Справа №463/7550/24
Провадження №1-кс/463/6156/24
УХВАЛА

слідчого судді

20 серпня 2024 року місто Львів

Cлідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу адвоката ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру,

встановила:

Скаржник - адвокат ОСОБА_4 звернувся із скаргою та просить скасувати повідомлення про підозру від 21.11.2023 ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000106 від 15.11.2023 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

В обґрунтування поданої скарги покликався на те, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, за процесуального керівництва Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000106 від 15.11.2023 за ч. 1 ст. 114-1 КК України за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

В межах кримінального провадження №0000106 слідчим Шостого слідчого відділу (з дислокацією у мю Ужгород) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 складено та підписано 21.11.2023 письмове повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших формувань в особливий період. Зазначене повідомлення вручене о 23:16 год ОСОБА_8 .

Зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_3 , будучи директором ТзОВ «МКС Бетон», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України введено та діє воєнний стан, а також, що відповідно до положень ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», підприємства, установи і організації зобов`язані сприяти територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки в мирний час та в особливий період, забезпечувати своєчасне прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти та до військових частин, умисно, з метою перешкоджання законній діяльності військового формування ІНФОРМАЦІЯ_1 не забезпечив виконання обов`язків як керівник підприємства.

Зокрема, ОСОБА_3 не забезпечено в повному обсязі виконання розпоряджень начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.04.2023 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників ТзОВ «МКС Бетон» про їх виклик до зазначеного РТЦК та НОМЕР_1 та забезпечення їх прибуття 21.04.2023 на 09:00 год; №535/4 від 14.07.2023 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників ТзОВ «МКС Бетон» про їх виклик до зазначеного РТЦК та НОМЕР_1 та забезпечення їх прибуття 21.07.2023 на 09:00 год; №672/4 від 01.11.2023 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників ТзОВ «МКС Бетон» про їх виклик до зазначеного РТЦК та СП та забезпечення їх прибуття 09.11.2023 на 09:00 год. А також ОСОБА_3 заборонено працівникам отримувати від посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 документи внаслідок чого не було отримано та виконано розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.11.2023 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників ТзОВ «МКС Бетон» про їх виклик до зазначеного РТЦК та СП та забезпечення їх прибуття 13.11.2023 на 09:00 год.

На думку органу досудового розслідування обгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 про вчинення злочину від 14.11.2023; повідомленням УСБУ у Львівській області про вчинене кримінальне правопорушення; розпорядженнями начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №288/4 від 18.04.2023, №535/4 від 14.07.2023, №672/4 від 01.11.2023, №691/4 від 10.11.2023; листуванням директора ТзОВ «МКС Бетон» ОСОБА_3 із ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань виконання вимог розпоряджень; наказами про надання відпусток працівникам ТзОВ «МКС Бетон»; наказами про звільнення працівників ТзОВ «МКС Бетон»; показаннями свідка ОСОБА_9 від 16.11.2023; показаннями свідка ОСОБА_10 від 16.11.2023; показаннями свідка ОСОБА_11 від 16.11.2023; показаннями свідка ОСОБА_12 від 16.11.2023.

Згаданими розпорядженнями керівника ТзОВ «МКС Бетон» зобов`язували здійснити оповіщення та забезпечити прибуття працівників з метою уточнення персональних військово-облікових даних. Водночас норми ЗУ «Мобілізацію та мобілізаційну підготовку» не передбачають обов`язку керівників підприємства забезпечувати повідомлення та явку працівників до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних. Відповідно до ст. 22 Закону такий обов`язок є виключно у громадян. Окрім того, повідомлення від 21.11.2023 про підозру, ОСОБА_3 вручено з порушенням встановленого порядку, а саме дружині, яка не проживала спільно з чоловіком у вказаний час.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримали із підстав, зазначених у скарзі та додатках до неї.

Прокурор ОСОБА_5 проти задоволення скарги заперечив з підстав того, що органом досудового розслідування дотримано порядок повідомлення особі про підозру за наявності обґрунтованих підстав підозрювати ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України. Додатково зазначив, що вручення підозри ОСОБА_3 відбувалося із дотриманням норм КПК України, а при винесенні наказів ОСОБА_3 як керівником підприємства, такий діяв, хоча і відповідно до своїх обов`язків та в межах дозволених чинним законодавством України про працю, проте такі накази вважав фіктивними (формальними).

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані матеріали скарги, слідча суддя дійшла наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

При розгляді питання про можливість оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування суд враховує також положення міжнародно-правових норм, які є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст. 21 КПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова 13 серпня 2024 року відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду з метою з`ясування фактичних обставин скарги безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін.

