Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/528/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Юр" ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу прокурора відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.10.2024, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України

застосовано запобіжний захід у вигляді запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 11.10.2024 по 11.12.2024 включно, в межах строку досудового розслідування, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст.194 КПК України

За участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

12.10.2024 до Ленінського районного суду м. Кіровограда від старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_9 надійшло клопотання, у якому слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 у вчиненні кримінального право порушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Слідчий зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення дій передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо щодо підозрюваного буде застосовано інший запобіжний захід ніж домашній арешт.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії, що зазначені в п.п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

На думку слідчого наразі існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.10.2024 застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 11.10.2024 по 11.12.2024 включно, в межах строку досудового розслідування. Покладено на ОСОБА_7 строком до 11.12.2024 наступні обов`язки: заборонено залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. без дозволу слідчого, прокурора чи суду, за винятком відвідування медичних закладів та медичних установ; прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування зі свідком ОСОБА_10 , підозрюваним ОСОБА_11 , у кримінальному провадженні за винятком їх спільної участі в процесуальних, слідчих діях та в суді; здати на зберігання до відповідного територіального органу Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що надані слідчим докази, а саме: протокол допиту свідка від 09.07.2024, протокол про результати проведення НСРД аудіо, відео контроль за особою, а саме ОСОБА_7 від 09.08.2024, протокол про результати проведення НСРД зняття інформації з електронних мереж абонентського номеру, яким користується ОСОБА_11 , протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 11.10.2024, протокол обшуку від 11.10.2024, у сукупності свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Проте, слідчий суддя прийшов до висновку, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази не доводять, що існує обґрунтованість підозри такого рівня, який є необхідним для обмеження прав і свобод особи шляхом обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більше того, ті докази, які надані в обґрунтування клопотання викликають сумнів у слідчого судді з приводу того, що дії, які вчинені ОСОБА_7 , слід кваліфікувати саме за ч. 3 ст. 332 КК України.

Слідчий суддя звернув увагу, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Прокурором та слідчим обґрунтовано наведений перелік ризиків, що передбачений п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до дев`яти років, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування.

Наявність ризиків, які передбачені п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведено слідчим та прокурором, оскільки не надано доказів або об`єктивних відомостей, які б свідчили про потенційну можливість вчинення підозрюваним таких дій.

Під час вирішення про достатній та необхідний запобіжний захід, що може забезпечити належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам, слідчий суддя врахував, що підозрюваний ОСОБА_7 не одружений, має на утриманні сина 2009 року народження, не працює, пенсіонера, інваліда 3-ї групи за загальним захворюванням, через яке має постійно приймати медичні препарати та відвідувати лікаря психіатра, раніше не судимого, характеризуючи даних відносно підозрюваного сторонами не надано, тяжкість можливого покарання, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте, не доведені обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме, недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам, які б давали змогу об`єктивному спостерігачу переконатись в тому, що запобігти вказаним ризикам можливо виключно застосувавши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі прокурор відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення клопотання слідчого погодженого з прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

Встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Вважає, що підозрюваному ОСОБА_7 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що останній підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, не одружений, не маючий на утриманні малолітніх дітей, що свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків та соціально-стримуючих факторів.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так як у разі направлення до суду обвинувального акту відносно ОСОБА_12 , враховуючи тяжкість скоєного злочину, йому може загрожувати покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до дев`яти років, тож з метою уникнення відповідальності останній, не маючи міцних соціальних зв`язків, може виїхати за межі Кіровоградської області та взагалі України; незаконно впливати на свідків з метою уникнення покарання, усвідомлюючи міру покарання, яка може бути застосована в разі визначення його винуватим, а також з урахуванням бажання уникнути відповідальності, усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та вагомості зібраних доказів, які обґрунтовують підозру, підозрюваний ОСОБА_7 може вдатись до спроб незаконно впливати на свідків, яких вже допитано так і тих, що підлягають встановленню та допиту, з метою зміни та дачі показів останніми на його користь.

Слідчим суддею проігноровано доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли на адресу із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з таких підстав.

На адресу апеляційного суду надійшло заперечення від захисника ОСОБА_8 на апеляційну скаргу прокурора, у якому захисник вказує, що сторона обвинувачення не довела актуальність визначених нею ризиків, які стали б підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний має постійне місце проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Домоволодіння належить його матері ОСОБА_13 , яка є пенсіонеркою, перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря за станом здоров`я. ОСОБА_7 є особою з інвалідністю III групи, перебуває під наглядом лікаря -психіатра, приймає медичні препарати на постійній основі. На даний час має направлення на стаціонарне лікування.

