Справа №591/8396/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/494/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - домашній арешт
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2024 року, якою відносно підозрюваної ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, з застосуванням електронного засобу контролю, та покладенням відповідних обов`язків,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2024 року, клопотання задоволено частково та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту заборонивши їй залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 21 години до 07 години наступного дня, за виключенням необхідності з`явитись до слідчого, прокурора або суду, з покладенням наступних обов`язків: прибувати до слідчого (прокурора), слідчого судді, суду (залежно від стадії кримінального провадження) по першому виклику; повідомляти слідчого (прокурора), суд (залежно від стадії кримінального провадження) про зміну місця проживання, роботи та засобів зв`язку; здати на зберігання до відповідного органу документ(и), який дає право на виїзд за межі України; не відлучатися за межі м. Суми без дозволу слідчого (прокурора), суду (залежно від стадії кримінального провадження); носити електронний засіб контролю; утриматись від спілкування зі свідками, потерпілими та підозрюваними в провадженні.

Визначено строк дії ухвали до 26 жовтня 2024 року включно.

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, захисник підозрюваної ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30.08.2024 скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу відмовити в повному обсязі або застосувати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що стороною обвинувачення не було надано доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 вчинялись неправомірні дії, які охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, що свідчить про необґрунтованість повідомлення про підозру та не можливість застосування запобіжного заходу.

Так, в обґрунтування повідомлення про підозру, до матеріалів клопотання слідчим та прокурором не надано того повідомлення про підозру, яке було вчинено незаконно, а саме яке повідомлялося ОСОБА_9 , щоб можливо було взагалі переконатися хто із дізнавачів його пред`явив та хто із прокурорів його погодив. Тобто, не доведено сам факт повідомлення про підозру невинуватій особі. Також не вказано, який саме доказ був сфальсифікований, які дії по його фальсифікації вчинила саме ОСОБА_6 та чи вплинув цей доказ на можливість повідомлення про підозру.

Окрім цього, сам по собі факт повідомлення особі про підозру або ж складання обвинувального акту, навіть у тяжкому корупційному кримінальному правопорушенні, не свідчить про те, що особа має намір переховуватися і не може вважатися настільки вагомим фактом його присутності у справі, щоб видавати його за основний мотив застосування запобіжного заходу.

Щодо ризику незаконного впливу підозрюваної на свідків у кримінальному провадженні, апелянт зазначає про те, що в матеріалах та доданих до них документів, відсутні будь-які докази, зокрема протоколи допиту свідків або матеріали НСРД, які б вказували на спроби підозрюваної чинити тиск на будь-яких осіб, про яких зазначається у клопотанні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді є необґрунтовано та невмотивованою, а висновки викладені у ній не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30.08.2024, скасувати. Ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає 242 240 грн.

У разі внесення застави та після звільнення з-під варти ОСОБА_6 , покласти на останню наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора або суду по першому виклику; 2) не відлучатися за межі м. Суми без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання, роботи та засобів зв`язку; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт(и), та інший документ(и), що дає підозрюваному право на виїзд за межі України; 5) носити електронний засіб контролю; 6) утримуватись від спілкування зі свідками, потерпілими та підозрюваними у провадженні.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що слідчим суддею не надано належну оцінку ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 являється працівником правоохоронного органу, тому в разі не застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою, остання може вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливить виконання нею покладених на неї обов`язків у кримінальному провадженні та порушить принципи визначені ст. 2 КПК України та розумні строки досудового розслідування.

Більш того, апелянт наголошує, що злочин, вчинений працівником правоохоронного органу під час дії правового режиму воєнного стану, свідчить про максимальний ступінь суспільної небезпеки як самого діяння, так і особи, що його вчинила, а отже до такого працівника правоохоронного органу має бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Домашній арешт не може бути застосований у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вказаних у клопотанні ризиків.

З урахуванням наявність передбачених п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ризиків, відносно підозрюваної має бути обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

У судове засідання апеляційної інстанції учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання, не з`явились, від адвоката ОСОБА_7 , та прокурора ОСОБА_10 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності вказаних осіб, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України. Тому, заслухавши доповідь головуючого - судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні Четвертого СВ (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР розташованого у місті Полтава перебуває кримінальне провадження № 0000050 від 07 березня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 372 КК України.

28 серпня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 372, ч. 3 ст. 15, ч. 4, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 372 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що дільничий офіцер поліції Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 за спільної участі з поліцейським офіцером громади Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 та старшим дізнавачем Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 , у підбурюванні та пособництві, сприяли притягненню 28.06.2024 завідомо невинуватого ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацією.

Окрім цього, дільничий офіцер поліції Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 за спільної участі з поліцейським офіцером громади Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 та старшим дізнавачем Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 , у підбурюванні та пособництві, сприяли вчиненню злочину, не довівши його до кінця з причин, що не залежали від волі цих осіб, тобто не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, які полягали в притягненні завідомо невинуватого ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності, поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацією.

