ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2987/24 Справа № 191/1273/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спеціальному (in absentia) провадженні, матеріали кримінального провадження №№0000043 від 10.03.2022 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Старобільськ Луганської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначено їй покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна, з позбавленням на підставі ст. 55 КК України права обіймати посади в органах державної влади (у тому числі у правоохоронних) та місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_8 спеціального звання «старший лейтенант поліції».

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту її фактичного затримання на виконання вироку суду.

Крім того, судом вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 111 КК України як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду 09.03.2022 (більш точний час органами досудового розслідування невстановлений), ОСОБА_8 пройшла співбесіду з представниками так званої «ЛНР», які є частиною окупаційної адміністрації рф, на предмет її переходу на сторону окупанта. У ході вказаної співбесіди ОСОБА_8 надала згоду представникам рф на вступ до структурного підрозділу окупаційної адміністрації рф, а саме так званого «Старобільського РОВД МВД ЛНР», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, 10.03.2022 ОСОБА_8 присягнула на вірність так званій «Луганській народній республіці», що є частиною окупаційної адміністрації російської федерації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилається на те, що судом допущено істотну неповноту судового розгляду, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а тому є припущенням.

Так, захисник зазначає, що досліджені судом першої інстанції письмові докази, які містять відеозапис з прийняттям ОСОБА_8 присяги «народної міліції ЛНР» не підтверджують наявності в її діях складу кримінального правопорушення, яке ставиться їй у провину, оскільки на цих відеозаписах не видно усю навколишню обстановку, що дає підстави припустити, що остання, разом зі своєю сім`єю перебуває у полоні збройних формувань ЛНР та вчиняє вказані дії під примусом. Вважає, що оскільки вказані докази є недопустимими то й інші, похідні від них докази є також недопустимими за правовою доктриною «плодів отруйного дерева», а тому, на його переконання, провина ОСОБА_8 не підтверджується жодними доказами.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав подану ним апеляційну скаргу і з викладених у ній підстав, просив її задовольнити, вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_8 .

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, а вирок суду вважав законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просив залишити його без змін.

Обвинувачена, у відповідності до вимог ст. 323 КПК України, повідомлена належним чином про час, дату та місце апеляційного перегляду.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вищезазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, з огляду на наступне.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази є належними та допустимими, оцінені судом в їх сукупності з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, які підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану.

Розгляд даного кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia), остання показань суду не надавала, будь-яких заяв та клопотань до суду не надсилала. Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язкової участі захисника. Всі можливі, передбачені кримінальним процесуальним законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя дотримані, що відповідає та узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, наведеною, зокрема у справах «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року та «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року.

Як убачається з матеріалів цього провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, є обґрунтованим та з ним погоджується апеляційний суд.

Такий висновок зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Так, відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України настає за державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, в тому числі, у формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, який означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна перебуває в умовах воєнного стану.

Перехід на бік ворога є закінченим злочином з того моменту, коли громадянин України виконав в інтересах ворога певні дії на шкоду України.

Суб`єктивна сторона державної зради характеризується виною у виді прямого умислу, тобто винний усвідомлює, що він здійснює перехід на бік ворога в умовах воєнного стану і бажає цього.

Мотивом державної зради можуть бути користь, помста, бажання полегшити виїзд на постійне місце проживання в іншу країну, тощо, у зв`язку з чим суд першої інстанції при ухваленні вироку обґрунтовано встановив, що в даному випадку мотив не впливає на кваліфікацію діяння ОСОБА_9 , оскільки суспільна небезпечність його дій, в тому числі, виразились у тому, що обвинувачений допомагає державі - агресору створити вертикаль незаконних органів влади.

Вина ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого злочину підтверджується показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які працюють та/або працювали в Старобільському РУП ГУНП в Луганській області та, кожен окремо, підтвердили обставини переходу на бік ворога ОСОБА_8 , яка до окупації м. Старобільськ працювала в Старобільському РУП та після окупації приймала присягу так званої «ЛНР» в приміщені Старобільського РУП, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Надані пояснення свідків є послідовними, логічними, суттєвих розбіжностей між собою не мають і є такими, що повністю узгоджуються з іншими дослідженими доказами.

