ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003230,за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Красний Лиман (Лиман) Донецької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 , не оспорюючи правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності його винуватості, правильність кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 111-1 КК України, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання через його суворість та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня року залишити без змін. Доводи апеляційної скарги вважає незаконними та необґрунтованими, оскільки покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України буде явно несправедливим та неспівмірним вчиненому кримінальному правопорушенню. Зауважує, що судом повною мірою надано належну оцінку характеру та ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, а також тим наслідкам для держави та її громадян, які воно потягло.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 111-1 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати будь які посади в органах державної влади України та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях державної форми власності строком на 10 років, з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна.

До набрання вироком законної сили залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту його затримання 18.06.2023 року, вирішено зарахувати у строк покарання попереднє ув`язнення.

Речові докази вирішено зберігати при матеріалах кримінальної справи.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави, судові витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у сумі 5735,52 грн.

Судом першої інстанції було визнано доведеним вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, за таких обставин.

Так, починаючи з 25.05.2022 до 30.09.2022, рф було тимчасово окуповано територію міста Лиману Донецької області.

Представниками рф на тимчасово окупованій території м. Лиману Донецької області створено підпорядковану, керовану та фінансовану рф окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

При цьому, представники підконтрольних рф самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території м. Лиману Донецької області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу рф.

12.06.2022 указом т.зв. «главы ДНР» № НОМЕР_1 » на тимчасово окупованій території м. Лиману Донецької області створена не передбачена законодавством України т.зв. «местная администрация Донецкой Народной Республики администрация города Красный Лиман», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та на яку незаконно покладено здійснення функції властивих міській раді України.

08.06.2022 року діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, з корисливих мотивів, з метою усунення перешкод провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, громадянин України ОСОБА_8 будучи обізнаним про факт ведення рф агресивної війни проти України, невизнання рф поширення державного суверенітету України на її тимчасово окуповані території, перебуваючи у приміщенні адміністративної будівлі РЕМу (районні електричні мережі), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , прийняв пропозицію т.зв. директора «государственного унитарного предприятия ДНР, региональной энергоснабжающей компании г. Горловка» ОСОБА_9 про зайняття посади т.зв. «и.о. главного инженера «Краснолиманского района електрических сетей» «ГУП ДНР» «Региональная енергопоставляющая компания «технической единицы «центральные електрические сети» Министерства угля и енергетики ДНР»» (далі «РЕК»), яку обіймав до початку активної фази деокупації АДРЕСА_1 , тобто до 09.09.2022 року.

Обіймаючи посаду головного інженера ОСОБА_8 фактично будучи заступником керівника РЕКу ОСОБА_10 (відносно якого здійснювалось досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні) виконував наступні організаційно-розпорядчі та організаційно-господарські функції: Проведення інструктажів працівників РЕКу; Загальний контроль за роботою особового складу ремонтної бригади; Визначення автотранспорту та особового складу ремонтної бригади для виконання ремонтних робіт з відновлення електромережі м. Лимана; Надання допуску (дозволу) працівникам ремонтної бригади на виконання ремонтних робіт з відновлення електромережі м. Лимана; Здійснення контролю за виконанням працівниками ремонтної бригади ремонтних робіт з відновлення електромережі м. Лимана; Перевірка якості виконаної працівниками ремонтної бригади роботи з відновлення електромережі м. Лимана; Складання планів ремонтних робіт на лінії електромережі м. Лимана; Надання вказівок комірнику про видачу ремонтній бригаді матеріалів для відновлювальних робіт на лінії електропередач м. Лимана; Звітування бухгалтеру підприємства про об`єм використаних ремонтною бригадою матеріалів; У разі відсутності керівника РЕКу, виконання його обов`язків.

Таким чином, ОСОБА_8 обіймаючи вище наведену посаду був уповноважений та фактично займався усуненням перешкод при провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, яка згідно з т.зв ліцензією «министерства угля и энергетики донецької народної неспубліки» №008142 від 05.02.2021 року, т.зв. постанови «Совета Министров ДНР» №10-25 від 03.06.2015 року та т.зв. «устава государственного унитарного предприятия донецкой народной республики «региональная энергопоставляющая компания», що затверджена т.зв «приказом министерства угля и энергетики донецкой народной республики» від 26.01.2021 року №23 полягала, в тому числі, у поставці електричної енергії суб`єктам господарювання та органам державного управління т.зв. «ДНР» за регульованим тарифом.

