23 серпня 2018 року, згідно з яким ринкова вартість представленого на дослідження автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , станом на 25 травня 2016 року, до моменту його пошкодження в наслідок ДТП, становила 180685,15 грн. (сто вісімдесят тисяч шістсот вісімдесят п`ять грн 15 коп.); Вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , через його пошкодження в наслідок ДТП, станом на 25 травня 2016 року, становила 180685,15 грн. (сто вісімдесят тисяч шістсот вісімдесят п`ять грн 15 коп.). Проводити відновлювальні роботи автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , економічно недоцільно, оскільки вартість таких робіт в рази перевищує вартість ідентичного неушкодженого автомобіля.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 .

На переконання колегії суддів, твердження сторони захисту про те, що за кермом автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , у момент зіткнення перебувала ОСОБА_12 , відтак ОСОБА_8 не є суб`єктом інкримінованого йому злочину, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, у своїх показаннях у суді першої інстанції, які він підтримав і в апеляційному суді, ОСОБА_8 зазначив, що справді 25 травня 2016 року приблизно о 05:00 год. він разом зі ОСОБА_12 повертались додому на автомобілі «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 ; за кермом автомобіля була ОСОБА_12 , а він знаходився на задньому сидінні, за дорожньою обстановкою не спостерігав.

Втім, як слідує з висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №197-КЕ/6182/2017 від 26 лютого 2018 року з фототаблицями 1, 2 до неї (а.с. 136-158, т. 1), наданим судовими експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз, враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілах постраждалих, беручи до уваги механізм переміщення та перекидання автомобіля «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , експерти вважають, що в момент дорожньо-транспортної пригоди від 25 травня 2016 року на місці водія цього автомобіля знаходився ОСОБА_8 , а на місці пасажира переднього пасажирського сидіння розташовувалася ОСОБА_12 .

Провівши транспортно-трасологічні дослідження та встановивши механізм утворення пошкоджень на автомобілі «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , у синтезуючій частині висновку експерти зазначають, що водій та пасажир цього автомобіля в момент первинного контакту транспортного засобу з поверхнею узбіччя та підкидання його задньої частини повинні були зміщуватись в напрямку знизу вверх та ззаду наперед, а потім - справа наліво. В цей момент більш уразливим до утворення тілесних ушкоджень був пасажир переднього пасажирського сидіння, ніж водій. Це пояснюється тим, що водій автомобіля знаходився в більш фіксованому положенні, ніж пасажир, оскільки утримувався руками за рульове колесо. При цьому водій автомобіля міг отримати тілесні ушкодження за рахунок контакту головою об дах, що був деформований над місцем розташування водія. Пасажир переднього сидіння міг отримати тілесні ушкодження голови, тулубу та кінцівок переважно за рахунок удару-струсу в поєднанні з локальною дією та ковзанням-тертям, внаслідок чого у нього могли утворитися масивні ушкодження тіла. Крім цього, у пасажира переднього пасажирського сидіння тілесні ушкодження повинні були розташовуватися переважно на передній поверхні тіла за рахунок контакту з передньою панеллю салону автомобіля. Ушкодження на голові могли утворитися внаслідок контакту з переднім вітровим склом. У подальшому перекиданні автомобіля тіло пасажира переднього пасажирського сидіння могло випасти із салону через отвір правих передніх дверей. Внаслідок переміщення із салону та подальшого контакту об поверхню узбіччя могли утворитись тілесні ушкодження за рахунок ковзання-тертя.

Аналізуючи характер, локалізацію тілесних ушкоджень та механізм їх утворення, експерти дійшли висновку, що ОСОБА_12 отримала більш масивні ушкодження, ніж ОСОБА_8 . Тілесні ушкодження у ОСОБА_12 , згідно з висновком експерта №61/2016 від 25 травня - 3 червня 2016 року, були такими: закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під м`які мозкові оболонки та наявністю крововиливів у м`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні в лівій лобно-тім`яно-скроневій та потиличній областях; дві рани на лівій половині обличчя, забійна наскрізна рана на лівій вушній раковині, смугасте осадження на лівій боковій поверхні голови з переходом на ліву бокову поверхню шиї, ліве надпліччя; закрита поєднана травма грудної клітини та живота у вигляді косо-поперечного перелому лівої ключиці, переломів лівих ребер: 1-8 по середньо-ключичній та передньо-пахвових лініях, 3-9 по задній пахвовій та лопатковій лінях, правих ребер: 1-8 по середньо-ключичній, передній та задній пахвових лініях з множинними розривами пристінкової плеври та крововиливами в міжреберні м`язи, перелому грудини, крововиливів в легені, переднє середостіння, купол діафрагми, множинних розривів легень, розчавлення селезінки, що супроводжувалося масивними крововиливами в плевральну та черевну порожнини, та наявністю об`ємних крововиливів в підшкірно-жирову клітковину та м`язи грудної клітини по передній поверхні; закриті переломи обох гомілко-ступневих суглобів; крововилив в порожнину лівого плечового суглобу; множинні крововиливи на зовнішній поверхні правого плеча, тильній поверхні лівої кисті, передній поверхні лівої кисті, передній поверхні обох стегон та гомілок, садна на правому передпліччі та правій гомілці. Тілесні ушкодження у ОСОБА_12 утворилися переважно за рахунок удару-струсу в поєднанні з локальною ударною дією та ковзанням-тертям, а тіло її, в момент перекидання автомобіля, було переміщено за межі салону транспортного засобу. Поверхнями в салоні автомобіля, що травмували постраждалу ОСОБА_12 , являлися передня панель салону транспортного засобу та переднє вітрове скло.

