УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 336/4847/23

провадження № 51-4207ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 4 квітня 2024 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 436-2 у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна; за ч. 3

ст. 436-2 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_4 призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, ОСОБА_4 не пізніше 25 вересня 2022 року, перебуваючи за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, маючи прямий злочинний умисел, направлений на цілеспрямоване та публічне вираження своїх поглядів, використовуючи власний персональний ноутбук та доступ до всесвітньої мережі Інтернет, за допомогою особистої сторінки (облікового запису), зареєстрованої під ім`ям, мовою оригіналу - « ОСОБА_5 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціальній мережі «ВКонтакте» ( ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснив публічне поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, шляхом розміщення (опублікування) особисто надрукованого запису на стіні особистого профілю.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 перебуваючи за місцем фактичного проживання, 10, 18, 22 січня, 2, 10 лютого та 13 березня 2023 року, використовуючи власний персональний ноутбук та доступ до всесвітньої мережі Інтернет, за допомогою особистої сторінки (облікового запису), зареєстрованої під ім`ям, мовою оригіналу - « ОСОБА_5 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціальній мережі «ВКонтакте» ( ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно, здійснив публічне поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України.

Він же, 8 жовтня, 8, 11, 26 листопада, 2 та13 грудня 2022 року, перебуваючи за місцем фактичного проживання, використовуючи власний персональний ноутбук та доступ до всесвітньої мережі Інтернет, за допомогою особистої сторінки (облікового запису), зареєстрованої під ім`ям, мовою оригіналу - « ОСОБА_5 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціальній мережі «ВКонтакте» ( ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно, здійснив публічне поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Вказані дії ОСОБА_4 місцевий суд кваліфікував за ч. 2 ст. 436-2 - поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України та за ч. 3 ст. 436-2 - поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчинені повторно.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 4 квітня 2024 року вказаний вирок залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги й доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ,не оскаржуючи доведеності винуватості та юридичної кваліфікації своїх дій, просить змінити рішення суду та застосувати до нього положення ст. 75 КК і звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, тривалість якого встановити на розсуд суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що публікація на своїй сторінці інкримінованих йому постів у соціальній мережі була вчинена ним під впливом російської політичної пропаганди та тяжких особистих обставин. На цей час його погляди змінились, він усвідомив їх помилковість, зрозумів недопустимість користування російськими соціальними мережами, тим більше, обговорення у них політичних тем.

Стверджує, що засуджує невиправдану збройну агресію з боку Російської Федерації та анексію окупованих нею українських територій. Глибоко співчуває сім`ям загиблих українців, тим хто внаслідок агресії втратив близьких, житло та майно, отримав поранення та каліцтво.

Наполягає, що не мав на меті заподіяння будь-якої шкоди, не отримував та не мав на меті отримання будь-якої винагороди за публікації.

Зазначає, що він відмовився від пропозиції обміну, оскільки не вважає себе ворогом України.

Він щиросердно покаявся під час проголошення останнього слова перед судом.

Просить прийняти до уваги його щиросердне каяття та визнання вини у вчиненні інкримінованих йому дій.

Крім того, просить врахувати в якості обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Також, просить врахувати те, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, завжди намагався бути корисним членом суспільства, був офіційно працевлаштований. Присвятив значну частину свого життя боротьбі зі злочинністю, оскільки працював у правоохоронних органах, де позитивно характеризувався. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, алкогольними напоями та наркотичними засобами ніколи не зловживав. Все життя має постійне місце проживання, де мешкає разом з матір`ю, яка має похилий вік, та потребує його підтримки, оскільки інших рідних не має.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи в касаційній скарзі, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених місцевим судом, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень в цій частині засуджений не оскаржує.

Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, яке, на його думку, є суворим, то суд касаційної інстанції вважає його законним і обґрунтованим, з огляду на таке.

Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винуватого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Щодо застосування ст. 75 КК, то відповідно до приписів частини 1 цієї статті, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Разом із тим дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 414, 438 КПК, які передбачають повноваження суду касаційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положень статті 75 КК.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_4 призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких, згідно зі ст. 12 КК є нетяжким кримінальним правопорушенням - за ч. 2 ст. 436-2 КК, а інше тяжким - ч. 3 ст. 436-2 КК, дані про особу засудженого, який на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, до затримання не працював, мешкав з матір`ю, раніше не судимий. Також місцевий суд зважив на відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

При цьому, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі, районний суд урахував конкретні обставини цього кримінального провадження та наслідки вчинених кримінальних правопорушень.

З такими висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд.

З урахуванням всіх фактичних обставин провадження і відомостей про особу засудженого в сукупності, суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, але на мінімальний строк з реальним його відбуванням, без конфіскації майна.

Щодо доводівкасаційної скарги про врахування судом обставини, яка пом'якшує покарання - щире каяття, то Суд вважає за потрібне зазначити таке.

Щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Так, з долучених копій судових рішень та касаційної скарги засудженого вбачається, що він не вчиняв будь-яких дій для відвернення протиправних наслідків своєї злочинної діяльності та не надав критичної оцінки змісту поширеної ним інформації.

Колегія суддів звертає увагу, що той факт, що засуджений визнав свою винуватість, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого.

У вироку наведено переконливі підстави такого рішення, покарання належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження нових кримінальних правопорушень та відповідає вимогам статей 50, 65 КК. З таким рішенням погоджується і суд касаційної інстанції.

Водночас у касаційній скарзі засудженого немає будь-яких доводів щодо обставин кримінального провадження, які б давали можливість суду не застосовувати до засудженого реальної міри покарання, зокрема, зважаючи на суспільну небезпечність, вчинених ним діянь. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив, викладені в апеляційній скарзі доводи засудженого щодо можливості призначення йому покарання із застосуванням приписів ст. 75 КК, які за змістом та суттю є практично аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі, й умотивовано визнав їх необґрунтованими, вказавши також підстави, на яких відмовив у задоволенні цих вимог.

Крім того, апеляційний суд обґрунтовано визнав неспроможними доводи апеляційної скарги засудженого щодо наявності у цьому кримінальному провадженні такої пом`якшуючої покарання ОСОБА_4 обставини як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам досудового розслідування допомоги в установленні невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

В обґрунтування своїх висновків апеляційний суд зазначив, що така обставина не знайшла свого підтвердження в судах першої та апеляційної інстанцій, оскільки ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду ОСОБА_4 жодним чином не сприяв розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення.

Також, не знаходять свого підтвердження доводи засудженого про вчинення кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення не пов`язані з такими обставинами, окрім цього інкриміновані засудженому кримінальні правопорушення мають підвищену суспільну та національну небезпеку, предметом яких є мир, безпека людства та міжнародного правопорядку, характер матеріалів, які поширювалися засудженим, виправдовували та підтримували збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочатої ще у 2014 році.

Крім того, є неспроможними посилання засудженого, що у нього не було негативного ставлення до України та її народу, оскільки зміст поширеної ним інформації свідчить про зворотне.

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що встановлених обставин є недостатньо для застосування ст. 75 КК.

Суд зауважує, що інших обставин, ніж ті з урахуванням яких судами призначено покарання не надано.

Колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції про неможливість застосування до ОСОБА_4 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки кримінальні правопорушення, які відповідно до розділу ХХ КК належать до злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, він вчинив у той час, коли у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, з подальшим його продовженням, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність цих правопорушень.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_4 покарання є співмірним його протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення

ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим унаслідок суворості.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які би були безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, під час перевірки матеріалів кримінального провадження суд касаційної інстанції не встановив.

Апеляційний розгляд справи проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та вважає, що у відкритті провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя від 28 грудня 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 4 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3