У зв`язку з нестабільністю ситуації в окупованому місті Лиман підприємство «Краснолиманский район електрических сетей государственного унитарного предприятия донецкой народной республики «региональная энергопоставляющая компания техническая еденица центральные электрические сети Министерства угля и энергетики ДНР» не завершило процес стабілізації робочого процесу і діяло в обмеженому режимі.

Так, у період з 08.06.2022 по 09.09.2022 року ОСОБА_8 усуваючи перешкоди при провадженні вказаним підприємством господарської діяльності, забезпечив відновлення пошкоджених в результаті бойових дій електромереж з метою подальшого надання «РЕК», під час окупації, послуг з електропостачання користувачам м. Лиману та прилеглих населених пунктів Донецької області, в тому числі незаконним органам влади, створеним на тимчасово окупованій території та окупаційній адміністрації держави-агресора, а саме: т.зв. «администрации г. Красный Лиман, отдела милиции ДНР г. Красный Лиман, военной комендатуры ДНР в г. Красный Лиман».

Кінцевою метою ОСОБА_8 як т.зв. «и.о. главного инженера «Краснолиманского района електрических сетей» «ГУП ДНР» «Региональная енергопоставляющая компания «технической единицы «центральные електрические сети» Министерства угля и енергетики ДНР»» було усунення перешкод у здійсненні «ГУП ДНР» «Региональная енергопоставляющая компания «технической единицы «центральные електрические сети» Министерства угля и енергетики ДНР»» господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Вказані дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 111-1 КК України за ознаками пособництва шляхом усунення перешкод у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались, і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Так, висновки суду першої інстанції про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведеність його вини та правильність кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 111-1 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. ст. 394, 404 КПК України вирок суду у цій частині колегією суддів не переглядається.

Аналізуючи апеляційні доводи, які полягають в обгрунтуванні можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані, стороною захисту не оспорюється законність за видом та розміром призначеного обвинуваченому покарання та не наводиться відповідне мотивування.

Що стосується апеляційних вимог сторони захисту про зміну оскаржуваного вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість шляхом застосування до останнього положень ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає, що апелянт фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Положенням ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд має належним чином дослідити і оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Апеляційним переглядом у цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання обвинуваченому призначено із порушенням визначених у законі загальних засад. Дані про особу ОСОБА_8 , з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, яким є колабораційна діяльність, навіть у формі пособництва, конкретних обставин його скоєння, характер, спосіб та наслідки вчиненого, не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Неможливо в даному випадку не врахувати, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжений на даний час, що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

Обіймаючи посаду головного інженера, ОСОБА_8 , фактично будучи заступником керівника РЕКу ОСОБА_10 (відносно якого здійснювалось досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні), виконував наступні організаційно-розпорядчі та організаційно-господарські функції: проведення інструктажів працівників РЕКу; загальний контроль за роботою особового складу ремонтної бригади; визначення автотранспорту та особового складу ремонтної бригади для виконання ремонтних робіт з відновлення електромережі м. Лимана; надання допуску (дозволу) працівникам ремонтної бригади на виконання ремонтних робіт з відновлення електромережі м. Лимана; здійснення контролю за виконанням працівниками ремонтної бригади ремонтних робіт з відновлення електромережі м. Лимана; перевірка якості виконаної працівниками ремонтної бригади роботи з відновлення електромережі м. Лимана; складання планів ремонтних робіт на лінії електромережі м. Лимана; надання вказівок комірнику про видачу ремонтній бригаді матеріалів для відновлювальних робіт на лінії електропередач м. Лимана; звітування бухгалтеру підприємства про об`єм використаних ремонтною бригадою матеріалів; у разі відсутності керівника РЕКу, виконання його обов`язків.

В даному випадку апеляційний суд повністю погоджується з позицією суду першої інстанції, який, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, щире каяття в якості обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують, та дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, тобто позбавлення волі строком на три роки, саме з реальним його відбуттям, за відсутності підстав для застосування відносно останнього приписів ст. 69 та/або ст. 75 КК України. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, а тому апеляційні доводи захисника даний висновок суду не спростовують і задоволенню не підлягають.

Таким чином, вид та розмір покарання, призначені ОСОБА_8 за вчинене кримінальне правопорушення, а також визначення його до реального відбування, відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатнім для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні апеляційні доводи обвинуваченого є необґрунтованими, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 414 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 111-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4