УХВАЛА

26 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 592/13399/21

провадження № 51-3998ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 листопада 2023 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 22 травня 2024 року щодо останнього,

встановив:

Захисник звернулася до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 , де ставить питання про їх скасування через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та закриття кримінального провадження.

В прохальній частині касаційної скарги захисник висуває вимогу про скасування судових рішень судів першої й апеляційної інстанцій та закриття кримінального провадження, натомість у вступній частині скарги указує, що вона подана лише на ухвалу Сумського апеляційного суду від 22 травня 2024 року, чим допускає істотних суперечностей, що не сприяє належному визначенню предмета касаційного перегляду.

Крім того, захисник в касаційній скарзі висуває вимогу про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , посилається на те, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, проте така вимога є формальною і, з огляду на положення ст. 440 КПК у їх взаємозв`язку із ст. 284 цього Кодексу, не містить відповідного обґрунтування. Про недопустимість чи неналежність доказів, покладених судами попередніх інстанцій в підґрунтя висновків про винуватість засудженого, в касаційній скарзі не йдеться. Водночас, за відсутності таких доводів касаційний суд не може втручатися в оцінку судами попередніх інстанцій дослідженої ними сукупності доказів на предмет їх достовірності.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, керується фактичними обставинами, встановленими місцевим та апеляційним судами, та, відповідно до приписів ст. 433 КПК, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, повинно бути відображено в касаційній скарзі з урахуванням меж перегляду судом касаційної інстанції, передбачених ст. 433 КПК.

Всупереч викладеному, зміст касаційної скарги зводиться до незгоди захисника із встановленими фактичними обставинами кримінального провадження, в обґрунтування чого вона, серед іншого, наводить власну оцінку показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого, а також слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 , на предмет їх достовірності, відмінну від наданої судами попередніх інстанцій, що, згідно з положеннями статей 433, 438 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

З касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду вбачається, що доводи, зокрема щодо недотримання правил оцінки доказів та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які відображені в касаційній скарзі, були предметом перевірки апеляційного суду, який надав на них відповіді, проте обґрунтування того, яких порушень норм матеріального або процесуального закону припустився цей суд, з огляду на межі та порядок, передбачені статтями 404, 405 КПК, в касаційній скарзі не наведено.

Наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження та в подальшому прийняття одного з рішень, передбачених ст. 436 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 вказаного Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3