Єдиний унікальний номер судової справи 201/3491/24
Номер провадження 1-кп/201/679/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Дніпро

вул. Гусенка, 13

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене 05 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000333 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівки, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який має повну середню освіту, розлученого, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.05.2017 вироком Солонянського районного суду м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі, який змінений ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.11.2017 року в частині міри покарання і остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, яке відбув повністю,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 та кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У невстановлений час, але не пізніше 12 години 43 хвилин 07 лютого 2024 року ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в одній із житлових кімнат на серванті побачив пластикову банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є електронним платіжним документом, тобто є офіційним документом, яку ОСОБА_4 визначив об`єктом свого злочинного посягання та в нього виник злочинний умисел, направлений на викрадення банківської картки з метою подальшого її використання для заволодіння грошовими коштами, що знаходились на рахунку, без відома власника картки ОСОБА_5 , тобто з корисливих мотивів.

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав з серванту офіційний документ банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , заздалегідь довідавшись PIN-код «9495» для активації вказаної банківської картки, та утримуючи її при собі покинув приміщення квартири та розпорядився нею на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у викраденні офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який після цього неодноразово було продовжено.

Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 № 3564-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Законом України № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» від 03.03.2022 внесено зміни до Кримінального Кодексу України, зокрема ч. 4

ст. 185 після слів "у великих розмірах" доповнена словами "чи в умовах воєнного або надзвичайного стану".

Продовжуючи свою злочинну діяльність, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна (крадіжку), а саме грошових коштів, що знаходились на рахунку банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, розуміючи, що його дії є таємними для оточуючих, не маючи права на користування вказаною банківською карткою, достовірно знаючи, що він діє поза волею власника банківської картки ОСОБА_5 , 07 лютого 2024 року о 12 годині 43 хвилини, ОСОБА_4 підійшов до банкомату, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , вставив вищезазначену картку та використовуючи PIN-код « НОМЕР_3 » зняв з неї грошові кошти у сумі 14 000 гривень, в подальшому розпорядившись ними на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 07 лютого 2024 року о 12 годині 43 хвилини здійснив крадіжку грошових коштів з банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 14 000 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися таємному повторному викраденні чужого майна (крадіжці) в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України визнав повністю та показав, що до інкримінований йому подій був знайомий з потерпілим ОСОБА_6 і перебував з останнім у товариських стосунках. При цьому, він часто бував вдома у потерпілого, який надавав йому банківську карту для здійснення покупок та повідомив від неї пароль, вказавши, що цією карткою можливо розплачуватися у безконтактний спосіб на суму до 5 тисяч гривень.

По суті обвинувачення вказав, що напередодні подій, 06 лютого 2024 року він з потерпілим вживали алкогольні напої за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_4 .

Наступного дня, 07 лютого 2024 року він виявив пропажу свого мобільного телефону та припустив, що міг забути його за місце мешкання потерпілого. Тоді приблизно до 11-12 години, точний не пам`ятає, він пішов до потерпілого, який був вдома. Не знайшовши свого телефона, він хотів піти, але потерпілий попросив його сходити до магазину за продуктами харчування і надав банківську картку для здійснення оплати. Повернувшись із продуктами харчування до місця мешкання потерпілого, він віддав банківську карту ОСОБА_6 . При цьому, в той час коли потерпілий одягався і не спостерігав за його діями, він перебуваючи в кімнаті, підійшов до серванту в якому лежала банківська картка АТ «Ощадбанк» та взяв її таємно для ОСОБА_6 з метою зняття грошових коштів, після чого, покинув місце проживання останнього. В подальшому в той же день підійшов до банкомату за адресою: АДРЕСА_3 , в якому за допомогою пластикової картки та відомого йому паролю зняв грошові кошти в розмірі 14 тисяч гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, а банківську картку викинув. Після цих подій з потерпілим ОСОБА_6 не бачився. При цьому, не оспорював обставини скоєних ним кримінальних правопорушень. У скоєному щиро розкаявся та просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з нього матеріальної шкоди у сумі 14 000, 00 гривень та моральної шкоди у сумі 14 000,00 гривень визнав повністю та зобов`язався виплачувати.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та розміром заявленого цивільного позову потерпілого, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованих ОСОБА_4 діянь і ніким не оспорюється, суд приходить до переконання, що діяння, які вчинені обвинуваченим дійсно мали місце, в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне повторне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану, а також привласнення офіційного документа з корисливих мотивів, а тому підлягає покаранню за вчинення таких кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений, зокрема, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 має повну середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, раніше судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному.

Передбачених ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, враховує особу обвинуваченого та обставину, що пом`якшує покарання останнього, наведену вище, та приходить до переконання, що останньому має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України та обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 357 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для її виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив декілька кримінальних правопорушень, а тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом із цим, виходячи з наведених вище обставин та проаналізованих даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 у їх сукупності, враховуючи щире каяття останнього у скоєному, а також те, що тяжких наслідків від вчинених кримінальних правопорушень не настало, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним постійного та обов`язкового контролю, тобто із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі із випробуванням та поклавши на нього відповідні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В межах даного кримінального провадження заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі, і запобіжні заходи, не застосовувались.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення повідомлено, що судові витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Потерпілим ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження було заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 14 000,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 14 000,00 гривень, який обвинувачений у судовому засіданні визнав у повному обсязі.

При вирішенні даного цивільного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Отже, з огляду на те, що вина ОСОБА_4 у викраденні офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів та таємного повторного викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 в умовах воєнного стану за викладених у цьому вироку обставин є цілком доведеною, обвинувачений визнав розмір заявлених до нього потерпілим позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої його протиправними діяннями у повному обсязі, суд приходить до висновку, що сума матеріальної шкоди у розмірі 14 000,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 14 000, 00 гривень є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, враховуючи характер та обсяг душевних страждань потерпілого ОСОБА_6 завданих внаслідок протиправних діянь ОСОБА_4 , суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та оцінює розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з винної особи, в сумі 14 000,00 гривень.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370- 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до положень ст. 76 КК України обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 на його користь матеріальної шкоди у розмірі 14 000, 00 гривень та моральної шкоди у розмірі 14 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 14 000,00 (чотирнадцяти тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 14 000,00 (чотирнадцяти тисяч) гривень.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_7