Справа № 464/242/23
пр.№ 1-кп/464/167/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024 року м.Львів

Сихівський районний суд міста Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/242/23, внесене 06.01.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Феодосія АР Крим, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , без зареєстрованого у встановленому законом порядку місця тимчасового проживання/перебування, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, не працюючого, має судимості, востаннє засуджений вироком Сихівського районного суду м.Львова від 6 грудня 2022 року по справі № 464/5427/22 з урахуванням вироку Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, початок строку відбування покарання постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурори: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

захисту - обвинувачений ОСОБА_7 та захисники: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

учасниками провадження представник потерпілого ТзОВ «Вигідна покупка» ОСОБА_10 , -

з участю його учасників,

у с т а н о в и в :

У зв?язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України указом Президента України N 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжено, востаннє указом Президента України No2738-IX від 16.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 строком на 90 діб.

ОСОБА_7 06 січня 2023 року приблизно о 15.11 год, перебуваючи в приміщенні магазину «Аврора» ТзОВ «Вигідна покупка» адресою: м.Львів, вул.Довженка,2, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав з торгівельного прилавку майно, що належить ТзОВ «Вигідна покупка», а саме: запальничку-пальник турбо KDR вартістю 99 грн та балон газовий для заправлення запальничок Storm King вартістю 64 грн, а всього на загальну суму 163 грн, які заховав собі у куртку. У подальшому ОСОБА_7 , бажаючи досягти своєї протиправної мети, продовжуючи свої злочинні дії, які переросли з таємного викрадення чужого майна (крадіжки) у відкрите викрадення чужого майна (грабіж), не реагуючи на вимогу працівника охорони магазину «Аврора» ОСОБА_11 зупинитись, з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення почав тікати. За межами магазину ОСОБА_7 був зупинений працівником охорони ОСОБА_11 , де на вимогу останнього повернути викрадене, кинув у працівника охорони газовий балон для заправлення запальничок Storm King та, відштовхнувши його, з місця скоєння злочину із викраденою запальничкою-пальником турбо KDR втік. Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив матеріальну шкоду ТзОВ «Вигідна покупку» на загальну суму 163 грн.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України.

Виходячи із положень ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на прокурора (ст.92 КПК України), на виконання яких останнім надано, а судом за правилами ст.94 КПК України оцінено докази, що підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні цього злочину:

протокол огляду місця події від 06 січня 2023 року з фототаблицею, згідно з яким вилучено балон газовий для заправлення запальничок Storm King, такий оглянуто у відповідності до протоколу огляду предметів від 07 січня 2023 року, визнано речовим доказом у справі та накладено арешт, оглянуто в судовому засіданні;

протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 05 січня 2023 року, згідно з яким в обвинуваченого вилучено чоловічу матерчату куртку «NIKE» синього кольору з середини обшита матерчатою тканиною оранжевого кольору та запальничку марки «TORCH KKK», такі оглянуто у відповідності до протоколу огляду предметів від 07 січня 2023 року, визнано речовими доказами у справі та накладено арешт; запальничку оглянуто в судовому засіданні;

протокол освідування особи від 07 січня 2023 року з фототаблицею, згідно з яким в обвинуваченого на лівій кисті руки виявлено характерну ознаку татуювання у вигляді зірки;

протокол пред`явлення особи для впізнання від 07 січня 2023 року з фототаблицею, згідно з яким свідок ОСОБА_11 впізнав обвинуваченого як особу, яку затримано після вчинення злочину;

висновок експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 12 січня 2023 року за № СЕ-19/114-23/519-ТВ за результатами судової товарознавчої експертизи, якою визначено ринкову вартість балону газового переносного для заправлення запальничок Storm King станом на 06 січня 2023 року в сумі 65,95 грн;

висновок експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 12 січня 2023 року за № СЕ-19/114-23/521-ТВ за результатами судової товарознавчої експертизи, якою визначено ринкову вартість запальнички торговельної марки «Torch KKK» моделі KDR2027 станом на 06 січня 2023 року в сумі 143 грн;

висновок експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 16 січня 2023 року за № СЕ-19/114-23/7501-ТВ за результатами судової дактилоскопічної експертизи, якою підтверджено залишення слідів пальців рук обвинуваченого на вилученому газовому балончику для заправки Storm King;

довідка та акт інвентаризації потерпілого станом на 06 січня 2023 року про ціни на товар: запальничка-пальник турбо KDR 99 грн (ціна без ПДВ), виявлено нестачу таких по 1 шт.;

