Номер справи 703/6604/15-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 03.07.2013 під №0001562, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сміла Черкаської області, громадянки України, з вищою освітою, неодруженої, має на утриманні неповнолітню дитину 2008 р.н., зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст.89 раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.190 КК України,

у с т а н о в и в :

У провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.190 КК України.

15 серпня 2024 року у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням, в якому просила звільнити її від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.190 КК України, та закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності. При цьому зазначила, що вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнає.

Прокурор не заперечувала проти задоволення заявленого стороною захисту клопотання. Повідомила про відсутність у сторони обвинувачення відомостей про обставини, які могли зумовити зупинення або переривання строків давності притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні не висловив заперечень проти звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності, однак просив вирішити заявлений ним цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судові засідання жодного разу не з`явилися, хоча суд вживав заходів щодо їх належного повідомлення про час та місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток, рухом справи не цікавилися. Нез`явлення потерпілих в судові засідання перешкоджало руху справи, судовий розгляд через їх неприбуття до суду багаторазово відкладався.

З метою з`ясування думки вказаних потерпілих щодо заявленого обвинуваченою клопотання судом, кожному із потерпілих, були надіслані листи із роз`ясненням права висловити свою позицію, однак вони залишилися без реагування.

Таким чином судом дотримано вимоги ч.2 ст.288 КПК України щодо з`ясування думки потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в обсязі, необхідному для правильного вирішення заявленого обвинуваченою клопотання, приходить до наступного.

Відповідно до змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні від 03.07.2013 під №0001562 ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що вона, будучи судимою 13.09.2010 року Смілянським міськрайонним судом за ст. ст. 190 ч. 2, 358 ч. 2, 358 ч. З КК України до 1360 гривень штрафу, та 22.09.2011р. Смілянським міськрайонним судом за ст. ст. 190 ч. 2 КК України до 3 р. п/в з іспитовим строком на 3 р., звільнена від відповідальності 14.11.2011 р. постановою Смілянського міськрайонного суду на підставі ст. 1 ЗУ «Про амністію» від 08.07.2011 р., за що судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена на шлях виправлення не стала та знову скоїла умисні злочини.

Так, вона, повторно, 15.06.2010, знаходячись в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел та корисливий мотив на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність власних дій, шляхом обману та зловживання довірою, ввівши в оману громадянина ОСОБА_8 , а саме запропонувала йому надання юридичної допомоги по позовним та представницьким питанням в суді щодо скасування кредитного договору. ОСОБА_8 із довіри до останньої та помилкової впевненості в правомірності і добросовісності дій ОСОБА_5 , погодився на її пропозицію. Так 13.07.2010 ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні наміри та дії, вводячи в оману ОСОБА_8 , склала договір про надання юридичних послуг та в невстановлений слідством час 17.09.2010, знаходячись по АДРЕСА_4 отримала від ОСОБА_8 , як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 19350 грн., про що видала ОСОБА_8 квитанцію № 265211. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, в невстановлений слідством час 19.10.2010, знаходячись біля будинку АДРЕСА_5 , отримала від ОСОБА_8 , як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 4000 грн., про що видала ОСОБА_8 квитанцію № 265205. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, в невстановлений слідством час 21.10.2010, знаходячись біля будинку АДРЕСА_5 , отримала від ОСОБА_8 , як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 4000 грн., про що видала ОСОБА_8 квитанцію № 265207. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, в невстановлений слідством час 25.10.2010, знаходячись по АДРЕСА_4 , отримала від ОСОБА_8 , як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 4000 грн., про що видала ОСОБА_8 квитанцію № 265208. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, в невстановлений слідством час03.11.2010, знаходячись по АДРЕСА_4 , отримала від ОСОБА_8 , як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 3500 грн., про що видала ОСОБА_8 квитанцію № 265213. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії в невстановлений слідством день та час, знаходячись біля будинку АДРЕСА_5 , отримала від ОСОБА_8 , як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 4000 грн., про що видала ОСОБА_8 квитанцію № 265204.

Таким чином, ОСОБА_5 , не виконуючи будь-яких правових дій та не маючи права їх виконувати, привласнила надані їй ОСОБА_8 грошові кошти, чим заподіяла останньому матеріальної шкоди на загальну суму 38850 гривень.

Вона ж, повторно, 23.12.2011, близько 13 години знаходячись в автомобілі «Чері-Амулет», який стояв біля будинку АДРЕСА_6 , маючи прямий умисел та корисливий мотив на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність власних дій, шляхом обману та зловживання довірою, ввівши в оману громадянку ОСОБА_9 , яка намагалась продати свій золотий браслет, а саме : ОСОБА_5 запропонувала надання допомоги у вирішенні питання з продажу браслета, на що ОСОБА_9 погодилась із довіри до останньої та помилкової впевненості в правомірності і добросовісності дій ОСОБА_5 та в присутності ОСОБА_12 передала ОСОБА_5 золотий браслет, вагою 10.5 грама, вартістю 255 гривень за 1 грам золота для подальшого продажу браслета та повернення грошових коштів за нього. ОСОБА_5 не виконуючи будь-яких обіцяних дій, привласнила наданий їй ОСОБА_9 золотий браслет та ні грошові кошти, ні сам браслет власниці не повернула, чим заподіяла власниці ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 2677 гривень 50 копійок.

