ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3814/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1373/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 407 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000478 від 20.03.2023, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Великобурлуцького району Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, холостого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який обіймає посаду кулеметника 3 відділення 3 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. До набрання вироком законної сили залишено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 10.07.2023. Відповідно до частини 5 статті 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання, а саме, з 07.04.2023 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.07.2023 виправлено допущені описки у мотивувальній та резолютивній частині вироку Київського районного суду м. Харкова від 10.07.2023, зазначено вірно строк попереднього ув`язнення, який слід зарахувати у строк відбування покарання, а саме з: 07.04.2023 по 11.04.2023 та з 17.04.2023 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно вироку, відповідно до вимог статтей 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 09.05.2022 солдат ОСОБА_7 в добровільному порядку призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період із військової частини НОМЕР_2 НГУ та призначений наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.05.2022 № 31 о/с на посаду водія 1 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної військової частини НОМЕР_1 НГУ).

Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ № 99 о/с від 30.12.2022 солдата ОСОБА_7 призначено на посаду кулеметника 3 відділення 3 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ та відповідно до наказу № 1 від 01.01.2023 поставлено на всі види забезпечення.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до вимог статтей 17, 65 Конституції України, статтей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, статтей 11,16, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_7 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Однак, солдат ОСОБА_7 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 НГУ 26.01.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитись від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд.

Так, 22.01.2023 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 27 солдат ОСОБА_7 прибув зі службового відрядження, а 23.01.2023 звернувся до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області», де йому було призначено амбулаторне лікування з явкою до лікаря - терапевта 25.01.2023, та відкрита Довідка про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України № 262.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_7 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав 25.01.2023 не з`явився до лікаря - терапевта ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області» за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 19, через що за порушення режиму останнього було виписано з лікарняного та закрита Довідка про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України № 262, у якій зазначено приступити до служби 26.01.2023.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, солдат ОСОБА_7 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав 26.01.2023, в умовах воєнного стану без поважних причин не з`явився з лікарняного на службу до військової частини НОМЕР_1 НГУ за адресою: АДРЕСА_2 , та без відповідних дозволів командирів і начальників, без документального оформлення відпустки чи відрядження, перебував у невстановленому місці.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, солдат ОСОБА_7 в період з 26.01.2023 по 15.02.2023 включно, в умовах воєнного стану, незаконно постійно перебував поза межами місця несення військової служби, а саме розташування 3 взводу оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на території військової частини НОМЕР_1 НГУ за адресою: АДРЕСА_2 , солдат ОСОБА_7 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території місця служби в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд. Крім того, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 НГУ, перебуваючи на посаді кулеметника 3 відділення 3 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, в порушення статтей 17, 65 Конституції України, статтей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, статтей 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 13.04.2023, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників, документального оформлення відпустки чи відрядження та без поважних причин самовільно залишив місце служби - військове містечко № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 НГУ за адресою: АДРЕСА_3 , та без відповідних дозволів командирів і начальників, без документального оформлення відпустки чи відрядження, перебував поза межами місця несення військової служби до 15.04.2023 включно, в умовах воєнного стану, проводивши час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Обвинувачений, не погоджуючись із вироком суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить про застосування статті 69 КК України та Закону України № 3233-ІХ. Зазначає, що з лютого 2022 по 07.04.2023 знаходився на війні, був добровольцем, не погоджується із призначеним покаранням у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги обвинуваченого в частині можливості застосування пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України до епізоду кримінального правопорушення від 13.04.2023, у зв`язку із набранням чинності Законом України № 3233-ІХ, та заперечувала проти застосування статті 69 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, дійшов висновку, що суд першої інстанції, в межах визначеного судом обсягу дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, згідно пред`явленого обвинувачення та на час ухвалення вироку надав їм належну правову оцінку, правильно кваліфікував дії обвинуваченого і дійшов обгрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України. Разом з тим, ЗУ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у карності кримінальних правопорушень» № 3233-IX від 13.07.2023, який набрав чинності 11.08.2023, були внесені зміни до частини 5 статті 407 відповідно до яких диспозиція викладена в наступній редакції: «Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану". Як вбачається зі змісту пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, що визнано судом першої інстанції доведеним, останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, а саме: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене особою, зазначеною в частині 2 статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану, що мало місце з 26.01.2023 по 15.02.2023, а також у самовільному залишенні місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану, що мало місце з 13.04.2023 по 15.04.2023.

