Справа № 346/5980/24
Провадження № 1-в/346/606/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву про звільнення від покарання та пом`якшення покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України та приведення вироків у відповідність до вимог чинного законодавства засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, зареєстровано та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого:

- 27.04.2018р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на основі ст. 75 звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном 3 роки; 02.10.2020р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано;

- 13.10.2020р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі;

- 15.09.2021р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі.

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою, в якій просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.09.2021 року, за яким його засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 заяву підтримав, просить її задовольнити та зменшити йому строк покарання у звязку з декриміналізацією деяких епізодів крадіжок, за які він був засуджений.

Прокурор зазначає, що заява підлягає до часткового задоволення.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали, надані в обґрунтування клопотання, дійшов наступних висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про застосування покарання за наявності кількох вироків (п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України); про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України); інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.09.2021 року.

Згідно цього вироку ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2020 року, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, зарахувавши частково відбуте основне покарання за попереднім вироком.

Також ОСОБА_4 був засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2020 року за ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та йому було призначено покарання: за ч.1 ст.185 КК України 1 (один) місяць арешту; за ч.2 ст.185 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 186 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі. У відповідності до ст.71 КК України, за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково, у виді 1 (одного) року позбавлення волі, приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2018 року (за ч. 2 ст. 307 КК України), та призначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 6 (шести) років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахується з моменту звернення вироку до виконання.

Із вказаних вироків судом встановлено, що ОСОБА_4 був, зокрема, засуджений за:

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка) (ч. 1 ст. 185 КК) вчинена 07.11.2019 на суму 327,48 грн.,

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно (ч. 2 ст. 185 КК) вчинена 09.11.2019 на суму 327,60 грн.,

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно (ч. 2 ст. 185 КК) вчинена 09.11.2019 на суму 350,47 грн.,

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно (ч. 2 ст. 185 КК) вчинена 10.11.2019 на суму 210,48 грн.,

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно (ч. 2 ст. 185 КК) вчинена 16.01.2020 на суму 420,00 грн.,

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно (ч. 2 ст. 185 КК) вчинена 16.01.2020 на суму 228,00 грн.,

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно (ч. 2 ст. 185 КК) вчинена 21.01.2020 на суму 218,33 грн.,

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана із проникненням в приміщення (ч. 3 ст. 185 КК) вчинена 15.11.2019 на суму 965,00 грн.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Верховний Суд у постанові від 23 травня 2023 року у справі № 940/225/21 вказав, що для відмежування таємного викрадення чужого майна (крадіжки) як кримінального проступку від дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, яке є адміністративним правопорушенням (ст. 51 КУпАП), вирішальною є вартість викраденого майна.

При цьому вартість чужого майна, яка вважається дрібною, встановлюється у ст. 51 КУпАП, а не в Особливій частині КК України. Тобто, без застосування норм статті 51 КУпАП неможливо визначити кримінальну протиправність діяння, яке має ознаки крадіжки, а отже норми статті 51 КУпАП є невід`ємною складовою законодавства України про кримінальну відповідальність в аспекті застосування статті 185 КК України.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Отже, після набрання чинності Закону України №3886-ІХ дрібним викраденням чужого майна вважається, крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату, настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Вказане узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на наведене суд вважає необхідним застосувати у даній справі зворотну дію у часі Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Так, судом встановлено, що станом на час вчинення кримінальних правопорушень передбачених:

ч. 1 ст. 185 КК вчинено 07.11.2019 вартість викраденого 327,48 грн. - два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2007 грн.;

ч. 2 ст. 185 КК вчинено 09.11.2019, 10.11.2019, вартість викраденого 327,60 грн., 350,47 грн. та 210,48 грн. - два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2007 грн.; вчинено 16.01.2020, 21.01.2020 вартість викраденого 420,14 грн., 228,00 грн. та 218,33 грн. - два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2102 грн.

ч. 3 ст. 185 КК вчинено 15.11.2019 вартість викраденого 965,00 грн. - два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2007 грн.

Отже, вартість викраденого майна за вказаними епізодами крадіжки менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на цей час, що виключає кримінальну караність за ці діяння.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом №3886-ІХ, на підставі ст. 5 та ч.2 ст.74 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироками:

Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2020 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України;

Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.09.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України.

У зв`язку з цим виникає необхідність приведення у відповідність чинному законодавству вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2020 року. З огляду на звільнення ОСОБА_4 від покарання за ч.1, ч. 2 ст. 185 КК України, його слід вважати засудженим за цим вироком за ст. 71, ч. 2 ст. 186 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі, без посилання на ч. 1 ст. 70 КК України.

Також суд зазначає, що відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.09.2021 ОСОБА_4 15.11.2019 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) на суму 965,00 грн. шляхом проникнення до приміщення, тобто кваліфікуючою ознакою вчиненого злочину є незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища (ч.3 ст.185 КК).

Дана крадіжка підпадає під декриміналізацію через розмір заподіяної шкоди, однак враховуючи спосіб вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а саме вчинення його з проникненням у інше приміщення, на переконання суду, потребує кваліфікації вищевказаних дій за ч.1ст. 162 КК України.

Такої позиції дотримується і Верховний Суд, який в своїй постанові від 21.08.2024 року по справі №127/26638/23 з посиланням на ч. 3 ст. 337 КПК України зазначив, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 162 КК України, суд виходить із фактичних обставин, установлених вироком суду, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Згідно із абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати непотрібно. Водночас, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 «Порушення недоторканності житла» КК.

Частиною третьою статті 74 КК України передбачено, правило, за яким призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.09.2021 року в частині засудження ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024 та перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 на ч.1 ст.162 КК України зі зниженням покарання до максимальної межі, встановленої санкцією ч.1 ст.162 КК України, а саме 3 роки обмеження волі.

ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільскої області від 15.09.2021 року за ч. 1 ст.162 КК України із призначенням покарання 3 роки обмеження волі.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України суд вирішує питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 не відбув покарання, призначене йому за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2020 року за ст. 71, ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на 6 років, йому слід визначити покарання на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року, більш суворим за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2020 року.

На підставі ст.5, ч. 2, 3 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст. 336, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 задовольнити частково.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2020 року за ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.09.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2020 року. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати засудженим за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі.

Виключити з вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2020 року посилання на призначення ОСОБА_4 остаточного покарання із застосуванням ч.1 ст.70 КК України.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.09.2021 року. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України до 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.09.2021 року, більш суворим за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2020 року, остаточно ОСОБА_4 вважати засудженим до 6 (шести) років позбавлення волі, із зарахуванням частково відбутого основного покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2020 року. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1