компакт-диски DVD-R з відеозаписом з магазинів «Аврора» та «Напої та Тютюн» по вул.Довженка,2 у м.Львові, де відображено обставини злочину за 06 січня 2023 року, оглянуті згідно з протоколами огляду речей від 07 січня 2023 року та визнані речовими доказами у справі; такі відтворено у судовому засіданні;

показання у судовому засіданні представника потерпілого ОСОБА_12 про обставини вчиненого обвинуваченим злочину, про який їй стало відомо зі слів працівника охорони ОСОБА_11 та відеозапису з магазину;

показання у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , працівника охорони магазину «Аврора» ТзОВ «Вигідна покупка», який в деталях ствердив про наступне: 06.01.23. він перебував на своєму робочому місці в магазині по вул.Довженка,2 в м.Львові. Побачив на відео як зайшов обвинувачений в синій куртці з капюшоном на голові, підійшов до стелажів, правою рукою відкрив свою куртку, взяв газовий балон і поклав до внутрішньої кишені оранжевого кольору, потім взяв запальничку і поклав в ліву зовнішню кишеню куртки і пішов на вихід, не оплативши за товар. При цьому на його лівій руці помітив татуювання. Він вибіг і став кричати навздогін обвинуваченому, але останній швидко вийшов з магазину. Тоді він вибіг за ним на вулицю, кричав обвинуваченому «стій, стій!». Коли наздогнав останнього, взяв його за ліве плече і сказав, щоб повернув викрадене. При цьому побачив у нього газовий балончик. Обвинувачений дістав газовий балончик , кинув йому в обличчя і став втікати. Він побіг за ОСОБА_13 , але не наздогнав, т.я. не вистачило сил. Наздоганаючи обвинуваченого, він кричав йому «стій», але обвинувачений зупинився, подивився, чи він біжить навздогін, і втік. Він повернувся, підняв газовий балон, яким у нього кинув обвинувачений, та пішов на робоче місце, звідки подзвонив ОСОБА_12 , як керівнику, та розповів про цю подію. Остання наказала викликати поліцію, яка в подальшому прибула на місце. Після затримання обвинуваченого був на впізнанні, де чітко його впізнав, про що підписав відповідний протокол. Підстав оговорювати обвинуваченого чи казати неправду у нього немає, крім того обвинуваченого до цих подій не знав.

показаннями у судовому засіданні свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оперуповноважених СКП ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області, які показали про надходження 06.01.23. на 102 повідомлення про те, що невідомий викрав газбалон та запальничку з магазину «Аврора» на вул.Довженка,2 в м.Львові. Вони в складі групи з ОСОБА_16 прибули на місце події, зустріли охоронця ОСОБА_11 , який повідомив про те, що на камерах відеоспостереження він помітив підозрілу особу, за якою став спостерігати. Невідомий викрав запальничку та газовий балон, сховавши до куртки і не оплативши за такий, та вийшов з магазину. На його крики зупинитись і повернути викрадене невідомий не реагував. На вулиці невідомий, який викрав товар, на прохання ОСОБА_11 повернути товар, чимось з викраденого в нього кинув та став втікати в сторону дитячої поліклініки. ОСОБА_11 йому кричав навздогін, щоб зупинився і повернув все, на що невідомий не реагував і втік. Вони попросили ОСОБА_11 показати відео з магазину, на якому при перегляді вони впізнали ОСОБА_17 , який раніше був причетний до злочинів, як особу, яка викрала вказаний товар. За наслідками спілкування з перехожими, за оперативними контактами і обстеження прилеглих територій ними було виявлено обвинуваченого. Обвинувачений їм повідомив про те, що цей злочин вчинив він, але просив відпустити, бо викрадене ним по вартості не досягає кримінальної відповідальності, а є адміністративним правопорушенням, проте його було доставлено до ВП № 2.

У порядку ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд ураховує постанову Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к, в якій зроблено висновок про те, що відповідно до ч.2 ст.92 КПК обов`язок доказування допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає, однак такий обов`язок виникає лише у разі, якщо допустимість доказу ставиться під сумнів. Це випливає із засади диспозитивності, яка надає сторонам процесу можливість визначати, серед іншого, і обсяг дослідження доказів у суді. Таким чином, законодавець створив можливість обмежити судовий розгляд з`ясуванням спірних обставин справи, а щодо безспірних - спиратися на їх визнання сторонами.

Жодних аргументів щодо недопустимості доказів стороною захисту не заявлялось.