Також просить колегію суддів звернути увагу, що з часу застосування до підозрюваного домашнього арешту ОСОБА_7 запобіжний захід виконує без порушень, постійно перебуває у контакті із слідчим, будь-яких дій на підтвердження ризиків не вчинив.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_7 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме:

-Протоколом допиту свідка;

-Протоколом затримання особи;

-Протоколами негласних слідчих(розшукових) дій.

В протоколах негласних слідчих(розшукових) дій зафіксована розмова між обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , яка фактично зводиться до того, що за грошову винагороду ОСОБА_7 разом зі своїм товаришем, зможуть забезпечити виготовлення документів, які нададуть можливість знятися з військового обліку та в подальшому стануть підставою для перетину державного кордону України.

Так в протоколах негласних слідчих(розшукових) дій зафіксована розмова між обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в ході якої ОСОБА_7 повідомляє ОСОБА_10 , що саме через виготовлення інвалідності, за яку останній зможе отримувати пенсію, ОСОБА_10 зможе безперешкодно зможе пересікти державний кордон України.

Крім того, в протоколах негласних слідчих (розшукових) дій зафіксована розмова між обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_11 відповідно до якої, вони із наданої суми забирають 2500 тисяч доларів собі, що свідчить про дійсність намірів виготовлення документів, які необхідні для перетину державного кордону України.

Крім того, співучасник злочину обвинувачений ОСОБА_11 вказує, що видача довідок у нього поставлена на потік, щодо виконання злочину може залучити працівників Одеської та Київської МСЕК, з яким ним укладена угода на 800 млн. Також він може задіяти інших осіб, які в 90-х роках мали кримінальний статус, зараз мільйонери проживають в Туреччині та можуть впливати на місцеву ТЦК та розвалити її діяльність, а також з цією метою може забезпечити діяльність бойовиків з Харкова, які можуть приїхати та впливати на Кіровоградську ТЦК.

Отже, описані у клопотанні фактичні обставини кримінального правопорушення, у сукупності дають підстави дійти висновку про можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків та експертів.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, корисливого злочину за попередньою змовою групою осіб передбаченого ч.3 ст. 332, КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В той же час колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Та має на руках відповідні документи.

Більш того, в матеріалах справи наявна копія тимчасового посвідчення до військовозобов`язаного відповідно до якого ОСОБА_7 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

При цьому, як вбачається з протоколів негласних слідчих(розшукових) дій, в ході спілкування ОСОБА_7 з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 жодних психічних та поведінкових розладів у ОСОБА_7 не виявлено

А тому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 в будь-який час може використати наявні у нього документи для перетину кордону України та ухилення від органу досудового розслідування та суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та експертів, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на інших обвинувачених та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки інші обвинувачені та свідки не допитувались судом першої інстанції ставити питання про відсутність вказаного ризику є передчасним.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб підозрюваний може здійснити вплив на потерпілого свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 добре зазнає свідків, тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що всі фігуранти кримінального правопорушення на даний час ще не встановлені, а тому обвинувачений, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, - може узгодити з ними позицію з метою ухилення їх від кримінальної відповідальності.

Отже, на переконання колегії суддів, обов`язок, який полягає в необхідності утримуватися підозрюваному від спілкування з визначеним колом осіб є об`єктивно виправданим.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, враховуючи, що в разі доведення за результатами кримінального провадження його вини у вказаному кримінальному правопорушенні, йому загрожує реальне покарання, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності останній, разом з невстановленими фігурантами може переховуватись від органів досудового розслідування, у тому числі, користуючись правом безперешкодного виїзду покинути межі України, у тому числі через неконтрольовані пункти пропуску.

Кримінальне правопорушення у якому підозрюється ОСОБА_7 має високий ступінь суспільної небезпеки, так як скоєне в період воєнного стану, впливає на належне забезпечення призову та формування мобілізаційного резерву, підриває авторитет діяльності ТЦК та перешкоджає належній організації їх роботи та в цілому впливає на рівень обороноздатності держави в умовах збройної агресії російської федерації проти України.