Слідчою суддею встановлено, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, за процесуального керівництва Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000106 від 15.11.2023 за ч. 1 ст. 114-1 КК України за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

В межах кримінального провадження №0000106 слідчим Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 складено та підписано 21.11.2023 письмове повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших формувань в особливий період. Зазначене повідомлення вручене о 23:16 год 21.11.2023 ОСОБА_8 . Місцем вручення: міжнародний пункт пропуску.

Зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_3 , будучи директором ТзОВ «МКС Бетон», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України введено та діє воєнний стан, а також, що відповідно до положень ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», підприємства, установи і організації зобов`язані сприяти територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки в мирний час та в особливий період, забезпечувати своєчасне прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти та до військових частин, умисно, з метою перешкоджання законній діяльності військового формування ІНФОРМАЦІЯ_1 не забезпечив виконання обов`язків як керівник підприємства.

Зокрема, на думку органу досудового розслідування, ОСОБА_3 не забезпечено в повному обсязі виконання розпоряджень начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.04.2023 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників ТзОВ «МКС Бетон» про їх виклик до зазначеного РТЦК та НОМЕР_1 та забезпечення їх прибуття 21.04.2023 на 09:00 год; №535/4 від 14.07.2023 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників ТзОВ «МКС Бетон» про їх виклик до зазначеного РТЦК та НОМЕР_1 та забезпечення їх прибуття 21.07.2023 на 09:00 год; №672/4 від 01.11.2023 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників ТзОВ «МКС Бетон» про їх виклик до зазначеного РТЦК та СП та забезпечення їх прибуття 09.11.2023 на 09:00 год. А також ОСОБА_3 заборонено працівникам отримувати від посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 документи внаслідок чого не було отримано та виконано розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.11.2023 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників ТзОВ «МКС Бетон» про їх виклик до зазначеного РТЦК та СП та забезпечення їх прибуття 13.11.2023 на 09:00 год.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме - повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на подальше формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, у яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Подання скарги на повідомлення про підозру є реалізацією підозрюваним прав, закріплених в КПК України, а саме: пунктом 16 ч. 3 ст. 42 та пунктом 10 частини 1 статті 303. Відповідну скаргу слідчому судді може подати підозрюваний, його захисник або законний представник.

В кримінальному процесуальному кодексі України відсутній конкретний перелік підстав для скасування повідомлення про підозру. Однак, з аналізу положень статей 276 -278 КПК України можна виділити три групи підстав для скасування повідомлення про підозру: 1) неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру: повідомлення про підозру складено слідчим, однак немає відмітки про погодження прокурором (дане повідомлення про підозру є недійсним з моменту його здійснення); зміст повідомлення не містить дату його складання, підпис слідчого або прокурора, який здійснив повідомлення про підозру, або в повідомленні не зазначені права підозрюваного; підозра вручена не уповноваженою особою (підозру має право вручити тільки прокурор, у порядку, визначеному ст. 481 КПК України); 2) порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру: підставою для скасування повідомлення про підозру також є порушення порядку його вручення (зокрема факт, що на момент вручення підозри по кримінальному провадженню закінчився строк досудового розслідування); підставою для скасування повідомлення про підозру є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру (процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення уповноваженою особою). 3) необґрунтованість підозри: повідомлення про підозру не відповідає вимогам ст.277КПК України, не містить правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статей (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу крім порушення вимог КПК є грубим порушенням права на захист; аналіз змісту повідомлення про підозру не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення; матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б вказували на заподіяння шкоди, на цій підставі повідомлення про підозру є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

На переконання слідчої судді, при складанні підозри та її врученні органом досудового розслідування зазначені вимоги були дотримано не в повній мірі.

Так, заслуговують на увагу доводи скарги щодо порушення порядку повідомлення про підозру.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Частиною 2 ст. 135 КПК України визначено, що у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Тобто, законодавець допускає вручення письмового повідомлення про підозру під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, у випадку тимчасової відсутності особи. При цьому, важливою обставиною є те, що встановлення факту проживання (дорослого члена сім`ї тимчасово відсутньої особи чи іншій особі, яка з нею проживає) має відбуватися за місцем проживання тимчасово відсутньої особи.

Слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_3 було вручено дружині ОСОБА_8 . Проте, всупереч вищенаведеним нормам ст. 111, 135, 278 КПК України, вручення відбулося без встановлення факту проживання (дорослого члена сім`ї тимчасово відсутньої особи чи іншій особі, яка з нею проживає) та не за місцем проживання тимчасово відсутньої особи спільно з такою особою. Як встановлено, слідчою суддею та не заперечено стороною обвинувачення вручення повідомлення про підозру мало місце на міжнародному пункті пропуску.

Більше того при врученні письмового повідомлення про підозру слідчим не взято до уваги обставини наведені ОСОБА_8 про відсутність спільного проживання між сторонами ( ОСОБА_8 та ОСОБА_3 ) станом на 21.11.2023, про які зазначено в останньою при отриманні згаданого повідомлення про підозру та відображено на його копії.