Обвинувачений під час розгляду кримінального провадження у суді в присутності захисника ОСОБА_9 скористався своїм правом надання показань, які неодноразово змінював і лише після детального дослідження всіх доказів, забезпечених стороною обвинувачення, все ж таки беззастережно підтвердив викладені вище фактичні обставини вчиненого ним злочину, який з крадіжки переріс у грабіж. Дійсно ОСОБА_11 просив на вулиці його повернути викрадене, повернутися до магазину, скласти про це документи і викликати поліцію. Він попросив охоронця не зв`язуватися з поліцією. Охоронець тримав його правою рукою за куртку. Він зробив крок назад, вирвався і кинув газовим балончиком в охоронця, після чого втік. Але у подальшому був затриманий працівниками поліції і доставлений до відділу поліції, де було вилученого належу йому куртку та викрадену запальничку, малюнок на якій не пам`ятає, але захисник йому підказала, що не такий. Під час складання протоколу затримання від 06.01.23. за порадою захисника ОСОБА_8 зазначив, що куртка належить не йому, хоча його, щодо запальнички, то мав на увазі, що він її не купував, а викрав, тому зазначив, що така не являється його. Сторона захисту ствердила, що жоден з письмових доказів чи їх походження не оспорюють; з будь-якими скаргами, заявами на дії поліції чи слідства не звертались. Під час судових дебатів обвинувачений зазначив, що не вчиняв викрадення запальнички, таку йому підкинули працівники поліції, які ж її і купили.

Багаточисельну зміну обвинуваченим показань під час судового слідства суд розцінює як обраний ним спосіб захисту саме з метою уникнення відповідальності за вчинення більш тяжкого злочину. Такі є голослівними, спростовуються наведеними вище доказами, що ретельно досліджені та перевірені судом.

Твердження захисника щодо вилучення в обвинуваченого іншої запальнички, а не викраденої, спростовується оглянутим відеозаписом з місця події та самою вилученою запальничкою, оглянутою в судовому засіданні, марка та модель якої співпадають - «Torch KKK» моделі KDR2027. Жодних обґрунтованих даних, які б ставили під сумнів достовірність факту вилучення в обвинуваченого саме викраденої запальнички, матеріали справи не містять.

За правовою позицією Верховного Суду від 27 січня 2019 року у справі № 520/16742/16-к дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж.

У ході судового розгляду достеменно встановлено із показань свідка ОСОБА_11 , що дії обвинуваченого були спрямовані на таємне викрадення товару, який не очікував, що це хтось помітить, але у подальшому на крики свідка стояти і повернути викрадене, обвинувачений не реагував і навіть на вулиці, кинув у свідка, вириваючись від останнього, частиною викраденого, а з запальничкою втік.

Як викладено у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Свідок ОСОБА_11 попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст.384 КК України, жодних підстав для недовіри його показанням під час розгляду справи стороною захисту не наведено, а судом не встановлено. Сам по собі факт перебування свідка на посаді працівника охорони потерпілої особи, на чому наголошує захисник, за відсутності інших даних не свідчить про його упередженість чи необ`єктивність. Матеріали справи не містять відомостей, які б беззастережно спростовували такі показання, які узгоджуються із об`єктивними відеозаписами з місця події.

Крім того за наслідками розгляду ухвали Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 26 вересня 2023 року у справі № 722/594/22, до розгляду якої у судовому засіданні продовжувалась перерва, Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду зроблено висновок про те, що «за ч.4 ст.185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений», що викладено у постанові від 15 січня 2024 року (ч.6 ст.368 КПК України).

Наведеним спростовується позиція захисника, яка зводиться щодо сумніву в правильності кваліфікації дій обвинуваченого саме як грабежу та й з кваліфікуючою його ознакою в умовах воєнного стану.

Інших версій, відмінних від обвинувачення, стороною захисту не наводилось, а відповідно судом, беручи до уваги диспозитивність процесу, такі не вирішувались.

Проаналізовані та досліджені у ході судового розгляду докази в сукупності та взаємозв`язку, що зібрані стороною обвинувачення відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є належними, достовірними, допустимими і достатніми, беззаперечно та безсумнівно підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану. Такі діяння органом досудового розслідування кваліфіковані правильно.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; та 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 127/10995/19, яку суд застосовує у відповідності до приписів ч.6 ст.368 КПК України.

Таким чином суд при призначенні обвинуваченому покарання ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України, є тяжким умисним злочином проти власності та його наслідки, дані про особу винного, який не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця тимчасового проживання/перебування, не працевлаштований та не має офіційного джерела доходу, неодружений, відсутність будь-яких осіб на утриманні та міцних соціальних зв`язків, хворіє ВІЛ, має незняту і непогашену судимості; під наглядом в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах не перебуває; за місцем проживання в с.Кротошин Львівського району Львівської обл. без належної реєстрації у період 2012-2014 років характеризується посередньо.

