28.10.2024 Справа № 363/369/24
ВИРОК

Іменем України

28 жовтня 2024 року Вишгородським районним судом Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді кримінальне провадження № 0000246 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глодоси Новоукраївського району Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, старшого лейтенанта командира 1 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення 1 батальйону оперативного призначення ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України (наданий час переведений до ВЧ НОМЕР_2 НГУ) зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,

встановив:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт, згідно змісту якого, ОСОБА_5 обвинувачується у поширенні інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, вчиненому в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Старший лейтенант ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він будучи військовослужбовцем, обіймаючи посаду командира 1 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 37, 124-1, 124-2Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.08.2014 № 59-р/дск «Про заборону обробки інформації з обмеженим доступом на неатестованих об`єктах інформаційної діяльності», розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.01.2018 № 1/5-330 «Про заборону підключення персональних електронно обчислювальних машин (далі - ПЕОМ) до всесвітньої інформаційної системи Інтернет, на яких зберігається та обробляється інформація про діяльність Національної гвардії України», достовірно знаючи про діючий воєнний стан в Україні та те, що військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_1 НГУ здійснюється заходи з відсічі збройної агресії російської федерації проти України, з особистих мотивів, поширив інформацію про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, вчиненому в умовах воєнного стану, а саме:

31.10.2022 року о 08:20 ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем несення служби, з власного мобільного телефону, у мобільному додатку «Signal», надіслав цивільним особам: ОСОБА_6 , абонентський номер НОМЕР_3 , який підписаний у абонентській книзі ОСОБА_5 , як « ОСОБА_7 »; ОСОБА_8 , абонентські номери НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , який підписаний у абонентській книзі ОСОБА_5 , як « ОСОБА_9 », а в месенджері «Signal», як «ІНФОРМАЦІЯ_4»; ОСОБА_10 , абонентський номер НОМЕР_6 , який підписаний у абонентській книзі, як « ОСОБА_11 », фотоматеріали, на яких зображено розміщення засобів ППО військової частини НОМЕР_7 ;

15.11.2022 року о 14:28 та 15.11.2022 року о 15:04 ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем несення служби, з власного мобільного телефону, у мобільному додатку «Signal», надіслав цивільній особі - ОСОБА_6 , абонентський номер НОМЕР_3 , який підписаний у абонентській книзі ОСОБА_5 , як « ОСОБА_7 » фотоматеріали з інформацією про розміщення засобів ППО ВЧ НОМЕР_7 ;

10.04.2023 року о 19:11 ОСОБА_5 з власного мобільного телефону, у мобільному додатку «Signal», надіслав цивільній особі - ОСОБА_12 , абонентський номер НОМЕР_8 , який підписаний у телефонній книзі, як « ОСОБА_13 » відео з інформацією з планшету з встановленим програмним забезпеченням «Кропива» на якому відображено розміщення бойових позицій батальйонно-тактичної групи 1 Бригади оперативного призначення.

06.09.2023 року у проміжок часу від 05:50 до 06:20, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_9 , виготовивши п`ять відеофайлів, здійснив відеофіксацію території військового стрільбища та адміністративних споруд військової частини НОМЕР_9 та 06.09.2023 року о 07:00 поширив вказані відеоматеріали через месенджер «Signal» цивільній особі: ОСОБА_14 , абонентський номер НОМЕР_10 , який підписаний у телефонній книзі, як « ОСОБА_15 ».

Органом досудового слідства дії які вчинив ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 cт. 114-2 КК України, як поширення інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, вчиненому в умовах воєнного стану.

Під час підготовчого судового засідання прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_16 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , 28.10.2024 року укладено угоду про визнання винуватості за участю захисника ОСОБА_4

Угода підписана сторонами та подана під час підготовчого судового засідання.

За умовами угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, ОСОБА_5 , зобов`язується беззастережно визнати себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого за ч. 2 ст. 114-2 КК України. Крім того, сторонами узгодили, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене міру покарання, з урахуванням вимог ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на один рік, а також на підставі ст. 58 КК України враховуючи обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем, проходить військову службу, характеризується позитивно, замість позбавлення волі призначити останньому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк, тобто на один рік із відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави десяти відсотків.

Розглядаючи питання про затвердження вказаної угоди про визнання винуватості, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Як визначено ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, а також злочинів, у тому числі тяжких, унаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У судовому засіданні перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд з`ясував у обвинуваченого питання, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України. ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим, зазначив, що він цілком розуміє характер і зміст пред`явленого обвинувачення, розуміє гарантовані йому законом процесуальні права на стадії судового розгляду. Підтвердив обвинувачений й усвідомлення ним наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачених ст. 473 КПК України, наслідків її невиконання, визначених ст. 476 КПК України, погодився з обумовленим видом покарання, порядком його відбування і наполягав на затвердженні угоди.

Суд заслухав доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами добровільне та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості.

За результатами перевірки угоди на відповідність вимогам закону про кримінальну відповідальність суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_5 , які полягали у поширенні інформації про розташування Збройних Сил України із можливістю їх ідентифікації на місцевості, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчиненому в умовах воєнного стану, за ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачена визнає себе винною, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, унаслідок якого завдано шкоду лише державним та суспільним інтересам. Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні. Зазначені обставини свідчать про можливість укладення у кримінальному провадженні угоди про визнання винуватості відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України.

Суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав констатувати добровільність укладення угоди про визнання винуватості. Обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, у ході розгляду справи не встановлено.

Щодо застосування положень ст. 69 КК України та призначення більш м`якого, ніж передбаченого законом, а саме ч. 2 ст. 114-2 КК України, то суд враховує, що відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частиніцього Кодексу.

У даній справі встановлено кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Ці обставини, а також визнання обвинуваченим своєї вини, добросовісне виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду кримінального провадження, відсутність судимостей, усвідомлення ОСОБА_5 протиправності вчиненого, активна співпраця із слідством на умовах викладених в угоді, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, тому вказані обставини дають підстави для застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Суд вважає, що обставини цієї справи та дані про особу обвинуваченого дозволяють при призначенні йому покарання застосувати положення ст. 69 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинувачений узгодженої в угоді міри покарання.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 373, 374, 394, 475, 615 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28 жовтня 2024 року між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_16 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_5 , в присутності адвоката ОСОБА_4 .

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 58 КК України, замість покарання у виді позбавлення волі строком на один рік призначити покарання ОСОБА_5 у виді службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк, а саме один рік з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми його грошового забезпечення.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2023 року, на тимчасово вилучене майно - мобільний телефони марки «Xiaomi Redmi Note 9» IMEI (1) НОМЕР_11 , IMEI (2) НОМЕР_12 .

Речові докази у кримінальному провадженні № 0000246, а саме: мобільний телефони марки «Xiaomi Redmi Note 9» IMEI (1) НОМЕР_11 , IMEI (2) НОМЕР_12 , конфіскувати у порядку спеціальної конфіскації на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України.

Вирок може бути оскаржено з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1