Справа № 576/3227/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.05.24 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачуваного: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухові кримінальне провадження № 0000391 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бондарівка Коростенського району Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2023 року № 37 солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 і цього ж дня він був призначений на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти вказаної військової частини. Відповідно до положень п. 3 ч. 9 ст. 1, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу та початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації це день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо), а для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_2 . Відтак, з моменту прийняття на військову службу солдата ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби. Вимоги ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Будучи військовослужбовцем, підсудний ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачають необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022, який затверджений Законом України №2102-ІХ на території України запроваджено режим воєнного стану, який діє і по теперішній час. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2023 року №184 солдату ОСОБА_4 надано відпустку на період з 03.07.2023 року по 02.08.2023 року.

Однак, 03 серпня 2023 року підсудний ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, після завершення 02.08.2023 відпустки, без поважних на те причин, не прибув до місця тимчасового розташування підрозділу на околицях АДРЕСА_2 , залишившись за місцем свого проживання в м. Київ, де займався особистими справами, ухиляючись від несення обов`язків військової служби. А 27 вересня 2023 року підсудний ОСОБА_4 самостійно прибув до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та заявив про себе, як про військовослужбовця, який перебував поза межами місця служби.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, надавши показання, що в липні 2023 року командиром військової частини, де він проходив службу, йому була надана відпустка на 30 днів в зв`язку із травмою ноги. Відповідно до наказу він мав повернутись в розташування своєї військової частини в строк до 3 серпня 2023 року. Але коли він знаходився за місцем свого проживання в м.Києві, то втратив свій телефон. В зв`язку із цим він не міг ні з ким зв`язатись із командування частини, чи із кимось із товаришів по службі, щоб дізнатись де зараз дислокується його військова частина. Тому він не зміг своєчасно не повернутись на службу. Хоча ОСОБА_4 свою вину визнав частково, суд вважає, що його вина у інкримінованому йому злочині повністю підтверджується наданими суду доказами:

Так свідок ОСОБА_5 показав, що влітку 2023 року ОСОБА_4 зламав ногу через необережність в зв`язку із чим за рішенням ВЛК йому була надана відпустка строком на 30 днів. Він попередив ОСОБА_4 , що в розташування частини він повинен повернутися до 03.08.2023 року. Але ОСОБА_4 у вказаний строк до розташування військової частини не повернувся, на його телефонні дзвінки та дзвінки командира не відповідав.

Свідок ОСОБА_6 показав, що на початку серпня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 було призначене службове розслідування в зв`язку із тим, що солдат ОСОБА_4 не повернувся до військової частини після відпустки. У військовослужбовців з якими ОСОБА_4 безпосередньо проходив службу, були відібрані пояснення. Також він сам неодноразово телефонував ОСОБА_4 , але той не відповідав на дзвінки, хоча військовослужбовець зобов`язаний повідомляти командирів, де він знаходиться, навіть під час відпустки. Про це із всіма військовослужбовцями їх частини, в тому числі і з ОСОБА_4 , був проведений відповідний інструктаж, а також їм роз`яснювались наслідки несвоєчасного повернення із відпустки до місця служби.

Копією військового квитка ОСОБА_4 підтверджується, що останній перебуває на військовому обліку.

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2023 року № 37 згідно якого солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 і цього ж дня він був призначений на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти вказаної військової частини.

Відповідно до довідки ВЛК від 20.04.2023 року солдат ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби.

Із медичної довідки, виданої начальником медичної служби в/ч НОМЕР_1 вбачається, що солдат ОСОБА_4 звертався за медичною допомогою з приводу травми лівої ноги. Останньому діагностовано злам лівої п`яткової кістки і направлено на ВЛК для встановлення придатності до військової служби та надання відпустки тривалістю 30 діб для відновлення після травми.

А відповідно до довідки ВЛК від 03.07.2023 року солдат ОСОБА_4 потребував відпустки за станом здоров`я в зв`язку із переломом лівої п`яткової кістки.

Із рапорту підсудного ОСОБА_4 вбачається, що 03.07.2023 року він звернувся до командира першої стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 із проханням надати йому відпустку строком 30 днів за станом здоров`я.

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2023 року №184, згідно якого підсудному ОСОБА_4 надано відпустку на період з 03.07.2023 року по 02.08.2023 року за станом здоров`я.

Із відпускного квитка, виданого в/ч НОМЕР_1 вбачається, що підсудному ОСОБА_4 була надана відпустка за станом здоров`я терміном на 30 днів з 03 липня 2023 року по 01.08.2023 року і після її закінчення останній зобов`язаний прибути в

АДРЕСА_3 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , яким останній доповів командиру вказаної військової частини, що солдат ОСОБА_4 03.08.2023 року не повернувся із відпустки в розташування військової частини, на телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження його невідоме. Із доповіді командира в/ч НОМЕР_1 вбачається, що 03.08.2023 року останній повідомив військову службу НОМЕР_3 та командира в/ч НОМЕР_4 про те, що солдат ОСОБА_4 не повернувся із відпустки.

Із книги обліку військовослужбовців, які самовільно покинули розташування в/ч НОМЕР_1 вбачається, що солдат ОСОБА_4 з 03.08.2023 року не перебував в розташуванні вказаної військової частини, яка дислокувалась в АДРЕСА_2 .

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 15.09.2023 року солдата ОСОБА_4 визнано таким, що не несе обов`язки військової служби, в зв`язку із чим призупинена його військова служба, а також призупинена виплата грошового та інших видів забезпечення. Таким чином, дослідивши і оцінивши представлені стороною обвинувачення докази з точки зору належності та допустимості, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення представлено достатня кількість переконливих доказів вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину

Аналізуючи викладене, суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч.5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Твердження підсудного ОСОБА_4 про те, що він не з`явився до місця служби через втрату телефону, адже через це він не міг зв`язатись із своєю військовою частиною і не знав де вона знаходиться, суд вважає не серйозними і такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, ОСОБА_4 був діючим військовослужбовцем, мав при собі відповідні документи (військовий квиток та відпускний квиток), перебував у м.Києві, а тому мав повну можливість звернутись до будь-якого ТЦК, чи будь-якої військової частини, де без всяких перешкод міг з`ясувати місцезнаходження свого підрозділу. Тим більше, судом з`ясовано, що в період відпустки ОСОБА_4 військова частина, де він проходив службу, місця своєї дислокації не міняла.

Призначаючи підсудному ОСОБА_4 міру покарання, у відповідності до ст. 66 КК України, суд враховує як обставину, що пом`якшує покарання, що він раніше не судимий.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, негативно характеризується за місцем служби.

У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за вчинене, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню нових злочинів. Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Тому з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого криміналого правопорушення, відсутністю обставин, які обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, обставин їх вчинення, з врахуванням принципу справедливості та невідворотності покарання за вчинене, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе тільки в умовах його ізоляції від суспільства на певний час, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Суд зазначає, що призначення іншого, більш м`якого покарання, за вчинення кримінального правопорушення, яке направлене проти встановленого порядку несення військової служби, вчинене в умовах військового стану, може породити і в інших осіб впевненість в тому, що можна відмовитися захищати Вітчизну, не з`явившись на місце служби без поважної причини, не виконувати накази командирів і реального покарання за це не настане. Це також може призвести до підриву військової дисципліни у військах, розлагодженості дій військових, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Обирати запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу підстав не вбачається.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Глухівського міськрайонного суду ОСОБА_1