Справа №463/8214/24
Провадження №1-кс/463/6644/24
У Х В А Л А

01 вересня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю м. Маріуполь Донецької області, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженому, не працюючому, раніше судимому, підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області, як сторона кримінального провадження, звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб без визначення застави.

Клопотання мотивує тим, що в провадженні СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження № 0002620 від 30.08.2024. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України умисному тяжкому тілесному ушкодженні.

Зокрема, за даними слідства 29 серпня 2024 року, приблизно о 22 год. 14 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на алеї, що розташована на проспекті Свободи у м. Львові, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час спільного розпивання алкогольних напоїв, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прикладаючи фізичні зусилля, наніс ОСОБА_7 декілька ударів кулаками по голові та різних частинах тіла останнього, заподіявши йому при цьому тілесні ушкодження у вигляді: ВЧМТ. Забій головного мозку. Мала епідуральна гематома зліва. Травматичний САК. Лінійний перелом скроневої кістки зліва. АС. Перелом передньо- та задньо-латреальної стінки правої в.щ пазухи. Гемосинус. Травматичний злам виличної дуги зліва без зміщення фрагментів, злам дна орбіти зліва з пролабацією жирової клітковини до 9 мм., які в сукупності, відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 р.», відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Обґрунтованість підозри доводиться зібраними доказами. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, а відтак, існують підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення або ж перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки не має міцних соціальних зв`язків. Вказаним в сукупності обґрунтовується необхідність обрання підозрюваному виняткового запобіжного заходу. З огляду на те, що злочин вчинено із застосуванням насильства, просить не визначати розмір застави.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала з підстав, викладених у такому клопотанні. Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вказаним у клопотанні ризикам, з приводу чого клопотання просить задовольнити. Обґрунтованість підозри доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Захисник проти клопотання заперечив, вважає підозру не обґрунтованою, а ризики недоведеними, тому просив в задоволенні клопотання відмовити.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав пояснення свого захисника.

Оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

До Єдиного реєстру досудового розслідування 30.08.2024 року за номером 0002620 внесені дані з приводу вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 121 КК України.

Про підозру у вчиненні даного злочину ОСОБА_6 повідомлено 30.08.2024.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

У відповідності до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказані обставини слідчий суддя розглядатиме окремо.

Чи існує обґрунтована підозра у вчиненні злочину?

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.

Наявність обґрунтованої підозри є умовою sine qua non законності застосування запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема:

- повідомленнями на спецлінію «102» від 30.08.2024№ 29003, 29004, 29007;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України від 30.08.2024;

- показаннями свідка ОСОБА_8 від 30.08.2024;

- показаннями свідка ОСОБА_9 від 30.08.2024;

- показаннями свідка ОСОБА_10 від 30.08.2024;

- показаннями свідка ОСОБА_11 від 30.08.2024;

- протоколом огляду предмета - відеозаписів за 29.08.2024 від 30.08.2024;

- речовими доказами по даному кримінальному провадженню та іншими матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування, у їх сукупності.

Такі докази в об`єктивному взаємозв`язку вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , оскільки несуть в собі достатню кількість фактів та відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення.

При цьому, оцінюючи вказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності слідчим суддею не встановлено істотного порушення прав та свобод людини при отриманні таких доказів.

Також, виходячи з фактичних обставин справи, на даний час слід погодитись з правильністю кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_6 .

Відтак, керуючись стандартом «обґрунтована підозра» слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Ризики, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тому, слідчий суддя відкидає всі аргументи сторони захисту про відсутність доказів, які підтверджують зазначені у клопотанні ризики, а оцінку цих ризиків проведе з точки зору доказів, які підтверджують, що підозрюваний має реальну можливість здійснити відповідні дії на шкоду інтересам кримінального провадження.

В мотивах клопотання слідчий покликається виключно на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Відповідно, враховуючи таку засаду кримінального провадження як диспозитивність слідчий суддя детального розгляне можливість існування цих ризиків та не буде перевіряти можливість існування інших ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Чи існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення?

