Дата документу 16.04.2024 Справа № 337/3476/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/381/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/3476/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.7 ст.111-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Токмак Запорізької області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.111-1, ч.7 ст.111-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він, за обставин, детально наведених у вироку, будучи проросійськи налаштованою особою, приблизно 08.04.2022 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені), перебуваючи на тимчасово окупованих територіях міст Токмака і Молочанська (Токмацька та Молочанська міські територіальні громади) Пологівського району Запорізької області, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників окупаційної адміністрації держави-агресора рф та надав добровільну згоду на зайняття у незаконно створеному правоохоронному органі - «Токмацький головний відділ ГУ МВС в Запорізькій області» (мовою оригіналу «Токмацкий ГО ГУ МВД в Запорожской области») посади заступника начальника з місцем дислокації у м.Молочанськ та, починаючи з 08.04.2022 року, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, добровільно вступив до лав незаконно створеного правоохоронного органу, заступивши на посаду заступника начальника «Токмацького головного відділу ГУ МВС в Запорізькій області» (мовою оригіналу «Токмацкий ГО ГУ МВД в Запорожской области»), з місцем дислокації у м.Молочанськ, територія якого з 01.03.2022 року по теперішній час є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора рф, з фактичним розташуванням за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, ОСОБА_8 , починаючи з 04.06.2022 року (точна дата та час початку вчинення протиправних дій органом досудового розслідування не встановлена), перебуваючи у м.Молочанськ Пологівського району Запорізької області (Молочанська міська територіальна громада), територія якого з 01.03.2022 року по теперішній час є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора рф, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, всупереч передбачених Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про службу в органах місцевого самоврядування» та інших норм і законів діючих на території суверенної України, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників окупаційної влади держави-агресора рф, добровільно, з власної ініціативи зайняв посаду голови, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у створеному на тимчасово окупованій території Молочанської міської територіальної громади незаконному органі влади в окупаційній адміністрації держави-агресора - Військово-цивільної адміністрації м.Молочанськ (мовою оригіналу «Военно-гражданская администрация города Молочанськ»).

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.5 ст.111-1 КК, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, в окупаційній адміністрації держави-агресора; за ч.7 ст.111-1 КК, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Йому призначено покарання

- за ч.5 ст.111-1 КК у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги строком на 15 років з конфіскацією усього належного йому майна;

- за ч.7 ст.111-1 КК у виді 14 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги строком на 15 років з конфіскацією усього наявного майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги строком на 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила визнати недопустимими докази, надані стороною обвинувачення, вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що під час досудового розслідування постановою від 07.10.2022 року заступника керівника Запорізької обласної прокуратури незаконно продовжено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001556. Адже на день продовження досудового розслідування з моменту повідомлення ОСОБА_8 про підозру минуло 62 дні. Отже, станом на день винесення постанови про продовження строку досудового розслідування, цей строк вже сплив. Проте вказані обставини не були прийняті до уваги судом першої інстанції. Крім того, на час розгляду слідчим суддею клопотання сторони обвинувачення про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування ОСОБА_8 не тільки не набув статусу підозрюваного, а і не був оголошений у міжнародний розшук. Окрім постанови слідчого про оголошення ОСОБА_8 у розшук будь-яких інших доказів оголошення останнього у міжнародний розшук матеріали справи не містять. Повідомлення про завершення досудового розслідування, виконання вимог ст.290 КПК та вручення обвинувального акта з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 проведенні незаконно, оскільки, крім незаконного продовження строку досудового розслідування, були вчинені стосовно особи, яка не набула відповідного статусу підозрюваного, що суперечить вимогам КПК. Про зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону стороною захисту зазначалось в підготовчому судовому засіданні як на підстави для повернення обвинувального акта прокурору, проте суд прийняв до провадження обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 . Крім того, як під час судового розгляду, так і під час судових дебатів зазначені доводи сторони захисту залишились поза увагою суду. Також, під час досудового розслідування стороною обвинувачення прийнято незаконне рішення про виділення матеріалів досудового розслідування з одного кримінального провадження в інше. Адже відповідно до матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_8 підстави, визначені ч.3 ст.217 КПК для прийняття рішення про виділення матеріалів, відсутні. Крім того, під час судового розгляду в порушення вимог КПК судом задоволено клопотання сторони обвинувачення та призначено справу до спеціального судового розгляду. Адже ОСОБА_8 не змінював свого місця проживання та реєстрації, доказів оголошення ОСОБА_8 у міжнародний розшук стороною обвинувачення не надано, належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_8 відомо про розпочате кримінальне провадження, або про те, що це могло йому бути відомим, стороною обвинувачення також не надано. Рапорти співробітників СБУ, які зацікавлені в результатах розслідування справи, і які самі по собі є службовими документами, братись до уваги як єдині докази не можуть. Отже стороною обвинувачення не доведено наявність підстав для прийняття рішення про здійснення спеціального судового провадження, а прийняте судом рішення є незаконним та порушує права ОСОБА_8 , зокрема право бути присутнім під час розгляду кримінального провадження щодо нього та користуватися усіма правами обвинуваченого. Крім того, під час судового розгляду були допитані особи, які не набули статусу свідків у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 . Стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 .