Обставини, які б обтяжували чи пом`якшували покарання, ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлені.

Досудова доповідь не складаласьз урахуванням вимог ч.2 ст.314-1 КПК України.

Санкцією ч.4 ст.186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Зважаючи на особу винного та фактичні конкретні обставини у даному кримінальному провадженні у їх сукупності, зокрема завдання у результаті ненасильницького злочину матеріальної шкоди в розмірі 163 грн юридичній особі, суд призначає покарання у межах санкції інкримінованої статті у мінімальному розмірі у виді позбавлення на строк 7 років.

Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 712/4384/20 виснував, що зі змісту ч.1 ст.69 КК України слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально-караного діяння.

Незважаючи на дискреційні повноваження, у даній справі судом не встановлено жодних підстав для застосування ч.1 ст.69 України, тобто покарання нижче від найнижчої межі. Слід звернути увагу на те, що неусвідомлення обвинуваченим довіри суду, який при постановленні вироку від 06.12.22. застосував при призначенні покарання ст.69 КК України та зазначив про строк відбування покарання з часу набрання ним законної сили, вже 06.01.23. вчинив інкримінований йому злочин, що явно свідчить про антисоціальну поведінку обвинуваченого, спрямовану на продовження злочинних діянь, адже на шлях виправлення не став та вчинив новий тяжкий злочин.

Правових підстав для застосування ст.75 КК України, якою передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням, не встановлено, адже таке застосовується тільки до покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 6 грудня 2022 року по справі № 464/5427/22 з урахуванням вироку Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року (вирок суду першої інстанції скасовано лише в частині призначеного покарання, в решті вирок залишено без змін)обвинуваченого засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

За правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17, суди, призначаючи остаточне покарання, повинні застосовувати правила, передбачені ст.71 КК України, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили. При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст.71 КК України, оскільки в такому разі апеляційний суд фактично лише посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально, а не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вирок у цій частині.

Оскільки після ухвалення судом 06 грудня 2022 року обвинувального вироку і до повного відбуття покарання обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин, суд вважає необхідним до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком позбавлення волі на строк один місяць з дотриманням положень ч.4 ст.71 КК України, де остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно визначивши покарання - позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

Позиція прокурора, висловлена у судових дебатах щодо призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ст.70 КК України (шляхом поглинення менш суворого за вироком суду від 06.12.22. більш суворим за вказаним вироком), суперечить вимогам кримінального процесуального закону та наведеній вище правовій позиції ОП ККС Верховного Суду.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до положень кримінального процесуального закону зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Так, ухвалами слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 11 січня 2023 року накладено арешти на майно: газовий балончик для заправки «STORN KING», чоловічу матерчату куртку синього кольору з капюшоном «NIKE», запальничку «Torch KKK», які підлягають скасуванню.

Долю речових доказів (постанови від 07.01.23.) слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України та за клопотанням обвинуваченого.

З обвинуваченого підлягають стягненню в користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 2831, 70 грн.

Згідно з протоколом від 06 січня 2023 року обвинуваченого було затримано, ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 09 січня 2023 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 27 лютого 2023 року до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 діб. Приймаючи рішення про залік тримання під вартою, суд виходить зі змісту ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», за якою попереднє ув`язнення відповідно до кримінального процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Крім того, відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. З огляду на викладене, обвинуваченому на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 06 січня 2023 року (протокол затримання) до 26 квітня 2023 року включно.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання - позбавлення волі на строк сім років.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 6 грудня 2022 року по справі № 464/5427/22 з урахуванням вироку Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, за яким ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_7 визначити покарання - позбавлення волі на строк сім років один місяць.

Рахувати ОСОБА_7 строк відбування покарання з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення його до виконання, зарахувавши на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання попереднє ув`язнення з 06 січня по 26 квітня 2023 року включно.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 11 січня 2023 року.

Стягнути із ОСОБА_7 в користь держави процесуальні витрати в сумі 2831 грн 70 коп.

Речові докази відповідно до постанов слідчого СВ ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 07 січня 2023 року:

-залишити при кримінальному провадженні - компакт-диски;

-знищити чоловічу матерчату куртку синього кольору з капюшоном «NIKE», яка належить ОСОБА_7 за його клопотанням;

-повернути ТзОВ «Вигідна покупку» газовий балончик для заправки «STORN KING» та запальничку «Torch KKK».

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_18