Провадження № 1-кп/201/534/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000283 від 04.07.2023 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, на утриманні перебуває малолітня дитина ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), працюючого неофіційно, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше багаторазово судимого, востаннє:

- 14.04.2022 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання на іспитовий строк 1 рік; 20.06.2023 звільнений від відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебувала на обліку та отримувала пенсію за віком в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рахунок НОМЕР_1 та банківську картку НОМЕР_2 , оформлені в АТ «Ощадбанк», на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка, відповідно до ухвали Калінінського районного суду міста Горлівка Донецької області від 31.07.2009 року за № 2-143/09 є опікункою ОСОБА_5 , яка 17.09.2022 померла на тимчасово окупованій території Донецької області.

На підставі положень статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії припиняється у зв`язку зі смертю пенсіонера та виплачується по місяць його смерті.

Однак, через ненадходження інформації про смерть особи на тимчасово окупованій території Донецької області до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, нарахування та виплати пенсії не було призупинено, у зв`язку з чим ГУ ПФУ в Дніпропетровській області продовжували виплачувати пенсійне забезпечення у період часу з моменту смерті по 30.04.2023 в повному обсязі на номер рахунку НОМЕР_1 опікуна пенсіонерки ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після чого, у невстановлені час та дату, але не раніше 17 вересня 2022 року, ОСОБА_3 , який був раніше знайомий з ОСОБА_6 та якому остання передала на зберігання свою банківську картку для пенсійних виплат АТ «Ощадбанк» НОМЕР_2 , а також пароль від вказаної карки, оскільки сама не мала можливості користуватися нею, перебуваючи на окупованій території, від членів родини ОСОБА_5 стало відомо про її смерть та в нього виник єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), а саме грошовими коштами ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, що були нараховані за період з 01.10.2022 по 30.04.2023, як пенсійне забезпечення на ім`я ОСОБА_5 , та знаходились на картці АТ «Ощадбанк» НОМЕР_2 , оформленій на ім`я опікунки померлої пенсіонерки, ОСОБА_6 .

Так, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), а саме грошовими коштами ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, що були нараховані за період з 01.10.2022 по 30.04.2023, з 11.10.2022 ОСОБА_3 , будучи достовірно обізнаним, що ОСОБА_5 померла та про те, що на рахунок померлої пенсіонерки кожного місяця нараховуються пенсійні виплати, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , маючи на меті заволодіння грошовими коштами ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, шляхом обману, що виразилось у неповідомленні у встановленому законом порядку ГУ ПФУ у Дніпропетровській області про факт смерті пенсіонера, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, використовуючи платіжний інструмент, а саме банківську пластикову картку, відкриту на фізичну особу ОСОБА_6 , шляхом здійснення реєстрації в додатку інтернет-банкінгу «Ощад24/7», вводу до автоматизованої системи персонального ідентифікаційного пін-коду, здійснив авторизацію від імені ОСОБА_6 , після чого сьома транзакціями перераховував грошові кошти в сумі 23 541,90 грн. які належать ГУ ПФУ у Дніпропетровській області та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд.

Умисними діями ОСОБА_3 Головному управлінню ПФУ у Дніпропетровській області завдано збитків у сумі 23 541,90 грн.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати, цивільний позов визнав в розмірі 23 541,90 грн.

3.Позиція представника потерпілого

Представник потерпілого ГУ ПФ в Дніпропетровській області ОСОБА_7 надав до суду заяву, в якій просив розглянути кримінальне провадження без його участі, покарання призначити на розсуд суду.

4. Докази, які досліджені в судовому засіданні

Незважаючи на визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку знайшла своє підтвердження у наданих прокурором та досліджених в судовому засіданні доказах, а саме:

Витягом з ЄРДР по к/п № 00000283 від 04.07.2023 (т. 1 а.п. 1), який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР є заява про вчинене кримінальне правопорушення від 03.07.2023 року, згідно якого начальник ГУ ПФ в Дніпропетровській області вказує про перерахування пенсії на р/р уповноваженої на виплату пенсії банку опікуну ОСОБА_6 в інтересах пенсіонера ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , за період з 01.12.2022 по 30.04.2023 на загальну суму 23 541,90 грн, яка відсутня на її рахунку, тобто знята (т. 1 а.п. 9-10);

Випискою по картковому рахунку ОСОБА_6 (т. 2 а.п. 33-35), яка підтверджує перерахування за період з 01.12.2022 по 30.04.2023 пенсії на загальну суму 23 541,90 грн, а саме: 06.10.2022 3232,70 грн, 04.11.2022 3232,70 грн, 06.12.2022 3239,30 грн, 05.01.2023 3239,30 грн, 06.02.2023 3239,30 грн, 06.03.2023 3679,30 грн, 06.04.2023 3679,30 грн. Вказаною випискою підтверджується переказ коштів з рахунку через мобільний банкінг НОМЕР_3 на загальну суму, а саме: 11.10.2022 3200,00 грн, 05.11.2022 3250,00 грн, 15.12.2022 3250,00 грн, 17.01.2023 3240,00 грн, 17.02.2023 3200,00 грн, 07.03.2023 3700,00 грн, 09.04.2023 3680,00 грн;

Протоколом огляду від 22.12.2023 (т. 2 а.п. 95), відповідно до якого учасником слідчої дії є ОСОБА_3 , об`єктом огляду є мобільний телефон «Readmi 12C», який належить ОСОБА_3 , на ньому встановлений мобільний додаток «Ощад 24/7». ОСОБА_3 здійснив ідентифікацію для входження у вказаний додаток, після чого встановлено, що у розділі «Картки і рахунки» міститься закріплена банківська картка № НОМЕР_2 ;