Крім цього, аналіз положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України дає підстави вважати, що в ході розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання в ході повідомлення про підозру положень Глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст. 277 КПК України.

Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру здійснюється у випадку, зокрема, наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, підозра це процесуальне рішення прокурора, слідчого (за погодженням із прокурором), яке ґрунтується на зібраних доказах під час досудового розслідування та в якому формується припущення про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення, з повідомленням про це такій особі та з роз`ясненням її прав та обов`язків.

У зв`язку з тим, що чинними нормами кримінального процесуального законодавства не надано оцінку поняттю «обґрунтована підозра» та не визначено єдиних критеріїв підходу до визначення її наявності у кримінальному провадженні, в оцінці цього питання суд користується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

Так, у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» під обґрунтованою підозрою Європейський суд розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення.

Крім того, згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan» пункт 88, «Erdagoz v. Turkey» пункт 51, «Cebotari v. Moldova» пункт 48 «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Murray v. the United Kingdom». Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Відповідно, і вимога щодо достатності доказів до моменту притягнення особи до кримінальної відповідальності означає, що в розпорядженні слідчого, прокурора повинна бути така сукупність доказів, яка, будучи ще неповною, призводить тим не менше до обґрунтованого висновку про причетність особи до інкримінованого їй злочину та виключає протилежний висновок на даний момент розслідування.

Отже, не вдаючись до оцінки доказів з точки зору їх достатності та допустимості, а також доведеності поза розумним сумнівом вини особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду, при вирішенні питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих доказів здійснюється слідчим суддею виключно з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав вважати особу причетною до вчинення кримінального правопорушення, а також стверджувати, що підозра є настільки обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Визначаючи стандарт «достатня підстава», що застосовується при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження на стадії досудового розслідування, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.01.2022р. зазначила, що … стандарт доказування «достатня підстава» є значно нижчим порівняно з такими стандартами як «поза розумним сумнівом» (що застосовується під час розгляду кримінального провадження по суті), так і «обґрунтована підозра» (за яким доводиться наявність підстав піддавати конкретну особу заходам забезпечення кримінального провадження)(справа №11-132сап21).

Аналогічний підхід має застосовуватися при визначенні «достатності доказів для підозри», що необхідно встановити у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Вищенаведене, а також системний аналіз положень ст.ст.276-278 КПК України вказує на те, що у випадку розгляду скарги на рішення органу досудового розслідування про підозру слідчий суддя має з`ясувати не лише виконання останнім положень кримінального процесуального закону в частині дотримання порядку повідомлення про підозру та її змісту, але й наявності на день повідомлення про підозру достатніх доказів для підозри такої особи.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру. Водночас, докази, на яких ґрунтується підозра, повинні бути отримані органом досудового розслідування в порядку та у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, та містити відомості, які могли б переконати стороннього спостерігача в тому, що ця особа має відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Надання слідчим суддею оцінки достатності доказів для повідомлення особі про підозру можливе лише в межах перевірки у відповідному судовому провадженні.

Так, згідно оскаржуваного повідомлення про підозру, на думку органу досудового розслідування, ОСОБА_3 не забезпечено в повному обсязі виконання розпоряджень начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.04.2023 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників ТзОВ «МКС Бетон» про їх виклик до зазначеного РТЦК та СП та забезпечення їх прибуття 21.04.2023 на 09:00 год; №535/4 від 14.07.2023 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників ТзОВ «МКС Бетон» про їх виклик до зазначеного РТЦК та НОМЕР_1 та забезпечення їх прибуття 21.07.2023 на 09:00 год; №672/4 від 01.11.2023 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників ТзОВ «МКС Бетон» про їх виклик до зазначеного РТЦК та СП та забезпечення їх прибуття 09.11.2023 на 09:00 год. А також ОСОБА_3 заборонено працівникам отримувати від посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 документи внаслідок чого не було отримано та виконано розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.11.2023 щодо оповіщення військовозобов`язаних працівників ТзОВ «МКС Бетон» про їх виклик до зазначеного РТЦК та СП та забезпечення їх прибуття 13.11.2023 на 09:00 год.

Так, п. 47 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі Постанова № 1487) визначено, що у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки (додаток 13, для призовників -додаток 17до Положення про підготовку і про ведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002р. №352) щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних(міських)територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані: видати наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, довести його до відома таких осіб під особистий підпис у частині, що стосується їх прибуття до відповідного районного ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки у визначені ним строки, та надіслати копію наказу(розпорядження) у триденний строк до відповідного районного( ІНФОРМАЦІЯ_5 , органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки; вручити призовникам, військовозобов`язаним та резервістам повістки про явку за викликом до районного( ІНФОРМАЦІЯ_5 , органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки (за наявністю); письмово повідомити з наданням витягів з наказів(розпоряджень) відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, підрозділам Служби зовнішньої розвідки про осіб з числа призовників, військово зобов`язаних та резервістів, які тимчасово непрацездатні, перебувають у відпустці або у відрядженні; забезпечити здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до відповідного районного ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки.

