Справа № 182/3896/23
Провадження № 1-кп/0182/694/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі Дніпропетровської області кримінальне провадження, відомості про вчинення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000189 від 18.08.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Котельня, Андрушівського району, Житомирської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, інваліда ІІІ групи, пенсіонера, яка зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України

участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно із Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав є порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного права невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28.05.1997 для блокування українських військових частин.

Також 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжений.

При цьому у липні 2022 року у ОСОБА_3 , якому достовірно відомо про збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році та з 24.02.2022 підрозділами збройних сил РФ та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, будучи негативно налаштованим стосовно державної влади України, виник злочинний умисел на вчинення дій, направлений на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, заперечення збройної агресії рф проти України.

З цією метою ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи особистий мобільний телефон марки «Redmi», моделі М1810F6LG, IMEI 1: НОМЕР_1 . IMEI 2: НОМЕР_2 з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_3 ,а також наявне на вказаному технічному засобі програмне забезпечення «ОК» версії 23.6.19, призначене для входу до соціальної мережі «Одноклассники» (ок.ги), ввів обліковий запис « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

При цьому 10.07.2022, точний час у ході досудового розслідування не встановлено, реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою вказаного мобільного телефону з використанням своєї сторінки облікового запису « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), усвідомлюючи, що до неї має доступ необмежена кількість осіб-користувачів даної соціальної мережі, поширив матеріали шляхом:

1)здійснення «репосту» на своїй сторінці облікового запису « ОСОБА_6 » публікації зображення зі сторінки користувача соціальної мережі «Одноклассники» під обліковим записом « ОСОБА_7 », на якому зображено буква «Z» та напис - « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на фоні прапора рф;

2)залишення коментарю під публікацією зображення на сторінці користувача у соціальної мережі «Одноклассники» під обліковим записом « ОСОБА_7 » наступного змісту: « Россия , ОСОБА_9 не причем зто не война прошив Украины, а спец операция. Во всем виновата украина, не чего бьіло ложится Украине под НАТО а теперь сами себя и обстреливают».

Згідно висновку судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи №222/22 ЗЕС ІСТЕ СБУ в ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.06.2023 у вищевказаному текстовому відтворенні зазначеного зображення, а також у тексті вищевказаного коментарю міститься виправдовування, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році.

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 436-2 КК України - поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

До такого висновку суд приходить аналізовуючи наступні докази.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Надав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, яке зазначено в обвинувальному акті. Зокрема вказав, що є зареєстрованим у соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники» та на своїй сторінці, за допомогою свого мобільного телефону марки «Redmi», моделі М1810F6LG, IMEI 1: НОМЕР_1 . IMEI 2: НОМЕР_2 з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_3 , « ОСОБА_6 » (ІНФОРМАЦІЯ_2 ), здійснив «репост» публікації зображення зі сторінки користувача « ОСОБА_7 », на якому зображено буква «Z» та напис - « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на фоні прапора РФ та залишив коментар: « Россия , ОСОБА_9 не причем зто не война прошив Украины, а спец операция. Во всем виновата украина, не чего бьіло ложится Украине под НАТО а теперь сами себя и обстреливают». Просив суворо його не карати. Запевнив суд, що у повній мірі усвідомив неправомірність своїх дій та що у подальшому не допустить порушень закону та поширення відповідної інформації.

Враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування діянні і у суду відсутні будь-які сумніви добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне дослідження інших доказів по справі, які ніким не оспорюються, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена.

Аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (рішення «Коробов проти України» від 21.10.2011 та інш.).

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, вимоги ч. 3 ст. 68 КК України, яка передбачає, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Також суд враховує обставини справи; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на утримані нікого не має, одружений, за місцем фактично мешкання характеризується позитивно. Крім того, обвинувачений є пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи всі зазначені обставини, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі.

Враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання, тому, вважає можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.96-1,96-2 КК України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався, підстав для обрання судом не вбачається.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Також суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні ЗЕС ІСТЕ СБУ в ІНФОРМАЦІЯ_4 судової лінгвістичної (семантико-текстуальної ) експертизи №222/22 від 05.06.2023 року обл.. №55/31-2611 в сумі 5735 грн. 52 коп. та за проведення ЗЕС ІСТЕ СБУ в УСБУЦ у Дніпропетровській області судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 265 від 05.07.2023 року обл.. №55/31-3004 в сумі 1433 грн. 88 коп., що всього становить 7 169 грн. 40 коп., оскільки відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі наведеного, керуючись ст.96-1,96-2 ККУкраїни та ст.124, 370,371,374,381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.2 ст.436-2 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, та поклавши на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76КК України:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати у кримінальному провадженні спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави речовий доказ:

-мобільний телефон, чорного кольору, торгівельної марки «Redmi», моделі М1810F6LG, IMEI 1: НОМЕР_1 . IMEI 2: НОМЕР_2 з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_3 , ( квитанція №589, порядковий номер 589).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні ЗЕС ІСТЕ СБУ в ІНФОРМАЦІЯ_4 судової лінгвістичної (семантико-текстуальної ) експертизи №222/22 від 05.06.2023 року обл.. №55/31-2611 в сумі 5735 грн. 52 коп. та за проведення ЗЕС ІСТЕ СБУ в УСБУЦ у Дніпропетровській області судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 265 від 05.07.2023 року обл.. №55/31-3004 в сумі 1433 грн. 88 коп., що всього становить 7 169 ( сім тисяч сто шістдесят дев`ять) грн. 40 коп.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Негайно після проголошення вироку його копію вручити обвинуваченому і прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1