Показами обвинуваченого ОСОБА_3 , який свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, пояснив, що ОСОБА_8 , яка була офіційним опікуном своєї матері ОСОБА_9 , передала йому свою банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 і пояснила, що на неї вона щомісячно отримує пенсію своєї матері, але оскільки вони планують повернутися до Донецької області і там немає відділень і банкоматів, вона передала йому пінкод від картки, щоб він знімав кошти. Він знав про смерть ОСОБА_9 , але оскільки перебував у скрутному матеріальному становищі, в подальшому він без погодження з ОСОБА_10 став переводити пенсійні кошти, які кожного місяця надходжують на картку № НОМЕР_2 , на свій електронний гаманець, так як знав, що може бути викритий у випадку, якщо буде знімати їх безпосередньо в банкоматі, які обладнані камерами відеонагляду;

Судом досліджені документи, які характеризують особу:

- довідка станом на 14.12.2023 (т. 2 а.п. 72-73), про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності;

- довідка КП «ДБКЛ з надання психіатричної допомоги» ДМР від 18.12.2023 (т.2 а.п. 71), згідно якої ОСОБА_3 під наглядом лікаря-психіатра не перебуває;

- довідка КП «ДБКЛ з надання психіатричної допомоги» ДМР від 18.12.2023 (т.2 а.п. 69), згідно якої ОСОБА_3 в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться;

5.Оцінка Суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_11 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

На думку суду, винуватість ОСОБА_3 у кримінально-караному діянні є доведеною на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Так, відповідно випискою по картковому рахунку ОСОБА_6 (т. 2 а.п. 33-35) підтверджено перерахування їй за період з 01.12.2022 по 30.04.2023 пенсії на користь її матері ОСОБА_9 на загальну суму 23 541,90 грн.

Протоколом огляду від 22.12.2023 (т. 2 а.п. 95) підтверджено, що на мобільному телефоні «Readmi 12C», який належить ОСОБА_3 , встановлений мобільний додаток «Ощад 24/7», ОСОБА_3 здійснив ідентифікацію для входження у вказаний додаток, після чого встановлено, що у розділі «Картки і рахунки» міститься закріплена банківська картка № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 .

Визнавальними показами обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджено, що ОСОБА_8 , яка була офіційним опікуном своєї матері ОСОБА_9 , передала йому свою банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 і пояснила, що на неї вона щомісячно отримує пенсію своєї матері, але оскільки вони планують повернутися до Донецької області і там немає відділень і банкоматів, вона передала йому пінкод від картки, щоб він знімав кошти. Він знав про смерть ОСОБА_9 , але оскільки перебував у скрутному матеріальному становищі, в подальшому він без погодження з ОСОБА_10 став переводити пенсійні кошти, які кожного місяця надходжують на картку№ НОМЕР_2 , на свій електронний гаманець, так як знав, що може бути викритий у випадку, якщо буде знімати їх безпосередньо в банкоматі, які обладнані камерами відеонагляду.

Підсумок

Всі досліджені судом докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що дії ОСОБА_3 , які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, вірно і його вина доведена в повному обсязі зібраними і дослідженими судом доказами.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання", за якими суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Крім того, суд враховує положення ст. 9 Конституції України, ч. 2 ст. 8 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно яких суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий суд.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, виходячи з положень ч. 2 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії кримінального проступку.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому при судовому розгляді справи не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд також враховує особу обвинуваченого, а також те, що він неодружений, втім на утриманні перебуває малолітня дитина ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), працює неофіційно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, шкоду не відшкодував.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді громадських робіт.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Щодо застосування положень ст. 71 КК України суд має наступну думку.

Так, право на справедливий розгляд судом, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Судом встановлено, що 14.04.2022 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України він звільнений від відбування покарання на іспитовий строк 1 рік (т. 1 а.п. 66).

Втім, оскільки 20.06.2023 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська він звільнений від відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку (т. 2 а.п. 64), вказана ухвала не оскаржена і набрала чинності 28.06.2023 (https://reestr.court.gov.ua/Review/111672347), тому ОСОБА_3 в силу п. 1 ст. 89 КК України є таким, що на момент винесення даного вироку не має судимості, а, отже, суд при призначенні остаточного покарання, враховуючи принцип правової визначеності, положення ст. 71 КК України не застосовує.

7.Вирішення цивільного позову

Прокурор Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 подав цивільний позов в інтересах держави в особі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, в сумі 53 541,90 грн. Указаний позов обвинувачений ОСОБА_3 визнає в частині, що складає 23 541,90 грн.

Прокурор повідомив, що у зазначеній в позові сумі є помилка, вірною є сума 23 541,90 грн.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить із наступного.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого до початку судового розгляду.

Із змісту ч. 3 ст. 128 КПК України вбачається, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що умисними діями ОСОБА_3 Головному Управлінню ПФУ в Дніпропетровській області завдано збитків в сумі 23 541,90 грн, яка підлягає стягненню з обвинуваченого.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не застосовувався, клопотань про його застосування не надходило, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і дані про його особу, суд не вбачає підстав для його застосування.

У кримінальному провадженні процесуальних витрат на проведення експертиз немає.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Цивільний позов прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 в інтересах держави в особі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області матеріальну шкоду в розмірі 23 541,90 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази:

- оптичний диск з інформацією по картковому рахунку залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.п. 32).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Роз`яснити засудженому, що за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт передбачена кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1