Вона ж, повторно, 07.07.2012 ,у невстановлений слідством час, під час телефонної розмови через спільного знайомого ОСОБА_13 , маючи прямий умисел та корисливий мотив на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність власних дій, шляхом обману та зловживання довірою, ввела в оману ОСОБА_6 , а саме запропонувала йому надання юридичної допомоги для відновлення права керування автомобілем, якого його було позбавлено постановою Городищенського районного суду від 22.05.2012. на підставі ч.1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_6 із довіри до останньої та помилкової впевненості в правомірності і добросовісності дій ОСОБА_5 , погодився на її пропозицію. Так, 8.07.2012 близько 14 год. на перехресті вулиць Свердлова і Леніна м. Сміли, ОСОБА_6 передав через ОСОБА_14 ОСОБА_5 , як плату за надання юридичної допомоги гроші в сумі 3000 грн. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, в невстановлений слідством день та час в липні 2012 року, знаходячись біля будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_6 , як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 600 гривень. Під час досудового розслідування 05.11.2012 ОСОБА_5 повернула грошові кошти в сумі 1000 грн. ОСОБА_6 в рахунок відшкодування збитків.

Таким чином, ОСОБА_5 не виконуючи будь-яких правових дій та не маючи права їх виконувати, привласнила надані їй ОСОБА_6 грошові кошти, чим заподіяла останньому матеріальної шкоди на загальну суму 2600 гривень.

Вона ж, повторно, 30.07.2012, близько 11 год. в квартирі спільного знайомого ОСОБА_15 в АДРЕСА_7 , маючи прямий умисел та корисливий мотив на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність власних дій, шляхом обману та зловживання довірою, ввела в оману ОСОБА_16 і ОСОБА_7 , а саме запропонувала їм надання юридичної допомоги для повернення, вилученого після дорожньо-транспортної пригоди в Смілянський МВ УМВС України в Черкаській області автомобіля ВАЗ-2108 д.н. НОМЕР_1 , і таким чином увійшовши в довіру до нього та його матері ОСОБА_7 , яка із довіри до ОСОБА_5 та помилкової впевненості в правомірності і добросовісності її дій, погодилася на її пропозицію. Так, 30.07.2012, близько 12 год. 30 хв. в АДРЕСА_7 , ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_7 через ОСОБА_16 як плату за надання юридичної допомоги гроші в сумі 4900 грн. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, 30.07.2012, близько 21 год., знаходячись в будинку ОСОБА_7 в АДРЕСА_8 , ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_7 , як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 1500 гривень. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, 02.08.2012, у невстановлений слідством час в центрі м. Сміли в автомобілі ОСОБА_17 , ОСОБА_5 отримала через ОСОБА_17 від ОСОБА_7 , як плату за надання юридичної допомоги гроші в сумі 200 доларів СІЛА, що згідно курсу НБУ становить 811,50грн. за 100 доларів СІНА на суму 1623 гривень. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, 02.08.2012 близько 19 год., знаходячись в кафе-барі «Журавель» Черкаського району, ОСОБА_5 отримала через ОСОБА_17 від ОСОБА_7 , як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 720 гривень. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, 09.08.2012, близько 11 год. 30 хв., знаходячись в будинку ОСОБА_7 в АДРЕСА_8 , ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_7 як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 3250 гривень. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, 09.08.2012, близько 11 год. 30 хв., знаходячись в будинку ОСОБА_7 в АДРЕСА_8 , ОСОБА_5 отримала через ОСОБА_16 від ОСОБА_7 як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 800 гривень. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, 10.08.2012, у невстановлений слідством час, знаходячись в будинку ОСОБА_7 в АДРЕСА_8 , ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_7 як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 600 гривень. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, 11.08.2012, у невстановлений слідством час, знаходячись в будинку ОСОБА_7 в АДРЕСА_8 , ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_7 як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 1030 гривень. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, 13.08.2012 у невстановлений слідством час, знаходячись біля магазину в с. Михайлівка, Кам`янського району, ОСОБА_5 отримала через ОСОБА_16 від ОСОБА_7 як плату за надання юридичної допомоги, гроші в сумі 1050 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 не виконуючи будь-яких правових дій та не маючи права їх виконувати, привласнила надані їй ОСОБА_7 грошові кошти, чим заподіяла їй матеріальної шкоди на загальну суму 15473 гривні.

