Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/816/24
Провадження №: 1-кп/332/257/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 0000524 від 30.01.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , молодшого сержанта, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант, діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 30 січня 2024 року, приблизно об 11 годині 15 хвилин, перебуваючи у місці несення служби, в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , в АДРЕСА_2 , у присутності начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 , який відповідно до вимог ст.ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати наказ начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 , направлений на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 № 10/4/87/дск від 30.01.2024 щодо заміни військовослужбовців на ПВ «ВОВК», стійкого утримання позицій та недопущення просування противника, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ начальника.

Умисні дії ОСОБА_9 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування, 07 лютого 2024 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України, ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором слід затвердити.

Розглядаючи в порядку ст. 314 ч.3 п.1 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження угоди.

Згідно із ст. 12 КК України ОСОБА_4 вчинено тяжкий злочин. Відповідно до ст. 12, ч. 4 ст. 402 КК України та ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у даному кримінальному провадженні.

Судом досліджені матеріали, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, неодружений, малолітніх або неповнолітніх дітей не має, є військовослужбовцем.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Узгоджене сторонами покарання відповідає тяжкості кримінального правопорушення, відомостям про особу обвинуваченого, та з урахуванням наявності передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання і відсутності тих, що його обтяжують, застосування ст. 69 КК України є об`єктивним.

Крім того, в указаній угоді сторони узгодили покарання із застосування ст. 62 КК України.

Так, згідно ст. 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк (ч. 1 ст. 62 КК України). Тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців замість позбавлення волі не може застосовуватися до осіб, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 62 КК України).

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а тому дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ст.ст. 62, 69 КК України у виді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні.

Оскільки призначається покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили, залишити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ч. 3 п. 1 ст. 314, ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 07 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 0000524 від 30.01.2024 про визнання винуватості, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді двох років позбавлення волі на покарання у виді двох років тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 30 січня 2024 року, зарахувавши в строк покарання попереднє ув`язнення день за день або за правилами, передбаченими в частині першій ст.72 КК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку:

1) обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1