Крім того, вина ОСОБА_8 у вчиненні саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, підтверджується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції доказами та вмотивовано покладених в основу вироку, зокрема: актом огляду відео-файлу публікації на Інтернет сторінці (сайта) «Depo Донбас», довідкою №6 від 11.04.2022 про звільнення ОСОБА_8 з Національної поліції за п.6 ч.1 ст.77, наказ ГУНП в Луганській області від 01.04.2022 №140 о/с, протоколом огляду від 08.04.2022 публікації про складення присяги поліцейськими м.Старобільська на вірність т.з. ЛНР, протоколом огляду від 21.06.2022 Інтернет сторінки зі скріншотами з відеоролику, протоколом огляду від 21.06.2022 зі скріншотами публікації, розміщеної на Інтернет сторінці (сайта) т.з. «Министерства внутренних дел Луганской народной респуплики» (МВД ЛНР» окупаційної адміністрації РФ, протоколом огляду з відеозаписом на компакт-диску CD-R від 11.03.2022, протоколом огляду з відеозаписом на компакт-диску CD-R від 05.05.2022, розташованого в Інтернет ресурсі, в ході якого зафіксовано як інспектор сектора кадрового забезпечення Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 надає коментарі щодо численності працівників, які перейшли на бік «ЛНР», висновком судово-портретної експертизи №СЕ-19/104-22/16483-ФП від 24.06.2022 стосовно ідентифікації особи ОСОБА_8 за фотознімками та відеозаписами.

Вказанв докази беззаперечно підтверджують перехід ОСОБА_8 на бік ворога в умовах воєнного стану в період збройного конфлікту, яка вступила до структурного підрозділу окупаційної адміністрації РФ, а саме так званого «Старобільського РОВД МВД ЛНР», та присягнула на вірність так званій «Луганській народній республіці», чим вчинила злочин проти основ національної безпеки України.

Порушення вимог ст. 237 КПК України щодо проведення огляду веб-сайтів ані судом першої інстанції, ані колегією суддів не встановлено, а тому відсутні підстави для визнання вищезазначених протоколів огляду недопустимими доказами.

Враховуючи узгодженість між собою вказаних доказів за змістом в їх сукупності та взаємозв`язку за часом та характером подій, суд першої інстанції об`єктивно правильно визнав наведені та проаналізовані вище документовані дані про діяльність ОСОБА_8 достовірними доказами та обґрунтовано поклав їх в основу свого вироку.

Колегія суддів зазначає, що вибір ОСОБА_8 залишитися та проживати на тимчасово окупованій території України, не розглядається, ані судом, ані органом досудового розслідування, як підстава для кримінального переслідування.

При цьому, суд першої інстанції спростував і твердження захисника про те, що ОСОБА_8 можливо діяла в умовах здійснюваного на неї тиску з боку збройний формувань РФ або т.з. «ЛНР» та обгрунтовано визнав їх неспроможним з огляду на те, що свідки у судовому засіданні показали, що вони також, будучи працівниками Старобільського РУП ГУНП України в Луганській області не зазнавали тиску щодо вступу до правоохоронних органів т.з. «ЛНР» або РФ, мали можливість евакуюватися, виконуючи вказівки керівництва, що й зробили, натомість характер дій ОСОБА_8 , встановлені обставини провадження свідчать про добровільність її співпраці з окупаційною владою, добровільності її дій, кваліфікованих як державна зрада в умовах воєнного стану.

Водночас апеляційний суд, як і суд першої інстанції акцентує увагу захисника на тому, що ОСОБА_8 , будучи громадянкою України та перебуваючи на посаді інспектора сектора кадрового забезпечення Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області, мала достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання РФ території Старобільського району, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ.

Об`єктивних даних, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_8 діяла не добровільно, виконувала обов`язки під психічним впливом та фізичним примусом, та такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи іншим особам, або інтересам держави, суду першої інстарції так і апеляційної інстанції захисником надано не було.

Таким чином, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 знайшла повне підтвердження в ході судового розгляду, і її умисні дії, що виразилися у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненому в умовах воєнного стану, які правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 111 КК України.

При розгляді кримінального провадження в місцевому суді були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду про винність обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину у вироку належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними та необґрунтованими. Рішення місцевим судом прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Перевіряючи законність та обґрунтованість призначеного ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 50, 65 КК України та врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 111 КК України, у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням з конфіскацією майна обвинуваченої, є законними, обґрунтованими та відповідає принципам справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання.

До того ж, суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення вчинено нею в статусі працівника правоохоронного органу Національної поліції України, вона перебувала у спеціальному званні «старшого лейтенанта поліції» та обіймала посаду, пов`язану з виконанням функцій держави, та правильно застосував до обвинуваченої додтакове покарання у виді позбавлення спеціального звання та позбавлення права обіймати певні посади у відповідності до ст. 54, 55 КК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено, а доводи апеляційної скарги захисника, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а відтак вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, стосовно якої прийнято рішення про проведення судового розгляду в порядку спеціального судового провадження, з моменту виконання положень ст. 323 КПК України.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4