З огляду на те, що зазначене кримінальне провадження було розглянуто судом першої інстанції у спеціальному судовому провадженні, обвинувачений ОСОБА_8 повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду шляхом направлення йому повістки про виклик за останньою відомою адресою його проживання та шляхом публікації інформації про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр», а також шляхом публікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті апеляційного суду. Відтак з моменту опублікування повістки про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений ОСОБА_8 вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти скарги та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні передбачених ч.5 ст.111-1, ч.7 ст.111-1 КК кримінальних правопорушень.

Розглянувши це кримінальне провадження в порядку спеціального судового розгляду, суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та призначив відповідне покарання.

Свої висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями:

- свідка ОСОБА_9 , який суду пояснив, що після окупації м.Молочанська приблизно наприкінці травня 2022 року Молочанська громада, заступником голови якої він є, працювала у школі №1. До них завітали працівники ФСБ та ОСОБА_10 у супроводі російських військових. Представники ФСБ повідомили, що очолювати Молочанську раду відтепер буде присутній з ними ОСОБА_11 . В подальшому ОСОБА_10 приходив до школи вже сам без супроводу, представляв своїх заступників, знайомився з представниками ради. Крім того, зазначив, що з початку весни до кінця травня 2022 року ОСОБА_10 працював у «народній поліції» м.Токмака. Він зустрічав його біля відділу поліції. ОСОБА_10 виглядав спокійним, непригніченим, поводився розкуто, був задоволений режимом окупаційної влади, особисто агітував його на співпрацю з окупантами;

- свідка ОСОБА_12 , який суду пояснив, що після вторгнення російських військ у м.Токмаку була створена «народна міліція», в якій працював ОСОБА_13 квітні-березні 2022 року працівники поліції збиралися самостійно, щоб обговорити ситуацію, яка відбувалася. У квітні 2022 року ОСОБА_10 приходив до них та агітував вступати до «народної міліції». Він був вдягнутий у чорну форму, на руці мав стрічку з «триколором»;

- свідка ОСОБА_14 , який зазначив, що з початку окупації міста відділ поліції не мав можливості здійснювати свої функції, але поліціанти збиралися біля КП «Контакт». На одне з таких зібрань приїхав ОСОБА_11 . Він був одягнутий у чорний одяг, представився, як заступник новоутвореного органу - так званої «народної міліції», агітував працевлаштуватися до них, негативно висловлюючись про українську владу. Поводився ОСОБА_10 вільно, без напруги, був впевнений, навіть посміхався;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 08 серпня 2023 року, зафіксованого за допомогою цифрової відеокамери та відтвореного у судовому засіданні (який використаний судом в якості доказу в порядку, передбаченому ч.11 ст.615 КПК), відповідно до якого свідок повідомив про те, що ОСОБА_10 на початку окупації м.Токмака був заступником начальника відділення «народної міліції» у м.Молочанськ, а на даний момент він обіймає посаду начальника військової адміністрації АДРЕСА_2 .

Крім того, своє рішення суд обґрунтував і письмовими доказами, зібраними в ході досудового розслідування, які були надані стороною обвинувачення і досліджені в судовому засіданні: протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до яких свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_16 серед пред`явлених їм фотознімків на одному з них впізнали ОСОБА_8 як особу, яка на початку окупації м.Токмака Запорізької області була начальником відділення «народної міліції», а на час проведення впізнання займає посаду начальника військової адміністрації м.Молочанська Запорізької області; свідок ОСОБА_17 на одному із фотознімків впізнав ОСОБА_8 , який збирав фермерів Молочанської громади та від окупаційної влади наголошував співпрацювати з ними; свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 на одному із пред`явлених їм фотознімків впізнали ОСОБА_8 як особу, яка займала посаду співробітника так званої «народної міліції» тимчасово окупованого м.Молочанська; свідок ОСОБА_20 на одному з пред`явлених йому фотознімків впізнав ОСОБА_8 як особу, яка на початку окупації м.Токмака Запорізької області зайняв посаду начальника відділення «народної міліції», а наразі ОСОБА_8 займає посаду в.о. мера м.Токмака Запорізької області; свідок ОСОБА_21 серед пред`явлених йому фотознімків впізнав ОСОБА_8 , який є мером окупованого АДРЕСА_3 ; протоколом огляду від 12 серпня 2022 року; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 23 травня 2022 року, відповідно до якого отримано та зафіксовано відомості щодо зайняття ОСОБА_8 посади «главы города Молочанск, Запорожской области», пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконно створеному на тимчасово окупованій території м.Молочанська Запорізької області органі влади -окупаційної адміністрації держави-агресора «городской совет города Молочанск».

Отже, дослідивши докази, надавши кожному з них оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведеності винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини.

Крім того, з огляду на те, що у складі інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень важливим для кваліфікації є наявність такої ознаки як добровільність зайняття громадянином України відповідної посади, суд першої інстанції встановив і зазначив, що усі допитані свідки, які безпосередньо спілкувалися з ОСОБА_8 , зазначили про те, що останній поводився впевнено, був задоволений окупаційним режимом, діяв без жодного примусу, агітував інших працевлаштуватись у незаконний правоохоронний орган. Також суд установив, що обвинувачений як громадянин України, маючи вищу освіту та достатній життєвий досвід, не міг не розуміти незаконності вчинюваних ним дій. Обвинувачений заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України, не вживав.

З цих підстав колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що сукупність наведених обставин безумовно свідчить про свідомий вибір обвинуваченого і про абсолютну добровільність вчинених ним незаконних дій. Про це також свідчить і сам характер дій обвинуваченого, їх активність, послідовність, тривалість у часі, а також зміст відеозапису у новинному каналі «Мы вместе с Россией».

При цьому суд слушно зазначив про те, що будь-яких даних, які би свідчили про те, що обвинувачений був вимушений зайняти відповідні посади у незаконному органі влади та в незаконному правоохоронному органі під фізичним чи психічним примусом, у даній справі не встановлено і стороною захисту не надано.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції врахував специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК), зберігаючи неупередженість та безсторонність під час розгляду справи приділив особливе значення охороні прав і законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувалося за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням установлених законом особливостей, які вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже, поріг вимогливості до доказування в такому випадку підвищений.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про порушення у цьому кримінальному провадженні строків досудового розслідування, то вони були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції і визнані такими, що не знайшли свого підтвердження.

Зокрема, суд першої інстанції, перевіривши хронологію перебігу досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, встановив, що ОСОБА_8 у цій справі було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень 15.07.2022 року, а відтак, з огляду на положення ст.219 КПК, досудове розслідування повинно було бути закінчено 15.09.2022 року. При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що проміжок часу з 24 серпня 2022 року (з дня наступного за днем винесення постанови про зупинення досудового розслідування від 23 серпня 2022 року) і до 15 вересня 2022 року (дня, що передує винесенню постанови про відновлення досудового розслідування від 16 вересня 2022 року) до процесуального строку досудового розслідування не зараховується. Отже період, який не включається у строк досудового розслідування, становить 23 календарні дні.

Відтак, з огляду на те, що у даному кримінальному провадженні з моменту повідомлення ОСОБА_8 про підозру - 15.07.2022 року до спливу встановленого законом двомісячного строку закінчення досудового розслідування залишилося 23 календарні дні (з 24.08.2022 до 15.09.2022 року), які не включаються у строк досудового розслідування, то перебіг цього строку продовжився з 16.09.2022 року (день винесення постанови про відновлення досудового розслідування) на 23 дні, тобто до 08 жовтня 2022 року. При цьому, як установив суд, постанова про продовження строку досудового розслідування винесена 07.10.2022 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

При цьому посилання захисника у скарзі на те, що на день винесення постанови про продовження строку досудового розслідування з моменту повідомлення обвинуваченому про підозру минуло 62 дні є помилковим. Адже захисник не врахувала, що відповідно до ст.219 КПК строки досудового розслідування обчислюються у місяцях, а не у днях, а згідно зі ст.115 КПК при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця.

За наведених обставин колегія суддів, як і суд першої інстанції, не встановила підстав вважати недопустимими надані стороною обвинувачення докази.

До заперечень апеляційної скарги захисника про те, що на час розгляду слідчим суддею клопотання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного, а так само не був оголошений у міжнародний розшук, колегія суддів ставиться критично.

При цьому судова колегія виходить з того, що відповідно до ст.42 КПК підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 було повідомлено про підозру 15.07.2022 року, що не заперечувалося стороною захисту. Відтак, станом на день розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про здійснення спеціального досудового розслідування (20.09.2022 року) ОСОБА_8 в розумінні ст.42 КПК набув статусу підозрюваного.

З цих же міркувань колегія суддів визнає необґрунтованими доводи захисника щодо незаконності вчинення у цій справі таких процесуальних дій як повідомлення про завершення досудового розслідування, виконання вимог ст.290 КПК та вручення обвинувального акта з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Також, встановлено, що постановою старшого слідчого від 23.08.2022 року ОСОБА_8 було оголошено в державний, міждержавний та міжнародний розшук, що, з огляду на ч.2 ст.281 КПК, дає достатні підстави стверджувати про перебування ОСОБА_8 у міжнародному розшуку, а тому доводи скарги захисника про протилежне не є обґрунтованими.

Твердження захисника про незаконність прийнятого прокурором рішення про виділення матеріалів досудового розслідування щодо ОСОБА_8 також не можуть вважатися обґрунтованими. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001125 за підозрою ОСОБА_8 за ч.ч.5, 7 ст.111-1 КК, а також за підозрою інших осіб за ч.7 ст.111-1 КК. 15.07.2022 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру за ч.ч.5, 7 ст.111-1 КК. У зв`язку з неможливістю закінчити досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001125 щодо ОСОБА_8 та інших осіб, постановою прокурора від 22.08.2022 року було прийнято рішення про виділення з матеріалів кримінального провадження №00001125 матеріалів досудового розслідування щодо ОСОБА_8 в окреме провадження. Таке рішення прокурора повністю узгоджуються із положеннями ч.3 ст.217 КПК, при цьому в постанові прокурором належним чином обґрунтовано необхідність виділення матеріалів досудового розслідування щодо ОСОБА_8 .

В своїй апеляційній скарзі захисник також стверджувала і про незаконність рішення суду щодо здійснення спеціального судового провадження.

Перевіряючи такі доводи захисту колегія суддів виходить з того, що відповідне рішення суду було прийняте на підставі вмотивованого клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження. Під час розгляду такого клопотання суд першої інстанції на підставі наданих прокурором матеріалів пересвідчився у тому, що обвинувачений ОСОБА_8 дійсно переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України та оголошений в міжнародний розшук. Врахував суд і те, що сторона обвинувачення під час досудового розслідування вжила заходів для повідомлення ОСОБА_8 про здійснення щодо нього кримінального провадження, зокрема шляхом публікування повістки про виклик ОСОБА_8 та повідомлення про підозру не лише в засобах масової інформації та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а й шляхом надсилання ОСОБА_8 через систему миттєвого обміну повідомленнями (месенджер) «Telegram» за останнім відомим номером його мобільного телефону. Отже, за наявності таких підстав, а також з огляду на те, що ОСОБА_8 був обізнаний про розпочате щодо нього кримінальне провадження, що було об`єктивно доведено прокурором долученими до клопотання матеріалами, суд першої інстанції у повній відповідно до ч.3 ст.323 КПК прийняв рішення про здійснення спеціального судового провадження, належним чином вмотивувавши таке своє рішення.

При цьому зазначені в клопотанні прокурора обставини були встановлені не лише на підставі рапортів співробітників СБУ, як про це стверджував захист, а на підставі сукупності долучених до клопотання матеріалів, які безумовно доводять існування у цьому провадженні підстав для його здійснення у спеціальному судовому провадженні.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, у цьому кримінальному провадженні з урахуванням його специфіки було вжито всіх можливих передбачених законом заходів щодо дотримання прав ОСОБА_8 на захист та доступ до правосуддя.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що допитані під час судового розгляду особи, не набули статусу свідків у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , то вони не є прийнятними.

Так, відповідно до ст.65 КПК свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань. При цьому процесуальний закон не містить в собі вимоги про винесення слідчим або судом окремого рішення про визнання особи в якості свідка, а так само не визначає, в який саме спосіб особа має набути статусу свідка.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 були допитані в якості свідків як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду у зв`язку з тим, що їм були відомі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 . Покази цих осіб є процесуальними джерелами доказів, а тому обґрунтовано були прийняті судом першої інстанції. Отже будь-яких істотних порушень вимог процесуального закону в цій частині колегія суддів не встановила.

Усупереч доводам апеляційної скарги усі доводи, наведені стороною захисту під час судового розгляду, були детально перевірені судом першої інстанції, який, з наведенням належного обґрунтування, визнав їх безпідставними.

У контексті наведених обставин колегія суддів не може визнати переконливими та достатніми доводи, викладені у апеляційній скарзі, про необхідність скасування вироку на зазначених у скарзі підставах.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що вирок суду першої інстанції належним чином вмотивований і відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК. Істотних порушень норм права у цьому кримінальному провадженні при його перегляді судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому відсутні передбачені ст.409 КПК підстави для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4