Вона ж, повторно, в невстановлений слідством день та час на початку вересня 2014 року, маючи прямий умисел та корисливий мотив на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність власних дій, шляхом обману та зловживання довірою, ввела в оману ОСОБА_10 , а саме запропонувала їй надання допомоги в працевлаштуванні її сина ОСОБА_18 в банк в м. Києві. ОСОБА_10 із довіри до останньої та помилкової впевненості в правомірності і добросовісності дій ОСОБА_5 , погодилась на її пропозицію. Так, 26.09.2014, в не встановлений слідством час, знаходячись в квартирі АДРЕСА_9 , ОСОБА_10 передала ОСОБА_5 , як плату за надання допомоги у працевлаштуванні сина, гроші в сумі 2500доларів США що згідно курсу НБУ становить 12,908 грн. за 1 долар США на суму 32270 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 , не виконуючи будь-яких дій та не маючи права їх виконувати, привласнила надані їй ОСОБА_10 грошові кошти, чим заподіяла останній матеріальної шкоди на загальну суму 32270 гривень.

Вона ж, повторно, в невстановлений слідством день та час маючи прямий умисел та корисливий мотив на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність власних дій, шляхом обману та зловживання довірою, ввела в оману ОСОБА_11 , а саме запевнивши, що має впливових знайомих в Збройних силах України, запропонувала йому надання допомоги в звільненні від несення служби його сина ОСОБА_19 в зоні ведення антитерористичних операцій, із довіри до останньої та помилкової впевненості в добросовісності дій ОСОБА_5 , погодився на її пропозицію. Так, 01.09.2014 близько 18 години знаходячись в квартирі АДРЕСА_9 , ОСОБА_11 передав ОСОБА_5 , як плату за надання допомоги гроші в сумі 2500доларів США, що згідно курсу НБУ становить 13,11 грн. за 1 долар США на загальну суму 32775 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 , не виконуючи будь-яких дій та не маючи права їх виконувати, привласнила надані їй ОСОБА_11 грошові кошти, чим заподіяла останній матеріальної шкоди на загальну суму 32775 гривень.

Указані дії ОСОБА_5 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Вона ж, повторно, в невстановлений слідством день та час у вересні 2013 року, маючи прямий умисел та корисливий мотив на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність власних дій, шляхом обману та зловживання довірою, ввела в оману ОСОБА_20 , а саме запропонувала йому надання допомоги для його працевлаштування в Австралію і таким чином увійшовши в довіру до нього, який із довіри до ОСОБА_5 та помилкової впевненості в правомірності і добросовісності її дій, погодився на її пропозицію. Так, в невстановлений слідством день та час у вересні 2013 року в кафе «Атлантіда», що по АДРЕСА_10 , ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_20 , як плату за переклад документів гроші в сумі 6000 грн. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, в невстановлений слідством час 05.10.2013, знаходячись біля магазину «Моноліт», що по вул. Леніна в м. Сміла, ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_20 , як плату за отримання візи, гроші в сумі 5000 доларів СІЛА що згідно курсу НБУ становить 7,993 грн. за 1 долар США на суму 39965 гривень. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, 14.10.2013, ОСОБА_5 отримала банківським переказом від ОСОБА_20 , як плату за отримання страховки гроші в сумі 16320 гривень. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, в невстановлений слідством час 16.12.2013, знаходячись на «Центральній» зупинці, що по вул. Свердлова в м. Сміла, ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_20 , як плату за отримання міжнародної страховки, гроші в сумі 9500 доларів США що згідно курсу НБУ становить 7.993 грн. за 1 долар США на суму 75933 гр. 50 коп. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, 20.01.2014 ОСОБА_5 отримала банківським переказом від ОСОБА_20 , як плату за придбання квитків, гроші в сумі 3500 гривень. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, 23.01.2014, ОСОБА_5 отримала банківським переказом від ОСОБА_20 , як плату за придбання квитків, гроші в сумі 4200 гривень. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, в невстановлений слідством день та час в середині лютого 2014 року, знаходячись біля магазину «АТБ», що по вул. Б. Хмельницького в м. Сміла, ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_20 , як плату за придбання квитків, гроші в сумі 5000 гривень. Після чого, продовжуючи свої злочинні наміри та дії, в невстановлений слідством час 08.07.2014 року, знаходячись в центрі АДРЕСА_11 , ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_20 , як плату за надання допомоги у працевлаштуванні, гроші в сумі 350 доларів С1ИА що згідно курсу НБУ становить 11.712292 грн. за 1 долар США на суму 4099 грн. 30 коп.

Таким чином, ОСОБА_5 не виконуючи будь-яких дій та не маючи права їх виконувати, привласнила надані їй ОСОБА_20 грошові кошти, чим заподіяла власнику ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 155017 гривень 80 копійок.