У свою чергу, ОСОБА_8 отримав лише закриту травму шиї у вигляді осколкового перелому тіла другого шийного хребця та забою спинного мозку і садна на обличчі та спині. Характер осколкового перелому тіла 2-го шийного хребця вказує на те, що закрита травма шийного відділу хребта у ОСОБА_8 утворилася за компресійно-ударним механізмом внаслідок дії сили, яка була направлена уздовж вісі хребта з одночасним нахилом голови праворуч, без значного згинання або розгинання у шийному відділі хребта. Садна на обличчі та спині у ОСОБА_8 виникли внаслідок ковзання-тертя. Утворення травми шийного відділу хребта у ОСОБА_8 у цьому випадку можливе лише за умови, коли верхня частина тіла (голова, шия та тулуб) знаходились у вертикальному чи близькому до нього положенні, тобто це положення характерне для розташування тіла, що сидить в кріслі, оскільки перекидання автомобіля відбувалось через його ліву передню частину, а тіло ОСОБА_8 спочатку переміщувалось знизу доверху та ззаду наперед, а вже потім - справа наліво (див. фото 15, 16, 17 фототаблиці 2). Ця травма шиї не могла виникнути за тими умовами, які вказує ОСОБА_8 , а саме при його знаходженні в горизонтальному положенні, тобто лежачи на сидіннях салону автомобіля.

Таким чином, всупереч доводів апеляційних скарг, висновок комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №197-КЕ/6182/2017 від 26 лютого 2018 року містить однозначну відповідь, хто перебував за кермом автомобіля «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, і цією особою був ОСОБА_8 .

При цьому вказаний висновок експертів, на переконання колегії суддів, узгоджується з іншими матеріалами справи, зокрема висновком СМЕ №61/2016 від 8 червня 2016 року, висновком СМЕ №290/2016 від 11 липня 2016 року та висновком судової трасологічної експертизи № 2881 від 31 жовтня 2016 року, які у своїй сукупності беззастережно доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Заперечення ОСОБА_17 факту перебування за кермом, як і його показання про те, що він перебував на задньому сидінні автомобіля, спростовується отриманими ним тілесними ушкодженнями у вигляді травми шийного відділу хребта, виникнення яких можливе, як про це вказали експерти, лише за умови, коли верхня частина тіла (голова, шия та тулуб) знаходились у вертикальному чи близькому до нього положенні, тобто це положення характерне для розташування тіла, що сидить в кріслі. Крім цього, вказана травма ОСОБА_8 характерна для водія, який знаходився в фіксованому положенні, оскільки утримувався руками за рульове колесо.

Водночас, така травма шиї не могла виникнути при знаходженні ОСОБА_8 в горизонтальному положенні, тобто лежачи на задньому сидінні автомобіля, про що у ході допиту зазначав обвинувачений (а.с. 224-зворот, т. 1).

Безпідставними і є доводи захисників, що особа, яка керувала автомобілем, у момент події контактувала грудною кліткою з кермом, адже контактування певними частинами тіла з елементами автомобіля, у тому числі кермом, насамперед залежить від механізму дорожньо-транспортної пригоди. У цій ситуації в процесі руху автомобіль «Mercedes-Benz Vito» почав зміщуватись праворуч відносно напрямку свого первинного руху, почав рухатись в стані заносу по правому узбіччю. При цьому відбулось підкидання задньої частини кузова автомобіля; в подальшому відбувалось перекидання автомобіля через ліву передню частину на ліву передню частину даху; відбулось розвертання автомобіля «Mercedes-Benz Vito» по напрямку ходу годинникової стрілки навколо точки контакту (ліва передня частина). Далі автомобіль контактував задньою лівою частиною даху з поверхнею узбіччя, автомобіль перевертався та його підкидувало. Після цього автомобіль «став» на колеса та зупинився в кінцевому положенні, яке зафіксовано в схемі до протоколу огляду місця події.

