Справа № 461/8142/24
Провадження № 1-в/461/250/24
УХВАЛА

Іменем України

15.10.2024 суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), який відбуває покарання у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» про звільнення від призначеного покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.02.2024 у справі №450/4699/23 у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння-

в с т а н о в и в :

засуджений ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», звернувся до суду із клопотанням в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ч.2 ст.74 КК України, в якому просить вирішити питання про звільнення від призначеного покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.02.2024 у справі №450/4699/23, у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння.

Засуджений ОСОБА_4 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, подане ним клопотання підтримав та просив його задоволити.

Прокурор в судовому засіданні щодо клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_4 у зв`язку з декриміналізацією вчинених ним діянь заперечив.

Заслухавши думку прокурора та засудженого, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку.

Згідно із ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 засуджений вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.02.2024 у справі №450/4699/23 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення воді строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць. Також обрано ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, або до набрання вироком законної сили, зазначено про початок відбування покарання з 21.02.2024. Окрім цього, зазначено, що вирок Залізничного районного суду м.Львова від 21.12.2023 слід виконувати окремо. Так, згідно із зазначеним вироком, ОСОБА_4 14.09.2023 вчинив замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, на загальну суму 3 019,20 грн.

На час, до якого відносяться інкриміноване за ч.4 ст.185 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з яким було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2023 році на час, до якого відносяться інкриміноване ОСОБА_4 діяння за ч.4 ст.185 КК України, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 268 грн. 40 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 268 грн. 40 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст. 4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, таємне викрадення чужого майна вартістю до 2 684 грн. у 2023 році, кваліфікувалися б за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

Однак, вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.02.2024 у справі №450/4699/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні 14.09.2023 замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, на загальну суму 3 019,20 грн., а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна у 2023 році настає за крадіжку вартістю понад 2 684 грн., відтак даний вирок відповідає нормам чинного законодавства, з урахуванням внесених змін.

Таким чином, слід вважати засудженим ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, із призначенням покарання у виді позбавлення воді строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

Керуючись ч.2 ст.74 КК України, ст.ст.369-372, 376, п.13 ч.1 ст.537, 539 КПК України, суд -

у х в а л и в:

у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від призначеного покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.02.2024 у справі №450/4699/23 у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1