Мобілізаційна підготовка та мобілізація відповідно до статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ здійснюються на основі таких принципів, у тому числі військовий облік військовозобов`язаних і призовників; підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів військовозобов`язаних і призовників для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу; проведення військово-економічних мобілізаційних навчань і тренувань; перевірка та оцінка стану мобілізаційної готовності національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України; тощо.

У статті 22 вказаного Закону визначені обов`язки громадян, відповідно до яких, серед іншого, вони зобов`язані під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях військових комісарів (військовозобов`язані Служби безпеки України - керівників органів, де вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Резервісти зобов`язані з`явитися до військових частин у строки, визначені командирами військових частин, в яких вони проходять службу у військовому резерві.

Тобто обов`язок явки за розпорядження, з яким особа ознайомлена лежить саме на особі яку викликають, а не на керівнику (в частині забезпечення явки)

Перешкоджанням законній діяльності Збройних Сил України (далі - ЗСУ) та інших військових формувань України, як об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого статтею 114-1 КК, за наявності правового режиму особливого періоду, необхідно вважати умисне створення перешкод або встановлення будь-яких обмежень у законній діяльності військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань України при виконанні ними своїх службових обов`язків в особливий період.

Перешкоджання може відбуватися в такий із наведених способів: блокування органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, шляхів сполучення, обладнання, споруд, руху військового транспорту шляхом перекриття руху, виставлення пікетів або постів, організації скупчення людей, тварин або транспорту, влаштування перепон, барикад, завалів тощо; пошкодження, знищення, захоплення або незаконне утримання військових об`єктів, споруд, будівель, техніки, транспорту та об`єктів інфраструктури; інші дії, що спрямовані на створення перепон у діяльності або виконанні військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань України своїх службових обов`язків.

Проте, жодних із згаданих дій повідомлення про підозру від 21.11.2023 не містить.

В контексті наведено слідча суддя вважає за необхідне зазначити, що кожне із згаданих у повідомленні про підозру розпоряджень ІНФОРМАЦІЯ_2 було прийнято до виконання ОСОБА_3 та про хід виконання повідомлено уповноважену особу ІНФОРМАЦІЯ_2 із наданням відповідних документів, що підтверджують зазначені обставини. Проте, як в повідомленні про злочин, представником ІНФОРМАЦІЯ_2 так і в повідомленні про підозру від 21.11.2023 слідчим згаданим відповідям оцінки не надано

Наведені при розгляді скарги прокурором доводи про те, що перешкоджання виявилось у винесенні фіктивних (формальних) наказів про відпустки та звільнення працівників, слідчий суддя вважає неспроможними.

Так, у разі, якщо спосіб перешкоджання утворює ознаки самостійного злочину, вчинене, за наявності для того підстав, слід кваліфікувати за сукупністю злочинів.

Всупереч наведеному оскаржуване повідомлення про підозру інших злочинів не містить.

Крім цього, прокурором у судовому засіданні визнано, що ОСОБА_3 , будучи керівником підприємства, при винесені наказів, які стали підставою для обґрунтування підозри, діяв у межах обов`язків та у спосіб, що визначені законодавством України про працю.

Таким чином, повідомлення про підозру ОСОБА_3 не містить жодних відомостей, у чому полягає перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших формувань в особливий період, а висновок щодо невиконання розпоряджень суперечить матеріалам кримінального провадження, оскільки спростовується відповідями та інформацією керівника ОСОБА_3 (на розпорядження) №2104/23 від 21.04.2023, №49 від 01.08.2023, №0811/23 від 08.11.2023.

За цих обставин, слідчий суддя вважає, що зміст повідомлення про підозру від 21.11.2023 ОСОБА_3 не вказує на існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Зазначена обставина разом із порушенням порядку, на думку слідчого судді, є підставою для скасування повідомлення про підозру від 21.11.2023 ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Оскільки слідчим суддею встановлено правові підстави для скасування повідомлення про підозру від 21.11.2023, яке складене у кримінальному провадженні №0000106 від 15.11.2023, за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, а тому скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 слід задовольнити.

Керуючись ст. 303-309 КПК України, слідча суддя

постановила:

Скасувати повідомлення про підозру від 21.11.2023 відносно підозрюваного ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, складене у кримінальному провадженні №0000106 від 15.11.2023 слідчим Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіально управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові капітаном Державного бюро розслідувань ОСОБА_13 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_14 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 14 год. 30 хв. 23 серпня 2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1