У рамках вказаного кримінального провадження до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми звернувся старший слідчий в особливо важливих справах Четвертого СВ (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_14 про застосування до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 днів, з визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає 242 240 грн.

Своє клопотання слідчий обґрунтовував наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та тим, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Розглядаючи вказане клопотання слідчого, слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_6 , з врахуванням доданих до клопотання доказів, обґрунтовано підозрюється у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 372, ч. 3 ст. 15, ч. 4, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 372 КК України.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги захисника, слідчий суддя вважав доведеним наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, їй відомі певні відомості пов`язані з цією діяльністю, зокрема, можливі свідки у справі, безпосередні учасники подій ( з якими вона знайома, які також є правоохоронцями та повне коло яких встановлюється), а також інші необхідні для слідства відомості, обізнаність про які на цій початковій стадії розслідування, зумовленій припиненнями неправомірних дій, може бути використана підозрюваною для негативного впливу на слідство та на учасників.

Саме з врахуванням вищезазначеного, а також тих обставин, що прокурором не доведено недостатність застосування до підозрюваної ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, враховуючи її молодий вік, відсутність судимостей, життєві та родинні обставини, наявність місця проживання та певних соціальних зв`язків, незначний час роботи в правоохоронних органа та відповідний досвід, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до останньої запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з чим погоджується і колегія суддів та вважає, що такий запобіжних захід, з врахуванням покладених обов`язків, забезпечить дотримання нею процесуальних обов`язків під час досудового слідства та у суді.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості підозри, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до практики ЄСПЛ, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування.

Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами, а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Обґрунтована підозра має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовження обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з представленими матеріалами кримінального провадження, дають підстави колегії суддів вважати про наявність в діях ОСОБА_6 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 372, ч. 3 ст. 15, ч. 4, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 372 КК України.

Тому доводи захисника про відсутність у матеріалів кримінального провадження доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки долучені до клопотання слідчого, докази на початковому етапі досудового розслідування свідчать, що ОСОБА_6 може бути причетною до інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

При цьому слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, не спростовують доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень та кваліфікації її дій.

Доводи захисника про необґрунтованість оскаржуваної ухвали є безпідставними, оскільки на цей час підстав для обрання щодо підозрюваної ОСОБА_6 інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі у виді особистого зобов`язання, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо підозрювана і не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, зокрема те, що остання в силу займаної посади, дільничий офіцер поліції Сумського РУП ГУНП в Сумській області, обізнана з порядком перетину державного кордону України, дають обґрунтовані підстави вважати, що такий ризик має місце. Також колегія суддів враховує те, що ризик переховування ОСОБА_6 від суду є доволі великим. Цей ризик обумовлюється суворістю покарання, яке загрожує підозрюваній у випадку доведення її вини у вчиненні інкримінованих злочинів, у виді позбавлення волі на строк від 05 до 10 років.

Так, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, що поставлені у вину підозрюваній ОСОБА_6 , підтверджують існування ризику її переховування від суду.

Твердження захисту про недоведеність слідчим ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні не є слушними, оскільки показання останніх, які станом на цей час не допитані судом, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, та підозрювана може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показань в межах цього кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що застосований до ОСОБА_6 вид запобіжного заходу - домашній арешт у певний період доби, є співмірним з існуючими ризиками, тяжкістю пред`явленої їй підозри та відповідає особі підозрюваної, котра до кримінальної відповідальності не притягувалася, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки.

Що стосується існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження злочинної діяльності на який посилається прокурор в апеляційній скарзі, то висновки слідчого судді із вказаного питання також є обґрунтованими.

Так, відповідно до ч.6 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Разом із цим, ні слідчий, ні прокурор під час розгляду клопотання, не надали жодних належних доказів щодо схильності підозрюваної до вчинення правопорушень чи її можливості продовжити протиправну діяльність. Так, підозрювана ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає непереконливими доводи прокурора щодо неможливості застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Так, ОСОБА_6 хоч і підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, разом із цим, матеріали провадження свідчать, що вона має постійне місце проживання та соціальні зв`язки, а тому застосування до підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликане об`єктивною необхідністю.

Стороною обвинувачення не наведеного жодного обґрунтування яким чином, підозрювана, перебуваючи під домашнім арештом зможе перешкоджати кримінальному провадженню. Зокрема стороною обвинувачення не надано жодних відомостей, що з моменту застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту підозрюваною здійснювалися спроби вчинити такі дії.

Крім того апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, адже слідчий суддя обґрунтовано застосував до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням на неї обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційні скарги захисника та прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2024 року, якою відносно підозрюваної ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, з застосуванням електронного засобу контролю, та покладенням відповідних обов`язків, залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4