Провадження №1-кп/127/623/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

дослідивши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000269 від 27.05.2024,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника щодо закриття кримінального провадження. Також, зазначив, що вину у вчиненому визнає, про вчинене шкодує.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала заявлене захисником клопотання, зазначила, що вибачила обвинуваченого, тому не заперечувала з приводу закриття кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечувала, щодо задоволення клопотання захисника про закриття кримінального провадження, просила скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, вирішити долю речових доказів.

Заслухавши клопотання захисника, пояснення обвинуваченого та потерпілої, думку прокурора, дослідивши обвинувальний акт та надані суду матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому що він, 25.05.2024 близько 17 год. 30 хв. діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, здійснив крадіжку мобільного телефону торгової марки «Хіaomi», серії «Redmi», моделі «Redmi А2» в корпусі чорного кольору, у прозорому силіконовому чохлі, який належить ОСОБА_6 .

Згідно висновку експерта від 07.06.2024 ринкова вартість досліджуваного телефону мобільного зв`язку торгової марки «Хіaomi», серії «Redmi», моделі «Redmi А2» з об`ємом пам`яті 3/64 Gb, без мережевого адаптера та кабеля живлення, в корпусі чорного кольору, бувшого у користуванні, при умові робочого стану та збереженню всіх функцій, що відповідні даній моделі та прозорого силіконового чохла до нього станом на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме 25.05.2024 складала 1796 грн. 60 коп.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 1796,60 грн.

Вищевказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, повторно.

На час вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону №1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює п`ятдесяти відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З 01.01.2024 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 в сумі 3028 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах Кримінального кодексу України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону №1449-VI від 04.06.2009 у 2024 році на час, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_4 діяння, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 302 грн. 80 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 302 грн. 80 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

Однак, з 09.08.2024 набув чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Цим Законом ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої за ч. 1 ст. 51 КУпАП, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 51 КУпАП настає адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України, передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 5 КК України, визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, має місце часткова декриміналізація діянь, у виді крадіжки майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час розгляду справи становить 3028 грн, а відтак суд приходить до висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_4 діяння, тому що, вартість майна, у здійсненні крадіжки якого він обвинувачується, згідно обвинувального акта становить 1796,60 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому його дії можливо кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною 7 ст. 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Як було зазначено вище кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Згідно ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у ст. 5 КК України, згідно якої визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому, наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , який надав згоду на закриття кримінального провадження, а також, те, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визначалися законом як протиправні, клопотання захисника є обґрунтованим, відповідає вимогам закону, який діє на час прийняття судом відповідного рішення, а тому підлягає задоволенню.

Процесуальні витрати пов`язані з проведенням судової експертизи, слід віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений ухвалою суду на речові докази.

Керуючись ст. ст. 2-5, 185 КК України, ст. ст. 284, 369-372, 376, 479-2 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника задовольнити.

На підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000269 від 27.05.2024 закрити у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати пов`язані з проведенням судової експертизи, віднести на рахунок держави.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області №127/18076/24 від 30.05.2024 скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню №0000269, а саме: мобільний телефон марки «Redmi», чорного кольору у прозорому силіконовому чохлі із сім-картою «Київстар», які передано на зберігання до камери речових доказів Відділення поліції №1 Вінницького РУП у Вінницькій області, після набрання ухвалою законної сили повернути ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області, протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1