Справа №766/3452/23
н/п 1-кп/766/1300/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника: ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

під час відкритого судового засідання з розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000564 від 02.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка Херсонської області, українця, громадянина України, ОНРКПП , із середньою технічною освітою, не одруженого, малолітніх дітей немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19.02.2021 Каховським районним судом Херсонської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Захисник в судовому засіданні заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, та скасування йому запобіжного заходу тримання під вартою.

Обвинувачений у судовому засіданні просив клопотання захисника задовольнити. Надав згоду на закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти закриття кримінального провадження, не заперечував щодо скасування запобіжного заходу обвинуваченому, речові докази просив залишити потерпілому, а судові витрати за проведення експертиз покласти на державу.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності.

За змістом ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Так, згідно нової редакції ст.51 КпАП України, відповідальність за ч.1 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що складає 757,00 грн. Відповідальність за ч.2 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає від 575,00 грн. до 3028,00 грн.

Таким чином, з 09.08.2024 таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028,00 грн., а у 2022 році 2481,00 грн.

Оскільки згідно обвинувального акту сума викраденого ОСОБА_4 майна станом на 17.04.2023 становить 1600,00 гривень, то вказані дії ОСОБА_4 містять ознаки адміністративного правопорушення, передбачені ст.51 КпАП України.

Згідно з вимогами ч.3 ст.479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Положення п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , який надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

У зв`язку із закриття кримінального провадження, суд вважає за необхідне, скасувати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено ухвалою суду від 04 липня 2024 року до 02 вересня 2024 року включно, та звільнити його з-під варти негайно, так як потреба у його застосуванні відпала.

Питання про речові докази вирішують відповідно до ст.100 КПК України.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні суд зазначає наступне.

Згідно з п.3.ч.1 ст.191 КК України, до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, відносяться вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат (п.3 ч.1 ст.118 КПК України), тобто витрат, пов`язаних із здійсненням кримінального провадження, які відшкодовуються державою певним суб`єктам кримінального процесу і підлягають стягненню з осіб, визнаних винними у вчиненні злочину чи, в окремих випадках, зараховуються на рахунок держави.

Для проведення визначених ст.91 КПК України обставин судовим експертом ОСОБА_6 була проведена судова-товарознавча експертиза №3725/23 від 03.07.2023, витрати на проведення якої склали 260,00 грн.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння, й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст.62 Конституції України, ст. 17 КПК).

В такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загальнодозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння, таких витрат.

З урахуванням зазначеного, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Оскільки, кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрито, при цьому ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому відповідно до ч. 2 ст. 122, ст. 124 КПК витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз у розмірі 260 грн, відповідно не підлягають стягненню з ОСОБА_4 та покладаються на державу.

Цивільний позов у справі у провадженні не заявлено.

Керуючись ст. ст. 100, ч.2 ст.122, 124, 284, 331, 372, 392, 395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР з№0000564 від 02.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

Запобіжний захід, застосований обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою скасувати.

Негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ця ухвала в частині застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Компенсацію витрат судовому експерту ОСОБА_6 за проведення судової експертизи № №3725/23 від 03.07.2023 у розмірі 260,00 (двісті шістдесят) гривень провести за рахунок держави.

Речові докази: дві мікрохвильові печі повернути Державній митній Службі України «Митниця в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі» ()

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1