За цих обставин, на думку апеляційного суду, у водія автомобіля не могли утворитися тілесні ушкодження від контакту з кермом, оскільки такі ушкодження властиві для дорожньо-транспортних пригод, де має місце лобове зіткнення чи коли автомобіль контактує з перешкодою передньою частиною. У цьому випадку відбулося перекидання автомобіля, у ході якого ОСОБА_12 отримала значну кількість тілесних ушкоджень (у тому числі й травми живота та грудної клітки, зумовлені контактом з передньою панеллю салону автомобіля), а її тіло випало з салону автомобіля, тоді як ОСОБА_8 отримав лише травму шийного відділу хребта.

Наведене у своїй сукупності підтверджує, що за кермом автомобіля «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , перебував саме ОСОБА_8 , тоді як ОСОБА_12 знаходилась на передньому пасажирському сидінні цього автомобіля.

Щодо визнання недопустимим висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №197-КЕ/6182/2017 від 26 лютого 2018 року, то вказані доводи були предметом перевірки судом першої інстанції, з результатами якої погоджується і апеляційний суд. Так, відповідно до статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Сторона захисту і в суді першої інстанції, і в апеляційних скаргах вказувала, що у висновку експертизи №197-КЕ/6182/2017 від 26 лютого 2018 року не зазначено свідоцтв про присвоєння кваліфікації судових експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не наведено нормативних актів, методик, рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, інших інформаційних джерел, які використовувались експертами.

Втім, наведене не є підставою для визнання вказаного висновку експерта недопустимим доказом, оскільки при проведенні цього експертного дослідження вимог статей 87, 88 КПК України не порушено.

Крім цього, всі дані що кваліфікації судових експертів, у тому числі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , розміщені у вільному доступі на сайті Міністерства юстиції у графі «Державний реєстр атестованих судових експертів».

Безпідставними є доводи захисника щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_8 про призначення у справі експертизи від 21 листопада 2018 року. Так, як слідує з журналу судового засідання та наявного у матеріалах справи звукозапису, ОСОБА_8 звернувся з указаним клопотанням у підготовчому судовому засіданні (а.с. 40-41, 239), однак, згідно з вимогами статей 314, 332 КПК України, призначити проведення експертизи суд має право лише під час судового розгляду. Втім, під час судового розгляду сторона захисту з клопотанням про призначення експертизи не зверталась.

Окрім цього, неспроможними є твердження в апеляційній скарзі, що висновки експертизи №197-КЕ/6182/2017 від 26 лютого 2018 року та висновки експертизи №171/172/3340 від 17 жовтня 2016 року фактично виключають один одного, тому суду необхідно було усунути вказану суперечність.

Так, як вказано у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» №8 від 30 травня 1997 року, повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.

З огляду на те, що у висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №171/172/3340 від 17 жовтня 2016 року експерти вказали, що встановити хто - ОСОБА_8 чи ОСОБА_12 - знаходився за кермом автомобіля марки Мерседес, н.з. НОМЕР_1 , в момент дорожньо-транспортної події не видається можливим, слідчим було призначено повторну комплексну судово-медичну та транспортно-трасологічну експертизу, за результатами якої надано висновок №197-КЕ/6182/2017 від 26 лютого 2018 року, згідно з яким в момент дорожньо-транспортної пригоди від 25 травня 2016 року на місці водія цього автомобіля знаходився ОСОБА_8 .

За цих обставин, колегія суддів вважає, що вказані висновки експертиз не виключають один одного, оскільки експерти КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» не змогли встановити, хто перебував за кермом автомобіля «Mercedes-Benz Vito», тоді як експерти Харківського науково-дослідного інститут судових експертиз встановили, що за кермом указаного автомобіля перебував ОСОБА_8 .

Згідно з п. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Втім, з огляду на те, що у висновку №171/172/3340 від 17 жовтня 2016 року експерти не надали відповіді на поставлене перед ними запитання, суд, оцінивши наявні у матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, дійшов правильного висновку, що висновок №197-КЕ/6182/2017 від 26 лютого 2018 року є належним та допустимим доказом у справі.

Суб`єктом злочину, передбаченого ст. 286 КК України, визнають особу, яка керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. При цьому не мають значення наявність чи відсутність в особи права володіння чи користування цим транспортним засобом, посвідчення на право керування транспортним засобом.

З огляду на те, що в ході судового розгляду встановлено, а в ході апеляційного перегляду підтверджено факт перебування за кермом автомобіля «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , у момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 , який керував указаним транспортним засобом, останній, всупереч апеляційних доводів, є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже, доводи апелянтів про те, що за кермом автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , у момент дорожньо-транспортної пригоди перебувала дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_12 не ґрунтуються на матеріалах справи.

Інші викладені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який перевірив їх та спростував відповідними висновками.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд зазначає, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, у повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом повно, всебічно та об`єктивно досліджено усі докази, які були надані стороною обвинувачення та стороною захисту, й таким чином вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, доведена повністю.

Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, домірним вчиненому. Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість чи суворість колегія суддів не вбачає.

За наведеного, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції у кримінальному провадженні допущено не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Жовківського районного суду Львівської області від 22 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін, апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в його інтересах - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4