Крім того, дане кримінальне правопорушення (злочин) зумовлене тяжкими наслідками не лише охоронюваним законом державним інтересам, а й для суспільства в цілому. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, в даному випадку очікування можливого суворого вироку може мати значення. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_7 , оцінюючи можливі негативні наслідки для себе у разі засудження до покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, із можливістю уникнення ним покарання шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду, може переховуватися від правоохоронних органів з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційні вимоги прокурора стосовно наявності ризиків передбачених пунктами 1, 3 ст.177 КПК України є такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного розгляду.

Враховуючи обґрунтованість підозри підозрюваному ОСОБА_7 , наявність ризиків передбачених п. 1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, а також наявність у ОСОБА_7 відповідних документів які можуть бути підставою для перетину кордону України, колегія суддів приходить до висновку про те, що відносно підозрюваного необхідно застосувати найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В той же час висновок слідчого судді про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, є помилковим, оскільки не забезпечить належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а навпаки надасть йому змогу в будь-який час для перетину кордону України.

За таких підстав у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буду надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого про залишення запобіжного заходу в силі з присиланнями на кількість нагород отриманих ОСОБА_7 , колегією суддів не можуть бути враховано, оскільки з врахуванням висунутої підозри вказане жодним чином не зменшує існування встановлених ризиків, а навпаки надасть йому змогу уникнути кримінальної відповідальності.

Щодо обґрунтування обраного розміру застави

В той же час колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно частини ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

А тому колегія суддів визначає розмір застави підозрюваному ОСОБА_7 визначається колегією суддів з урахуванням обставин кримінального правопорушення та майнового стану ОСОБА_7 . При цьому вказаний розмір застави просив визначити прокурор у зміненій апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Окрім того, колегія суддів враховує значну кількість та вагомість ризиків, передбачених ст. 177 КПК, які встановлені слідчим суддею щодо підозрюваного і дані про його особу.

Також необхідно зазначити про те, що з матеріалів справи вбачається, що грошові кошти у сумі 20 тисяч доларів вилучено працівниками поліції.

З огляду на вище викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не буде надмірним тягарем до підозрюваного ОСОБА_7 в умовах військового стану та зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, у тому числі зможе запобігти ризику перетину державного кордону України.

В той же час колегія суддів не приймає до уваги доповнення до клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу в частині збільшення розміру застави, оскільки у відповідності до вимог ст. 185 КПК України сторона обвинувачення зобов`язане внести доповнення до клопотання або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням, якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу.

При цьому доповнене клопотання не містить іншій обставин, які стали відомі після подання клопотання про застосування запобіжного заходу, а виключна сума зводиться до перерахунку коштів отриманих за оформлення відповідних документі, які в подальшому вилучено працівниками поліції.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особи підозрюваного, а також наявних у нього на руках документів, які в будь-який час зможуть бути використані ним для перетину державного кордону, колегія суддів вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з винесення застави у сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, буде достатнім для виконанням ним процесуальних обов`язків, у тому числі зможе по побігти ризикам передбачених п. 1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, як самим підозрюваним, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

А тому обраний слідчим суддею запобіжний захід ОСОБА_7 у виді домашнього арешту в нічний час доби є занадто м`яким по відношенню до підозрюваного ОСОБА_7 , а навпаки надасть змогу переховуватись від органу досудового розслідування та суду, шляхом безперешкодного його виїзду за кордон.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 необхідно задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді прокурора відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 необхідно скасувати та постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 193-196, ч.2 ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.10.2024 скасувати.

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 45 днів до 11.12.2024 13 год. 30 хв. в межах строку досудового розслідування.

Визначити заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в якості застави, що в грошовому еквіваленті становить 242240 грн, яка ним або заставодавцем може бути внесена на депозитний рахунок UA0086310, отримувач коштів Держказначейська Служба України м.Київ , банк отримувача Держказначейська Служба України м.Київ; код банку отримувача МФО 820172 , призначення платежу: «застава за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі № 405/6997/24, провадження № 11-кп/4809/528/24, Кропивницький апеляційний суд, із зазначенням анкетних даних особи, яка вносить заставу».

У разі внесення заставодавцем визначеної в ухвалі суми застави, зобов`язати підозрюваного ОСОБА_7 - прибувати за викликом до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками, як особисто, так і через третіх осіб, за виключенням проведення за їх участі слідчих дій, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрюваного ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету.

Ухвалу апеляційного суду негайно направити прокурору для виконання та контролю.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2