УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року

м. Київ

справа № 591/493/16

провадження № 51-2557 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 квітня 2024 року відмовлено в прийнятті до розгляду обвинувального акта про зміну обвинувачення в порядку статті 338 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 за частиною 5 статті 27 і частиною 5 статті 191, частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України, а судовий розгляд продовжено у попередньо визначеному порядку дослідження доказів згідно статті 349 КПК.

Ухвалою судді Сумського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року відповідно до частини 4 статті 399 КПК відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на вказану ухвалу від 01 квітня 2024 року.

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали судді Сумського апеляційного суду від 25 квітня 2024 рокута призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Вказує на те, що Роменським міськрайонним судом прийнято рішення, яке не передбачене КПК, тобто, є таким, що виходить за межі компетенції суду, має значні правові наслідки, зокрема, фактично унеможливлює подальший судовий розгляд кримінального провадження. З огляду на зазначене, прокурор вважає, що Сумський апеляційний суд неправомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Вважає, що оскільки статтею 392 КПК прямо не передбачена можливість оскарження ухвали про відмову у прийняті до розгляду обвинувального акту про зміну обвинувачення, то повинна застосовуватися підстава, передбачена пунктом 3 частини 1 статті 392 КПК, зокрема, «інші ухвали у випадках, передбачених цим кодексом», однак через призму загальних засад та норм щодо доступу до правосуддя, визначених пунктом 17 частини 1 статті 7, частиною 1 статті 24 КПК та статями 124, 129 Конституції України.

Посилається на те, що ухвали апеляційних судів про відмову у відкритті провадження з оскарження ухвал, які не передбачені КПК, неодноразово бути предметом перегляду Верховного Суду (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінально суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі №554/2506/22, постанова Великої Палати Верховного Суді від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17, постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2017 року у справі №757/49263/15-к, постанова Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі №522/7836/21 та інші). Вважає, що визначені Верховним Судом правові позиції стосуються оскарження не лише ухвал слідчих суддів, а в цілому прийнятих судових рішень, які не передбачені КПК та/або постановлені поза межами компетенції.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно із положеннями частини 1 статті 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини 2 статті 392 КПК, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

У частині 4 статті 314 КПКвизначено, що в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про повернення обвинувального акту та клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Чинним КПК не передбачено окреме оскарження ухвали, постановленої під час судового провадження, зокрема, про відмову в прийнятті до розгляду обвинувального акта про зміну обвинувачення та продовження судового розгляду у попередньо визначеному порядку дослідження доказів.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказана ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 квітня 2024 року, окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає тавідповідно до вимог частини 4 статті 399 КПКпостановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними посилання прокурора на практику Верховного Суду, а саме: постанова об`єднаної палати Касаційного кримінально суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 554/2506/22, постанова Великої Палати Верховного Суді від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17, постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к, постанова Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі № 522/7836/21, оскільки у цих рішеннях йдеться про можливість оскарження ухвал слідчого судді, постановлення яких не передбачено кримінальним процесуальним законом. Натомість у цьому провадженні суд першої інстанції постановив ухвалу, окреме оскарження якої не передбачено КПК, під час судового провадження до ухвалення судових рішень, передбачених частиною 1 статті 392 КПК.

Доводи касаційної скарги прокурора щодо недотримання апеляційним судом загальних засад кримінального провадження є непереконливими.

Оскільки частиною 6 статті 9 КПК передбачено, що коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження визначені частиною 1 статті 7 цього Кодексу. Однак, у цьому випадку не виникає питань, які б не було врегульовано чи неоднозначно застосовано нормами КПК. А тому немає підстав вважати, що апеляційний суд відмовляючи у відкритті апеляційного провадження не дотримався загальних засад кримінального провадження щодо забезпечення права на оскарження процесуальних рішень.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора.

На підставі наведеного, керуючись пунктом 2 частиною 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3