Справа № 953/119/23
н/п 1-кс/953/6810/24
"13" вересня 2024 р. м.Харків
12 лютого 2024 року на адресу Харківської обласної прокуратури надійшов лист від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, в якому зазначено, що з аналізу змісту резолютивної частини ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.04.2023 у справі № 953/3123/22, н/п 1-кс/953/2572/22 встановлено неможливість здійснення АРМА заходів з управління активами в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», з тих підстав, що під час розгляду клопотання про арешт майна не було вирішено питання щодо заборони володіння та користування корпоративними правами, враховуючи, що чинним законодавством чітко визначені повноваження АРМА, зокрема щодо управління таким майном, щодо якого встановлений арешт із забороною володіння, користування та розпорядження такими активами.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання, дійшов висновку про необхідність його повернути, виходячи з такого.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України передбачені вимоги до клопотання про арешт майна, зокрема у ньому повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Зі змісту клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що метою повторного накладення арешту на майно є зокрема забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Так, санкція ч. 4 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.
Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення у тому числі конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Разом з тим доказів того, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 повідомлено про підозру, матеріали клопотання не містять. Крім того, прокурор у своєму клопотанні жодним чином не обґрунтував наявності достатніх підстав вважати, що вказане кримінальне провадження здійснюється щодо юридичної особи - ТОВ «ІМТ-Україна», співзасновником якої є ОСОБА_3 .
Окрім того, клопотання прокурора не відповідає вимогам, встановленим п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання не містить посилань на документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
При цьому наданий прокурором до клопотання Витяг з Опендатабот та лист співробітника СБ України в Харківській області не приймається судом до уваги, зокрема у Витязі з Опендатабот відсутні відомості про те, хто і на якій підставі сформував цей витяг, а лист співробітника СБ України в Харківській області взагалі не є доказом у кримінальному провадженні, а відтак слідчий суддя позбавлений можливості перевірити достовірність та актуальність зазначеної інформації.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
З урахуванням викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна необхідно повернути прокурору, встановивши при цьому строк в сімдесят дві години для усунення вищевказаних недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 171, 172 КПК України, суддя
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1