Частина 5 статті 407 КК України була інкримінована обвинуваченому у цьому судовому провадженні тоді, коли чинною була попередня редакція зазначеної норми, яка не визначала тривалість самовільного залишення військової частини без поважних причин понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану.

На час апеляційного розгляду диспозиція частини 5 статті 407 КК України змінена, тому дії ОСОБА_7 щодо самовільного залишення місця служби 13.04.2023, без поважних причин та без відповідних дозволів, перебування поза межами місця несення військової служби до 15.04.2023 включно, в умовах воєнного стану, вже не є кримінально-карним діянням, оскільки самовільне залишення місця служби тривало з 13.04.2023 по 15.04.2023 року, тобто не понад 3 доби, як визначено частиною 5 статті 407 КК України.

Суд апеляційної інстанції враховує, що кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння. Відповідно до частини 1 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту. Пункт 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначає, що кримінальне провадження закривається, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Згідно статті 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження. За встановлених обставин, вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України за епізодом самовільного залишення місця служби з 13.04.2023, що тривало до 15.04.2023, підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині - закриттю на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, на чому обвинувачений ОСОБА_7 наполягав та просив суд застосувати Закон України № 3233-IX від 13.07.2023.

За епізодом неявки ОСОБА_7 вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, що мало місце 26.01.2023 та тривало до 15.02.2023, підстав для застосування пункту 4-1 частини 1 статті 284 КК України не встановлено, кримінальна протиправність вказаного діяння частиною 5 статті 407 КК України в редакції Закону України № 3233-IX від 13.07.2023 не скасована, у зв`язку із чим вирок суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.

Перевіряючи апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування статті 69 КК України при призначенні йому покарання, суд апеляційної інстанції не встановив для цього правових підстав, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 69 КК України, в редакції Закону України № 2839-IX, що діє з 27.01.2023, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнаний винуватим, було розпочато 26.01.2023, коли обвинувачений в умовах воєнного стану без поважних причин не з`явився з лікарняного на службу до військової частини НОМЕР_1 НГУ та без відповідних дозволів командирів і начальників, без документального оформлення відпустки чи відрядження, перебував у невстановленому місці до 15.02.2023 включно, поза межами місця несення військової служби, а саме розташування 3 взводу оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин. Таким чином, інкримінований ОСОБА_7 злочин є триваючим. У разі вчинення триваючого злочину застосовується закон про кримінальну відповідальність, який був чинним на момент завершення такого злочину. В такому випадку не застосовується зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Так, апеляційний суд враховує, що Законом України № 2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023 року внесено зміни до частини 1 статті 69 КК України, а саме перелік кримінальних правопорушень, за якими виключається можливість застосування положень частини 1 статті 69 КК України, доповнено кримінальними правопорушеннями, передбаченими статтями 403,405,407,408,429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. Враховуючи, що ОСОБА_7 перебував поза межами місця несення військової служби до 15.02.2023, коли вже діяла частина 1 статті 69 КК України в редакції Закону України № 2839-IX, призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або призначення іншого, більш м`якого виду основного покарання, є неможливим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині відсутні. Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до статті 66 КК України, встановив щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено. Судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого, конкретні обставини та наслідки злочину, відомості про обвинуваченого, який раніше не судимий, характеристику з місця служби. Суд апеляційної інстанції погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, що характеризують особу обвинуваченого, також приймає до уваги, що обвинувачений був в добровільному порядку призваний на військову службу за призовом під час мобілізації.

Згідно вимог частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. У відповідності до статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. З урахуванням наведеного, призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції частини 5 статті 407 КК України відповідає положенням статтей 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень. Окрім підстав для скасування вироку в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України за епізодом самовільного залишення місця служби з 13.04.2023, що тривало до 15.04.2023, та закриття кримінального провадження в цій частині, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку вцілому, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року скасувати в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України за епізодом самовільного залишення місця служби з 13.04.2023, що тривало до 15.04.2023, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за частиною 5 статті 407 КК України за епізодом неявки 26.01.2023 на службу до військової частини НОМЕР_1 НГУ, що тривало до 15.02.2023, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В решті вирок Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: