УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000111 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

Учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону та застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню. Закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання 5 років 6 місяців позбавленні волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупності злочинів, врахованих даним вироком та вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.09.2020, шляхом часткового складання призначених цими вироками покарань, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання 6 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 28.02.2019р.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність в частині застосування закону, який не підлягав застосуванню. Крім того, вказує, що вирок ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили повно та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення. Пояснює, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому злочині не визнав та показання останнього, надані в судовому засіданні не спростовані належним чином. При цьому, суд прийняв до уваги заяву про вчинення злочину ОСОБА_6 від 27.03.2019 надану співробітникам поліції, в якій останній нібито вказав обставини(місце та час) за яких відібрав у раніше йому незнайомого чоловіка куртку та шапку. На думу суду, ця заява, є письмовим доказом - документом. Згідно вироку, причин піддавати сумніву висловлені в ній твердження, добровільність її написання у суду не було, не зважаючи на твердження ОСОБА_6 про написання заяви в результаті застосування до нього працівниками поліції не законних методів. Проте, захисник з вказаними висновками суду не погоджується з огляду на те, що заява про вчинення злочину за своєю правовою природою не є доказом у розумінні положень ст.84 КПК України, а виступає підставою для відповідного реагування органів досудового розслідування, внесення ними відомостей до ЄРДР по фактах, висвітлених у такій заяві, та здійснення їх кримінально-правової перевірки.

На думку сторони захисту, ОСОБА_6 підлягає визнанню невинуватим у пред`явленому обвинуваченні і виправданню, у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 08.01.2019 приблизно о 18:00 ОСОБА_6 , маючи умисел на викрадення чужого майна, повторно, переслідуючи мету незаконного збагачення, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 із застосування незаконного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні двох ударів в область тулуба, від чого потерпілий ОСОБА_8 впав на землю, відкрито заволодів належною потерпілому чорною чоловічою курткою Tiger Picco вартістю 2400 грн. та коричневою шапкою Nef Daily Brown, чим заподіяв матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 2550 грн. Після чого ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскаржуваний вирок суду цим вимогам закону не відповідає.

Колегією суддів установлено, що зміст оригіналу вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.05.2024р., стосовно ОСОБА_6 , який знаходиться в матеріалах справи, не відповідає змісту вироку, який міститься в Єдиному Державному реєстрі судових рішень. Невідповідність судового рішення стосується мотивувальної частини вироку.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Наявність невідповідності варіантів вироку свідчить про істотні порушення судом вимог КПК та постановлення судового рішення з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, оскільки невиконання судом зазначених вище вимог норм Закону, перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване рішення, що, відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України є підставами для скасування вироку.

Крім того, колегія суддів не виключає можливості виникнення ситуації, коли текст саме проголошеного судом вироку може дещо не відповідати тексту вироку, наявного в матеріалах справи, зокрема у зв`язку зі скороченням певних найменувань чи інформації, яка не впливає на суть прийнятого рішення. Однак такі невідповідності повинні бути несуттєвими та не мають стосуватися обсягу судового рішення, яким обґрунтовуються або спростовуються певні встановлені судом факти, а також викривляти сам зміст судового рішення через зменшення чи доповнення його обсягу. Проте вказані випадки не можуть стосуватися рішення, яке внесено до Єдиного Державного реєстру судових рішень.

У вказаній справі невідповідність тексту вироку, наявного в матеріалах кримінального провадження та тексту вироку, внесеного в Єдиний Державний реєстр судових рішень, не може свідчить про незначущість такої невідповідності, оскільки на думку колегії суддів, така невідповідність у вироку стосується питання доведеності винуватості особи і може викликати в учасників судового провадження сумнів щодо законності й обґрунтованості ухваленого вироку, а також стосовно додержання судом імперативних вимог процесуального законодавства, якими визначається порядок постановлення і проголошення судового рішення.

Встановлені апеляційним судом порушення вимог ст. ст. 370, 371, 374 КПК України у відповідності до положень ч.1 ст.412 КПК України є істотними та однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та призначення нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду необхідно розглянути кримінальне провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням викладених в ухвалі апеляційного суду висновків.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2024 року, стосовно ОСОБА_6 - скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді