Провадження № 1-кп/734/162/24 Справа № 734/1210/24
В И Р О К

іменем України

10 квітня 2024 року смт Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000097, відомості про яке внесені 03 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тернувате Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, військове звання солдат, військовослужбовця строкової військової служби, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

із участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

солдат ОСОБА_3 із 08 жовтня 2020 року проходить строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_2 на посаді курсанта 2 навчальної механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Згідно зі ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Під час проходження військової служби ОСОБА_3 повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 6, 11, 16 і 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрими, ініціативними і дисциплінованими, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Однак, ОСОБА_3 під час проходження військової служби, в порушення вказаних вимог законодавства, вирішив стати на кримінально-протиправний шлях і вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Близько 00.49 години 03 березня 2024 року ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поряд із прилеглою територією до будинку АДРЕСА_2 , помітив мопед марки «Viper Alpha», модель НОМЕР_2 , чорного кольору, № НОМЕР_3 , що знаходиться у користуванні та володінні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ОСОБА_3 раптово виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом. У подальшому, близько 00.58 години 03 березня 2024 року ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поряд із прилеглою територією до будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи мету заволодіти транспортним засобом, діючи з корисливих мотивів, підійшов до мопеда марки «Viper Alpha», модель ZS50F, чорного кольору, № НОМЕР_3 , та взявшись за рульові ручки, із застосуванням сили м`язів, викотив його з території поблизу будинку АДРЕСА_2 та зник у невідомому напрямку, тим самим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, внаслідок чого завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 6740.00 гривень.

10 квітня 2024 року прокурором Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , у присутності захисника-адвоката ОСОБА_6 , із обвинуваченим ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_4 і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 289 КК України, істотних для кримінального провадження обставин. Обвинувачений ОСОБА_3 визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із застосуванням правових норм ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Угода від 10 квітня 2024 року про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Дослідивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позиції прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 10 квітня 2024 року, укладеної між прокурором Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із застосуванням правових норм ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує визнання вини і щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає необхідним затвердити вказану угоду та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами кримінального процесу покарання. Призначене обвинуваченому ОСОБА_3 покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений. Процесуальні витрати у розмірі 3029.12 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 у дохід держави. Підстави для застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 10 квітня 2024 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника-адвоката ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувати.

Речовий доказ: мопед марки «Viper Alpha», модель ZS50F, чорного кольору, № НОМЕР_3 , - повернути за належністю потерпілому ОСОБА_5 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 у дохід держави грошові кошти в розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок процесуальних витрат.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів із дня проголошення. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя