Справа №588/173/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/800/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 01 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мартинівка Охтирського району Сумської області, громадянина України, який не працює, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній развироком Тростянецького районного суду Сумської області від 31 січня 2022 за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту, звільнився після повного відбування покарання 09 вересня 2022 року,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, ст. 395 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні, в яких:

- обвинувачений вказує на незаконність ухваленого відносно нього Тростянецьким районним судом Сумської області вироку та просить переглянути дану справу;

- прокурор просить вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 01 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з призначенням останньому несправедливого покарання внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за вчинення інкримінованих злочинів призначити покарання, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, у виді 6 років позбавлення волі, а в іншій частині судове рішення залишити без зміни.

До початку апеляційного розгляду даного кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 від поданої апеляційної скарги відмовився, подавши до суду відповідну заяву.

Даним ОСОБА_9 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України, ст. 395 КК України та призначено йому покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

-за ст. 395 КК України у виді 6 місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання за цим вироком у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислювати із моменту затримання ОСОБА_7 для виконання цього вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 566 грн. 34 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що у своїх поясненнях він зазначав, що не викрадав котел, а просто витягнув його, кинув на місці та пішов додому. При цьому, працівники поліції через деякий час приїхали не до нього, а до ОСОБА_10 , якій сказали, що і як треба говорити, крім того, свідками того, що він вкрав вказаний котел, поліцейські бути не можуть, а потерпіла сторона до нього претензій ніяких не має. Також, як на істотні порушення закону вказував, що вирок було проголошено без його участі.

Інші учасники провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції апеляційні скарги не подавали.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 21 грудня 2022 року, близько 16 години, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, в умовах воєнного стану, маючи прямий корисливий умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна - газового котла «Данко-15с» з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » належного ОСОБА_11 , розташованого у АДРЕСА_2 , підійшов зі сторони вулиці Луніна м. Тростянець до тильної сторони приміщення магазину «Продукти». Перебуваючи біля запасних дверей приміщення магазину, відчинив зовнішні двері, які не були зачинені на замок, після чого потрапив до приміщення кімнати, звідки, діючи повторно, таємно викрав зазначений котел, який виніс на АДРЕСА_2 , отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, де був виявлений працівниками поліції.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди, на загальну суму 3667 грн. 00 коп.

Крім того, 16 березня 2023 року, ОСОБА_7 , знаходячись під адміністративним наглядом, встановленим Тростянецьким районним судом Сумської області згідно постанови від 07 лютого 2023 року, діючи з прямим умислом, направленим на самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду без повідомлення і без письмового догляду керівництва ВП АДРЕСА_3 , залишив постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , виїхавши до м. Лебедин Сумської області, де перебував до 20 березня 2023 року.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно в умовах воєнного стану та за ст. 395 КК України самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, яка вважала рішення суду законним та обґрунтованим, просила залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повному обсязі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З матеріалів даного провадження вбачається, що органом досудового розслідування, а також судом першої інстанції, дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно в умовах воєнного стану, та за ст. 395 КК України самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що він котел не викрадав, а просто витягнув його, кинув на місці та пішов додому, що свідчить про його незгоду з кваліфікацією своїх дій лише за ч. 4 ст. 185 КК України.

Перевіряючи законність прийнятого рішення, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів, на спростування доводів апелянта, вважає, що висновки суду першої інстанції щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його винуватості у вчиненні саме вказаного кримінального правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та оцінені судом.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України не визнав та пояснив, що жив у грудні 2022 року по АДРЕСА_2 . Його сусідка ОСОБА_12 просила його допомогти принести їй дрова з приміщення кочегарки магазину на цій же вулиці. Коли він ( ОСОБА_7 ) зайшов до приміщення цього магазину, двері якого були відчинені, він побачив металевий газовий котел, який раптом вирішив викрасти, щоб здати на металолом. Він його витягнув за межі приміщення, протянув його на незначну відстань і хотів довезти його до пункту приймання металолому на велосипеді. Для цього звернувся до сусідки ОСОБА_12 і попросив допомогти йому. В цей час їхав повз поліцейський і спитав його ( ОСОБА_7 ) де він взяв котел, а потім поїхав. Не маючи змоги завантажити газовий котел на велосипед, він залишив його на місці біля магазину, куди витягнув, пішов додому. Через деякий час до нього додому приїхали працівники поліції і відвезли його до місця, де він біля магазину залишив котел. Він хотів вчинити крадіжку, але фактично, на його думку, він її не вчинив, оскільки залишив газовий котел на тому ж місці.

Крім обвинуваченого, в якості свідка судом була допитана і ОСОБА_10 , яка пояснювала, що взимку минулого року точної дати не пам`ятає, до неї додому прийшов її знайомий ОСОБА_13 , який жив на той час по АДРЕСА_2 і попросив піти з ним допомогти йому. Вони прийшли до приміщення магазину на АДРЕСА_2 , підійшли до нього з боку кочегарки, біля якої вже лежав на землі металевий котел. Свідок вказувала, що говорила ОСОБА_7 , щоб він котив котел назад, але він не хотів цього робити, мав намір погрузити його на велосипед. В цей час повз них їхав працівник поліції ОСОБА_14 , який зупинився і почав питати у ОСОБА_7 де він взяв котел, на що останній повідомив, що знайшов його, не хотів визнавати крадіжку. Також, свідок повідомила, що бачила цей газовий котел напередодні у приміщенні кочегарки магазину, його побачив і ОСОБА_7 , і коли вони прийшли разом до цього приміщення на її прохання до останнього перевезти дрова до неї додому, після цього обвинувачений сам пішов до приміщення магазину і витягнув котел з кочегарки.

Допитаний як свідок поліцейський СРПП Відділення поліції №1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_14 суду пояснював, що 21 грудня 2022 року, близько 15 год. 30 хв., у свій вільний від служби час, він їхав по АДРЕСА_2 по особистих справах і побачив з боку входу до підсобного приміщення магазину «Продукти», який на той час не працював, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , біля них був металевий котел і велосипед. ОСОБА_14 спитав, що вони роблять, на що ОСОБА_17 повідомила, що допомагає вантажити котел на велосипед, а ОСОБА_7 пояснив, що допомагав знайомій ОСОБА_18 і вона йому за це віддала газовий котел.

Свідок вказував, що він зрозумів, що ініціатива у вчиненні таких дій була з боку ОСОБА_7 , який не пояснив, куди він мав намір везти цей котел, і у нього виникла підозра у вчиненні останнім крадіжки, а тому, і викликав працівників поліції, які приїхали на місце події, а він( ОСОБА_14 ) поїхав далі у своїх справах. Також, свідок зазначив, що слідів волочіння котла з вулиці, де зі слів ОСОБА_7 проживає ОСОБА_18 , не було, тоді лежав сніг.

Допитаний в якості свідка поліцейський СРПП ОСОБА_19 у суді вказував, що 21 грудня 2022 року перебував у добовому наряді, і у післяобідній час отримав по телефону повідомлення ОСОБА_14 про те, що він побачив по вул.Луніна у м. Тростянець ОСОБА_7 , який тягнув котел. Коли свідок прибув на місце, яке вказав ОСОБА_14 , то побачив ОСОБА_10 біля підсобного приміщення магазину, а неподалік лежав котел білого кольору. ОСОБА_7 в цей момент не було. Свідок викликав слідчо-оперативну групу, а через деякий час підійшов і ОСОБА_7 .

Крім вказаних пояснень обвинуваченого та свідків, судом було досліджено і зібрані у справі письмові докази, а саме:

- протокол огляду від 21 грудня 2022 року та заяву ОСОБА_7 від 21 грудня 2022 року, згідно яких останній у присутності понятих добровільно видав працівникам поліції газовий котел «Данко-15 С», який він 21 грудня 2022 року витяг з прибудови магазину по АДРЕСА_2 , і який був вилучений. На момент огляду газовий котел, прямокутної форми розмірами 50х78,5х40,5 см у металевому корпусі білого кольору з табличкою «ЗАТ «Агроресурс» Данко-15 С, перебував на відстані 40 см від стіни (кута) прибудови приміщення магазину у напрямку дороги до пров.Славгородський. На фотознімках з ілюстративної таблиці до протоколу зафіксовано місце перебування газового котла по відношенню до будівлі;

- протокол слідчого експерименту від 10 січня 2023 року, проведеного із застосування технічних засобів фіксування за участі ОСОБА_7 , під час якого останній добровільно, у присутності понятих, на місці події по АДРЕСА_2 продемонстрував, як зайшов через відкриті вхідні двері до підсобного приміщення магазину, вказав на місце де знаходився газовий котел та на місце за межами будівлі, до якого перемістив цей котел, звідки, коли проїжджав мимо поліцейський, намагався за допомогою сусідки ОСОБА_12 завантажити котел на велосипед, щоб здати на металолом, але це не вдалось і котел був залишений на цьому ж місці;

- протокол слідчого експерименту від 12 січня 2023 року з ОСОБА_10 , в ході якого остання вказала на місце на відстані трьох метрів від входу до прибудови магазину по АДРЕСА_2 , де знаходився газовий котел, який ОСОБА_7 витягнув з цього приміщення та повідомила, що за дві години до цього вона бачила цей котел у магазині.

- висновку судової товарознавчої експертизи від 06 січня 2023 року № СЕ-19/119-23/187-ТВ, згідно якого розмір заподіяної та ринкова вартість газового котла бренд «Данко-15С» виробництва ЗАТ «Агроресурс» теплопродуктивністю 15 кВт станом на 21 грудня 2022 року могла складати 3667 грн.

Усі вищезазначені докази зібрані у передбаченому законом порядку, сумнівів щодо належності та допустимості у колегії суддів не викликають і саме з врахуванням показань допитаних свідків, які узгоджуються між собою та не містять протиріч, а також письмових доказів, суд і дійшов висновку, що ОСОБА_7 таємно проник у приміщення магазину, звідки викрав газовий котел.

При цьому, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції була надана правова оцінка доводам обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що пояснення свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_19 не можна враховувати, оскільки зазначені особи є поліцейськими, про що, також, йдеться і в апеляційній скарзі.

Колегія суддів цілком погоджується з тим, що як було зазначено судом, вказані особи не були очевидцями вчинення ОСОБА_7 дій, пов`язаних із переміщенням ним газового котла за межі підсобного приміщення магазину, вони безпосередньо виявили ОСОБА_7 разом з предметом крадіжки на місці, куди останній його перемістив після незаконного вилучення з того місця, де це майно зберігалось його власницею ОСОБА_11 .

Крім того, судом було враховано і те, що ОСОБА_14 виявив ОСОБА_7 під час його спроби разом з ОСОБА_10 завантажити газовий котел на велосипед, щоб перемістити з місця вчинення злочину, і свідок на той час на службі не перебував, а лише відреагував на зазначені події, зателефонувавши до поліції, а ОСОБА_19 лише підтвердив факт перебування котла за межами приміщення магазину, та прибуття на це місце ОСОБА_7 .

Оскільки як зазначені обставини, так і те, що вказані свідки у цьому кримінальному провадженні не здійснювали жодних процесуальних дій, їх показання не стосуються пояснень, які вони отримували як слідчий, прокурор чи працівник оперативного підрозділу, вважати їх показання недопустимими відповідно до ч. 7 ст. 97 КПК України, підстави відсутні, що вірно було враховано судом першої інстанції.

Також, колегія суддів зауважує, що посилання апелянта на те, що він кинув котел на місці та пішов додому, не свідчать про те, що крадіжка ним вчинена не була, за наявності того, що останній сам не заперечував того, що незаконно проник до чужого приміщення, звідки вилучив майно, належне іншій особі, а саме, газовий котел, перемістив це майно за межі приміщення, тобто, отримав можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, взяв велосипед, на який, запросивши на допомогу ОСОБА_10 , намагався викрадене помістити, однак,був викритий ОСОБА_14 .

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що газовий котел він просто витягнув та залишив на місці, з врахуванням його ж пояснень, наданих у суді першої інстанції, що вказане майно він хотів здати на металобрухт.

З врахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, щовина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 4 ст. 185 КК України доведена «поза розумним сумнівом», і під час апеляційного розгляду доказів, за яких таку кваліфікацію дій останнього можливо було б вважати невірною чи безпідставною, здобуто не було.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції, з дотриманням положень ст.ст. 50, 65 КК України, було враховано тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, особу обвинуваченого, який не одружений, дітей не має, не працює, характеризується посередньо за місцем проживання як схильний до зловживання алкогольними напоями, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий (22 рази) за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі, і проти власності, через незначений час після звільнення, а саме, 09 вересня 2022 року від відбування покарання за попереднім вироком, 21 грудня 2022 року знову вчинив крадіжку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції встановлено не було, проте, саме з врахуванням відсутності у потерпілої претензій до ОСОБА_7 ,та що тяжких наслідків від його дій не настало, суд дійшов висновку про можливість призначення останньому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у мінімальному розмірі -у виді 5 років позбавлення волі, яке, за таких обставин, вважати несправедливим, внаслідок суворості, підстави відсутні, враховуючи, що апелянт не вказує, яке вважає для себе покарання достатнім.

Що стосується доводів апелянта про те, що вирок було проголошено у його відсутності, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів даного провадження, а саме, відеозапису з фіксацією судового розгляду, вбачається, що під час розгляду даного провадження у судових засіданнях ОСОБА_7 був присутнім, висловлював свою думку з приводу висунутого йому обвинувачення, заявляв клопотання, брав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах та звертався до суду з останнім словом, після чого суд видалився до нарадчої кімнати.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на виконання приписів ч. 1 ст. 376 КПК України, проголошення вирокувідбулось після виходу суду з нарадчої кімнати, негайно, незважаючи на відсутність обвинуваченого в судовому засіданні, однак, копію вказаного рішення було направлено ОСОБА_7 до ДУ «Сумський ізолятор» вже 02 листопада 2023 року, де останній на той час перебував під вартою.

Враховуючи вищезазначене, на спростування апеляційних доводів, вважати, що проголосивши вирок у відсутність обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції, у такий спосіб, не забезпечивефективності реалізації останнім своїх прав, в тому числі й право на оскарження вироку в апеляційному порядку, підстави відсутні.

Така позиція колегії суддів цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у Постанові від 29 вересня 2020 року по справі № 125/163/17 (провадження № 51-1515км20).

Інших обставин, за яких законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку підпадала б під сумнів, апелянтом не наведено.

З огляду на вказане, за результатом апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції відносно ОСОБА_7 було ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстав для його зміни чи скасування встановлено не було, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 404,405,407,418, 419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 01 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4