Указані дії ОСОБА_5 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.3 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, у великих розмірах.

Згідно з ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Санкція ч.2 ст.190 КК України у чинній редакції передбачає відповідальність за шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Частина 2 ст.190 КК України у редакції, яка була чинною на час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачала відповідальність у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Санкція ч.3 ст.190 КК України у чинній редакції передбачає відповідальність за Шахрайство, вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому у виді штрафу від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Частина 3 ст.190 КК України у редакції, яка була чинною на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбачала відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Відповідно до ст.12 КК України у редакції, яка діяла станом на час вчинення інкримінованих дій, а також згідно з чинною на вказаний час класифікацією кримінальних правопорушень, визначених у ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, відносилося до злочинів середньої тяжкості, а згідно з чинною редакцією вказаної норми до нетяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України у редакції, яка діяла станом на час вчинення інкримінованих дій, із урахуванням виду та розміру передбаченого покарання, відносилося до категорії тяжких злочинів.

Згідно з чинною редакцією ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів. Зміна тяжкості вказаного кримінального правопорушення відбулася на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень» від 13.07.2023 № 3233-20, яким статтю 190 КК України викладено у новій редакції та верхню межу покарання у виді позбавлення волі за частиною третьої цієї статті знижено до п`яти років.

Частиною другою статті 4 КК України визначено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, крім випадків, коли пізніше прийнятий закон поліпшує становище особи (зворотня дія закону про кримінальну відповідальність). Умови застосування зворотної дії закону про кримінальну відповідальність в часі визначені у ст.5 КК України.

Згідно з діючою редакцією ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України у редакції, яка діяла станом на час вчинення інкримінованих дій, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

За приписами ч.2 ст.49 КПК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. За таких обставин строк давності обчислюється заново з моменту події, якою було зумовлене переривання такого строку.

Судом встановлено, що з часу події інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень сплинув строк понад десять років.

Даних про зупинення або переривання строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказаними кримінальними правопорушенням протягом строків давності, визначених у ч.1 ст.49 КК України, судом не встановлено.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За приписами ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а відповідно до ч.1 ст.286 цього Кодексу звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст.49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

У постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к Верховний Суд зауважив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст.372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 26 березня 2020 року у справі №730/67/16-к указав, що передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Судом обвинуваченій ОСОБА_5 роз`яснено суть обвинувачення за ч.2, ч.3 ст.190 КК України та підставу звільнення від кримінальної відповідальності із зазначених нею підстав. Обвинувачена підтвердила, що суть обвинувачення їй зрозуміла, провину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, повідомила, що розуміє, що підстава для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою, наполягала на задоволенні свого клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що закінчення строків давності, відповідно до вимог ст.49 КК України, є безумовною підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання обвинуваченої підлягає до задоволення.

Вимога ч.2 ст.288 КПК України щодо з`ясування думки потерпілих при розгляді питання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності судом виконана, про зазначено вище в ухвалі.

Разом із цим суд звертає увагу, що чинним законодавством України не обмежено можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у разі заперечення проти цього потерпілого (його представника), а можливість такого звільнення пов`язується лише зі згодою самого обвинуваченого.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність необхідних підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.190 КК України, у зв`язку зі спливом строків давності та закриття у зв`язку із цим кримінального провадження.

Потерпілі у межах цього кримінального провадження пред`явили цивільні позови до обвинуваченої ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями ( ОСОБА_8 ; ОСОБА_11 25.01.2016; ОСОБА_6 20.09.2012; ОСОБА_21 24.09.2012; ОСОБА_9 20.04.2012; ОСОБА_4 26.05.2015). Указані позови прийняті судом до розгляду, вказані особи визнані цивільними відповідачами, а обвинувачена цивільним відповідачем.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

У разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч.1 ст.129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 серпня 2021 у справі №161/694/20.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченої ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлені потерпілими цивільні позови про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає заявникам пред`явленню таких позовів в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.265 Цивільного кодексу України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Термін дії застосованого щодо обвинуваченої запобіжного заходу у виді домашнього арешту сплинув під час судового розгляду.

Ураховуючи, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 підлягає закриттю у зв`язку з її звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, процесуальні витрати на проведення судової експертизи в сумі 614,40 грн. слід віднести за рахунок держави.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 49, 190 КК України, ст. 100, 124, 284, 285, 286, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 про її звільнення від кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.190 КК України, на підставі ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 03.07.2013 під №0001562, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.190 КК України, закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачам, що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає їх праву на звернення до суду із таким позовом в порядку цивільного судочинства, а час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Документи, як речові докази, залишити у матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Процесуальні витрати на проведення судової експертизи в сумі 614,40 грн. віднести за рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний тест ухвали оголошений 08 листопада 2024 року.

Суддя ОСОБА_1