УХВАЛА

Іменем України

12 липня 2024 року

м. Київ

справа № 650/1394/17

провадження № 51-3480 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухий Ставок Великоолександрівського району Херсонської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ), проживаючого в АДРЕСА_2 ),

Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини

За вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області

від 06 листопада 2018 року, залишеним без змін ухвалою Херсонського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року, ОСОБА_4 засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) у виді позбавлення волі на строк 9 років 7 місяців; за ч. 1 ст. 125 КК у виді 200 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 7 місяців.

Вирішено цивільний позов, питання щодо речових доказів та арешту майна у провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, а саме в умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчиненому способом, що має характер особливого мучення та спричинило смерть потерпілого та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК - умисному легкому тілесному ушкодженні.

Як установив суд, 11 серпня 2017 року приблизно 12.00 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні літньої кухні домоволодіння за місцем свого постійного проживання на АДРЕСА_2 , умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою виховання малолітньої доньки своєї співмешканки ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , 2015 року народження, завдав останній чотири удари правою рукою в ділянку голови, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті; а також три удари правою рукою в ділянку тулубу та верхніх кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень і в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_4 не приходячи до свідомості ОСОБА_6 померла у Комунальному закладі « Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня » Херсонської обласної ради.

Крім того, 11 серпня 2017 року близько 18.00 години ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні літньої кухні домоволодіння за зазначеною вище адресою, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою виховання малолітнього сина його співмешканки ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , 2014 року народження, завдав йому не менше двох ударів руками в ділянку голови та нижніх кінцівок спричинивши легкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що обвинуваченому слід було призначити максимальну міру покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор указує на те, що апеляційним судом не взято до уваги, що протягом короткого проміжку часу обвинуваченим вчинено два кримінальні правопорушення щодо малолітніх дітей, яким на момент їх вчинення було лише два та три роки відповідно; ОСОБА_4 проявив надмірну агресивність та заподіяв дітям тілесні ушкодження незважаючи на їх вік та безпорадність, унаслідок чого, не приходячи до свідомості, померла малолітня ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ставлення обвинуваченого до скоєного та його наслідків, який не визнав винуватість, не розкаявся, намагався ввести в оману суд, зазначивши про отримання дитиною тілесних ушкоджень внаслідок падіння. Також прокурор вказує на необґрунтованість посилання суду на те, що потерпіла ОСОБА_5 сприяла створенню умов для вчинення злочинів.

Наголошує, що зміст ухвали апеляційного суду не відповідає вимогам статей 418, 419 КПК.

Мотиви Суду

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.

Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети, принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Наведених норм права суд апеляційної інстанції не порушив.

У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_4 призначено з порушенням указаних норм права.

Згідно з наданою копією оспорюваної ухвали, апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду, належним чином перевірив усі доводи поданих прокурором та обвинуваченим апеляційних скарг та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення касаційних скарг без задоволення, навівши відповідні мотиви.

Перевіряючи доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання, апеляційний суд зазначив, що призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог статей 50, 65 КК врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, один з яких відноситься до тяжких злочинів, ступінь їх суспільної небезпеки, ставлення винного до вчиненого, поведінку потерпілої, яка сприяла створенню умов для вчинення кримінальних правопорушень щодо її дітей, наслідки їх вчинення, невизнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку лікаря психіатра з діагнозом: змішаний розлад особистості, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінальних правопорушень щодо малолітніх дітей.

Крім того, з урахуванням цих конкретних обставин та даних про особу винного, виходячи із принципу призначення покарання необхідного і достатнього для виправлення винного та упередження можливості вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та, за сукупністю кримінальних правопорушень, правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 7 місяців, тобто наближене до максимального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК.

На думку апеляційного суду таке покарання є співмірним протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим як внаслідок суворості, так і м`якості, чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Також суд апеляційної інстанції спростовуючи доводи прокурора зазначив, що обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, зокрема, вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_4 та його подальшу поведінку, негативну характеристику, не можуть бути визнані достатніми підставами для призначення йому більш суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, та вказав, що наведені обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та не свідчать про недостатність обраного виду та розміру покарання щодо обвинуваченого.

Даних про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів погоджується з цим висновком і вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а рішення про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення є мотивованим та обґрунтованим.

Отже, ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для її задоволення немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3