Справа № 751/1469/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/583/24
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України, продовжено ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 18 липня 2024 року включно, розмір застави у сумі 1 610 400 грн залишено без змін.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна; особу обвинувачених, вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан, а також з урахуванням доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачені можуть переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, та визнав за можливе продовжити обраний щодо обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою з альтернативою внесення застави.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту чи застави у помірному для підзахисного розмірі. На думку захисту, ні один з викиданих прокурором ризиків не відповідає дійсності, недоведений під час досудового розслідування, не обґрунтований та недоведений у належний та допустимий спосіб. Зазначає, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з 01.09.2022, має на утриманні матір з інвалідністю 3 групи, малолітнього сина, має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного лікування і нагляду, а умови ізолятора не дозволять йому повноцінно лікуватися. Вказує на порушення судом ч. 2 ст. 194 КПК України, а саме ретельно не дослідив всі наявні ризики. Вважає, що судом неправомірно відхилено ряд клопотань по справі, та не взято до уваги характеристики на ОСОБА_7 за місцем його проживання.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, або обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Ухвалу суду в частині залишення розміру застави змінити та визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вказує, що суд в порушення вимог ст. 196 КПК України не обґрунтував та в мотивувальній частині не послався на обставини, які свідчать про існування заявлених прокурором ризиків, які суд визнав доведеними, про обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення за ч. 5 ст. 185 КК України, зазначивши лише про процесуальний статус підзахисного, про недостатність застосування до ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів. Звертає увагу на характеризуючі дані підозрюваного, зокрема, наявність міцних соціальних зв`язків, який одружений, має на утриманні дружину та малолітню дитину, постійне місце проживання, проте судом це враховано не було. А сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення за умови необґрунтованості пред`явленої підозри та пред`явленого обвинувачення за ч. 5 ст. 185 КК України та без обгрунтування і доведення ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, не може бути підставою для обрання чи продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Зазначає, що в порушення вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, п. 3 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, місцевий суд, не дослідивши питання пропорційності розміру застави, необґрунтовано визначив надмірний розмір застави, чим позбавив права підозрюваного на її внесення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який наголошував на залишенні апеляційних скарг без задоволення, позицію обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої вимоги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004241 від 26.08.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалами від 23.03.2023, 17.05.2023, 24.08.2023, 16.10.2023, 11.12.2023, 30.01.2024 та 25.03.2024 продовжував обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, останній раз до 23 травня 2024 року включно, залишивши без змін заставу в розмірі 1 610 400 грн.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалами від 23.03.2023, 17.05.2023, 24.08.2023, 16.10.2023, 14.12.2023, 30.01.2024 та 25.03.2024 продовжував обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, останній раз до 23 травня 2024 року включно, залишивши без змін заставу в розмірі 1 610 400 грн.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний щодо обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави на цей час відповідає їх особі, характеру та тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись у кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Отже, Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Отже, беручи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, дані про осіб обвинувачених, вік, стан здоровя, сімейний та майновий стан, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Доводи апеляційних скарг захисників щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтами у скаргах не наведено.

Посилання у апеляційних скаргах захисників на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду.

Щодо наявності у обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, на існування яких посилаються захисники, то вони були предметом розгляду місцевого суду, та це є лише однією з обставин, які підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу, проте, наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків не може спростувати існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, що стало підставою для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ..

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, дійшовши правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя при визначенні розміру застави в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, його матеріальне становище, суть та характер злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, та визначив розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у разі внесення такої застави. Тому колегія суддів не погоджується з мотивами апеляційної скарги щодо не обгрунтованості визначення розміру застави, адже такий є співмірним відповідно до вчиненого. На думку колегії суддів, саме такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у цьому кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого.

Доводи захисту про те, що ОСОБА_7 має незадовільний стан здоров`я, а умови слідчого ізолятору не дозволяють йому повноцінно лікуватися були предметом розгляду суду першої інстанції та не є слушними, оскільки при оцінці цих доводів, апеляційний суд бере до уваги те, що місцевий суд оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі особу обвинуваченого, де на час розгляду клопотання стан здоров`я є задовільним, будь-яких даних про погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 та неможливості утримувати його в умовах СІЗО за станом здоров`я, матеріали справи не містять. Колегія суддів не вбачає на даний час надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки бере до уваги сукупність ризиків, встановлених судом.

На даний час таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 . характеризуючі дані ОСОБА_7 за місцем його проживання, оскільки вони не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до нього саме такого запобіжного заходу.

Отже, наведені прокурором у клопотанні та підтверджені у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченим на цей час не змінилися.

Крім цього, будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , апеляційний суд на теперішній час не установив.

З врахуванням наведеного та особи обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , тяжкості інкримінованих їм діянь, апеляційний суд відхиляє доводи про зміну їм запобіжного заходу, на чому наголошують апелянти у скаргах, оскільки визнає таке недостатньо обґрунтованим, виходячи з існуючих на цей час ризиків, вважає, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених, запобігти можливості настання таких ризиків. У зв`язку з чим і передбачених законом підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування ухвали суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2024 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18 липня 2024 року включно, з визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4