Цей ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 не працює, а отже не має постійного та стабільного доходу, немає міцних соціальних зв`язків. Отже, є підстави вважати, що підозрюваний продовжить вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Чи існує ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду?

Такий ризик слідчий суддя оцінить в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) підозрюваного.

Санкція статті, за якою підозрюється ОСОБА_6 , передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. В силу вимог статті 12 КК України, вказаний злочин є тяжким.

В п. 36 рішення від 20.05.2010р., яке ухвалено у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Як уже зазначалось вище, поза розумним сумнівом обґрунтованість підозри ОСОБА_6 стосується тяжкого злочину.

Сам підозрюваний, як вбачається, немає постійно місця роботи, не одружений, не має на утриманні інших осіб, що випливає з матеріалів клопотання, немає жодного доказу який би підтверджував міцність соціальних зв`язків підозрюваного.

Вказане в сукупності свідчить про те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а відтак, вказаний ризик існує та він не є мінімальним.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Зрештою, слідчий суддя враховує характер та обставини вчинення цього кримінального правопорушення, де пояснення свідків мають хоч і не вирішальне, проте важливе значення.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що ризик впливу на свідків існує, і він також не є мінімальним.

Щодо можливості підозрюваним перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказаний ризик слідчий суддя розгляне з огляду на обставини кримінального провадження та стадію, на якій вирішується питання про обрання запобіжного заходу.

Так, за обставинами клопотання подія злочину «тільки відбулась».

Очевидно, що на даній стадії кримінального провадження триває найбільш активна фаза збору доказів стороною обвинувачення, а відтак, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема ченення перешкод у зборі доказів безумовно існує.

У підсумку, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Значення інших обставин в контексті встановлених ризиків.

Підозрюваний народився 21.10.1989 р., має зареєстроване місце проживання.

Разом з тим, як уже зазначалось вище, підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків.

Також, відсутня інформація про наявність в підозрюваного тяжких патологічних захворювань, про що також не зазначала сторона захисту.

Підозрюваний судимий. Даних про те, що до підозрюваного застосовувались раніше запобіжні заходи клопотання не містить, як і не містить інформації про повідомлення підозрюваному про вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відтак, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки в контексті п. 12 ч. 1 ст. 178 КПК України вважаю доведеним.

Проте такі обставини в світлі наведених вище фактичних даних та характеристики кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені слідчим суддею ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

Чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК?

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам слід врахувати, що така оцінка стосується перспективних фактів. Зокрема, використовується стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам лише за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК (частина 1 статті 184 КПК).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

В межах даного кримінального провадження стороною обвинувачення доведено існування чотирьох ризиків, які є достатньо вагомими і тому, запобіжні заходи, які не пов`язані з позбавленням особистої свободи в межах даного кримінального провадження не зможуть запобігти вказаним ризикам, особливо враховуючи той факт, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків.

Крім того, через тяжкість покарання в межах даного кримінального провадження також доведено ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, а тому, на думку слідчого судді такий запобіжний захід як домашній арешт не зможе повною мірою запобігти вказаному ризику, при тому що одночасно із таким запобіжним заходом як домашній арешт актуальним стає попередній ризик.

Наведені вище обставини в сукупності виключають можливість обрання менш суворого запобіжного заходу, а відтак, слід вважати встановленим, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Щодо застави.

За змістом п.1 ч. 1 ст. 178 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Беручи до уваги обставини кримінального провадження, характер справи, встановлені ризики та особу підозрюваного, а також враховуючи особу підозрюваного слідчий суддя не вбачає підстав відступати від згаданої вище норми.

Відтак, підозрюваному слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

З огляду на характеристики кримінального провадження та необхідність вчинення ряду слідчих дій, вважаю можливим обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.

Керуючись вимогами статей 176-178, 181, 183, 194, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19».

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , рахувати з часу тримання під вартою - 30 серпня 2024 року 11.00 год.

Строк тримання під вартою завершується 28 жовтня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 05.09.2024 о 13:50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1