Провадження №: 1-кп/336/836/2024
УХВАЛА
10 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальна справа відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Відносно обвинуваченого на стадії досудового розслідування застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого ухвалою суду від 10.06.2024 року продовжений до 09 серпня 2024 року включно.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання, проти задоволення якого не заперечує сторона захисту, про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Застосування означеного заходу забезпечення кримінального провадження прокурор мотивує тяжкістю обвинувачення, а також наявністю ризиків ухилення обвинуваченого від суду, продовження зайняття протиправною діяльністю, а також незаконного впливу на потерпілих і свідків обвинувачення.
На думку обвинувачення, про ризики переховування від суду та продовження зайняття протиправною діяльністю свідчать у сукупності: відсутність у обвинуваченого роботи та офіційного джерела прибутків, наслідком чого можуть бути вчинення кримінально караних посягань з метою незаконного збагачення; продовження вчинення ним кримінально караних діянь на тлі п`яти судимостей за злочини проти чужої власності, вчинені різними способами, а також за незаконні дії в сфері обігу наркотичних засобів.
Відсутність заходу забезпечення кримінального провадження виявилася неефективною, так як кримінальне провадження, яке здійснюється Шевченківським районним судом м. Запоріжжя щодо ОСОБА_5 , яке об`єднане на підставі двох обвинувальних актів, було зупинено через оголошення розшуку ОСОБА_5 .
Застосування менш суворого заходу забезпечення кримінального провадження, а саме: цілодобового домашнього арешту, також не змогло забезпечити судовий розгляд кримінального провадження, оскільки обвинувачений припинив відвідування судових засідань, що зумовило оголошення його розшуку, та набув статус підозрюваного в цьому провадженні.
У зв`язку з викладеним, на думку прокурора, застосування більш м`яких заходів не забезпечить ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної дисципліни обвинуваченого.
Обвинувачений і захисник, не заперечуючи проти продовження застосування вказаного запобіжного заходу, клопочуться про зменшення розміру застави до мінімального, встановленого кримінальним процесуальним законом за вчинення цієї категорії злочинів.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Передумови для застосування будь-якого запобіжного заходу внормовані частиною 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в статті 194 КПК України обставин.
В силу ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
За змістом положень кримінального процесуального законодавства продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути зумовлено тим, що заявлені при застосування запобіжного заходу ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Інкриміновані обвинуваченому кримінально карані дії відноситься до тяжких злочинів, і цю обставину в силу ст. 178 КПК України враховує суд.
При вирішенні клопотання суд враховує те, що прокурор довів наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду, про що свідчать відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, також усвідомлення обвинуваченим суворості покарання, що буде призначене у випадку доведення його винуватості, його процесуальна поведінка під час розгляду іншого провадження щодо нього, який здійснюється Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, внаслідок якої в провадженні оголошено розшук обвинуваченого через його систематичні ігнорування судових викликів.
На користь вказаного ризику свідчить і та обставина, що перебування обвинуваченого в умовах більш м`якого запобіжного заходу, а саме: домашнього арешту, що був застосований відносно нього при розгляді Шевченківським районним судом м. Запоріжжя кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України, виявилось неефективним, оскільки обвинувачений припинив прибуття в судові засідання як в цьому провадженні, так і в провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, під час розгляду якого оголошений розшук обвинуваченого.
Ймовірним ризиком вбачається суду і ризик продовження протиправних діянь, про що свідчить у сукупності відсутність у обвинуваченого постійних джерел доходів, наявність у нього судимостей за вчинення корисливих злочинів проти чужої власності, а також оголошення про підозру в цьому провадженні під час перебування в провадженні суду двох кримінальних справ відносно ОСОБА_5 .
Приймаючи на користь висновку про доцільність застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження існування двох наведених ризиків, суд не погоджується з міркуваннями сторони обвинувачення про вірогідність ризику впливу на потерпілих та свідків провадження, оскільки його існування всупереч вимог змагальності кримінального судочинства не доведено жодними фактичними даними.
Відповідно до ст. 29 Основного Закону ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування» тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.
В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.
Цей запобіжний захід не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Інкриміноване ОСОБА_5 кримінально каране діяння є тяжким в розумінні ст. 12 КК України, за яке передбачене покарання на строк від п`яти до восьми років, тобто вказаний злочин за формальним критерієм підпадає під діяння, у зв`язку з вчиненням яких можливо застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження.
Важливою при розв`язанні цього клопотання обставиною є і багатоепізодність інкримінованих обвинуваченому кримінально караних дій, зазначених в одному обвинувальному акті.
Враховує суд і об`єкт злочинного посягання, яким є охоронювана Основним законом України соціальна цінність право приватної власності.
На користь висновку про необхідність задоволення клопотання застосовує суд і відомості про особу обвинуваченого, зокрема, наявність у нього судимостей та наявність в провадженні суду трьох кримінальних проваджень щодо нього про вчинення корисливих посягань проти чужої власності, вчинених різними способами, які ще не розглянуті судом.
Вказані обставини свідчать про підвищений ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого та його схильність до вчинення кримінально караних діянь.
Суд бере до уваги і зміст ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, проте вважає, що у даному випадку застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.
На користь наведеного висновку враховує суд і висновки Європейського суд з прав людини, які в Україні застосовуються як джерело права, зокрема зміст рішення в справі «Летельє проти Франції», за яким особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Оцінивши сукупність наданих стороною обвинувачення на користь клопотання фактичних даних, слідчий суддя доходить переконання про неможливість відвернення передбачених статтею 177 КПК України ризиків з використанням інших, більш м`яких запобіжних заходів.
Виходячи з викладеного, застосування найбільш суворого запобіжного заходу ґрунтується на сукупності передбачених законом передумов і за вказаних обставин продиктовано інтересами забезпечення ефективності кримінального провадження.
Враховуючи наведені судом дані про особу обвинуваченого, кількість невирішених судом кримінальних проваджень щодо нього, суд не вбачає підстав для зменшення визначеного ухвалою суду від 17.04.2024 року розміру застави.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182-184,193,196, 197, 331, 395 КПК України, суд
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду провадження, але не більш ніж на два місяці, а саме: до 8 вересня 2024 року включно.
Початок дії цієї ухвало обчислювати з 11 липня 2024 року.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1