УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/4352/24

26 листопада 2024 року м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костопіль скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , подану в порядку ст.206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2024 року в провадження слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , в порядку ст.206 КПК України, у якій остання просить постановити ухвалу, якою негайно звільнити із незаконного утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 загальновійськовий навчальний полігон).

В обґрунтування скарги вказує, що ОСОБА_3 , який перебував у відрядженні в с.Новосілка, Тернопільської області, під час поїздки в м.Скалат, 02.11.2024 року орієнтовно об 09:00 годин, було зупинено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 та примусово доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , де він перебував до 20:00 години 02.11.2024 року поза своєю волею.

Зазначає, що ОСОБА_3 , відповідно до вимог чинного законодавства, пройшов оновлення облікових даних безпосередньо у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_3 . В день його затримання він мав при собі документи, що посвідчують його особу, військово-обліковий документ та документи, підтверджуючі своєчасне оновлення ним військово-облікових даних. Причини затримання та доставлення ОСОБА_3 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 не відомі.

Також вказує, що не зважаючи на відсутність будь-яких ухвал чи інших законних підстав, ОСОБА_3 незаконно утримували в ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт.Гусятин.

ОСОБА_3 ніякого злочину не вчиняв, підозрюваним чи обвинуваченим не є, відповідно законних підстав для його затримання та незаконного утримання немає.

Місце перебування ОСОБА_3 на момент звернення не відоме. 03.11.2024 року ОСОБА_3 зателефонував громадянину ОСОБА_5 та повідомив, що його примусово було доставлено до Військової частини НОМЕР_1 233 Рівненський загальновійськовий навчальний полігон.

В порядку ст.206 КПК України просить слідчого суддю постановити ухвалу про звільнення із незаконного утримання ОСОБА_3 з Військової частини НОМЕР_1 (233 Рівненський загальновійськовий навчальний полігон).

В судове засідання заявник адвокат ОСОБА_4 , не з`явилась, подала до суду телефонограму про розгляд скарги без її участі, скаргу підтримує.

ОСОБА_3 військовою частиною в судове засідання не доставлено, представник військової частини в судове засідання не з`явився, військовою частиною надано суду копію довідки про те, що ОСОБА_3 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 03.11.2024 по даний час та копію наказу командира військової частини про зарахування ОСОБА_3 до особового складу частини з 03.11.2024.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Зі змісту вказаних норм Кодексу вбачається, що розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин, а зокрема у разі затримання особи та її утримання в межах кримінального провадження за відсутності відповідного рішення суду.

При цьому слідчий суддя враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Тобто, службові (посадові) особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснюють повноваження, у даному випадку, щодо призову громадян на військову службу під час мобілізації і нормами кримінального процесуального законодавства не наділені повноваженнями на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи військової частини НОМЕР_1 також не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.

Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №320 від 03.11.2024 єфрейтора ОСОБА_3 , призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_6 з 03 листопада 2024 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, і вважається таким, що з 03 листопада 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2470 гривень на місяць, шпк «солдат».

Згідно ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ТЦК або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З огляду на вказану вище норму та аналізу поданих до суду письмових доказів, слідчий суддя дійшов висновку, що станом на 03.11.2024 року для ОСОБА_3 розпочався процес призову на військову службу, а тому, у розумінні вищевказаного рішення ЄСПЛ, останній має статус військовослужбовця, а отже не зазнав втручання у права та основоположні свободи, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відтак, ОСОБА_3 , не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, не є особою, яка утримується під вартою, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Також за наслідками розгляду скарги, факт незаконного утримання ОСОБА_3 під вартою у військовій частині НОМЕР_1 не знайшов свого підтвердження.

Як вбачається із змісту скарги та долучених до справи письмових доказів, у даному випадку має місце незгода ОСОБА_3 із діями уповноважених органів, пов`язаними з мобілізацією.

Аналіз статті 206 КПК України передбачає як незаконне затримання особи - тримання особи під вартою, позбавлення свободи без судового рішення, або не звільнення з під варти після внесення застави.

Суд констатує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації в особливий період не є позбавлення особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, який передбачений ст.65 Конституції України, а відтак не є незаконним утриманням особи.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення скарги.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_3 службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, останній не позбавлений права звернутись для судового захисту із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене слідчий суддя вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.206 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , подану в порядку ст.206 КПК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та оголошено

26 листопада 2024 року о 16 год. 10 хв.

Слідчий суддяОСОБА_1