Провадження № 1-кс/947/7361/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000521 від 19.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси, повторно після усунення недоліків, надійшло клопотання прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000521 від 19.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У клопотанні сторона обвинувачення, з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), просить накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд вказаного клопотання за його відсутності. Крім того, сторона обвинувачення просила розглянути клопотання та без повідомлення власника майна, його представників, у зв`язку із реальною загрозою відчуження вищевказаного об`єкту нерухомого майна третім особам, що у подальшому може призвести до створення перешкоди кримінальному провадженню, винести заборону на проведення будь-яких реєстраційних дій відносно вказаного об`єкту нерухомого майна.

За ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя дійшов висновку, що наявні обґрунтовані підстави вважати про існування можливості у власника майна вжити заходів, що унеможливлять накладення арешту на нього, а за такого, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання слід проводити без повідомлення власника такого майна, його представників.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

В ході судового розгляду встановлено, що слідчим відділом Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000521 від 19.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що надійшла заява 19.04.2024 до ЧЧ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 , про те що про те що невстановлені особи шахрайським шляхом заволодіти об`єктом нерухомого майна, розташованого на території Київського району м. Одеси.

В ході досудового розслідування та з допиту свідка ОСОБА_5 встановлено, що в даний час вона є державним нотаріусом Одеського державного нотаріального архіву, якій розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Як нотаріус архіву вона здійснює такі дії: здійснює прийом громадян, видача дублікатів документів, які зберігаються у Державному нотаріальному архіві: архівні копії та архівні довідки. У своїй діяльності вона користується наступними нормативними актами Конституцією України, Законом України «Про нотаріат», порядком вчинення нотаріальних дій від 22.02.2012 та іншими нормативними актами, правилами та положеннями про Державний нотаріальний архів. 18.03.2024 до Одеського державного нотаріального архіву з заявою звернулась ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про надання дублікату договору дарування квартири АДРЕСА_3 , якій посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №767, у зв`язку з втратою. У своїй заяві ОСОБА_6 вказала номер телефону НОМЕР_1 та вказала своє місце реєстрації: АДРЕСА_4 , а також фактичну адресу проживання: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 діяла від імені ОСОБА_4 , який є власником квартири АДРЕСА_3 , на підставі довіреності від 10.11.2023, посвідченою приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 та зареєстрованою під №6820. При вчиненні заяви ОСОБА_6 про видачу у зв`язку з втратою дублікату договору дарування квартири АДРЕСА_3 , якій посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №767 та наданої довіреності від імені ОСОБА_4 виникли сумніві щодо тотожності підпису ОСОБА_4 на довіреності посвідченою 10.11.2023 приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 та зареєстрованою під №6820 та на договорі дарування квартири АДРЕСА_3 , якій 29.09.2016 посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №767, документи якої знаходяться на зберіганні в Одеському державному архіві.

Згідно рапорту оперативного уповноваженого в УСР в Одеській області ДСР НП України ОСОБА_9 встановлено, що власник квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 27.11.2020 перетнув державний кордон України і з того часу більше на територію України не в`їжджав. Таким чином ОСОБА_4 10.11.2023 не міг видати довіреність №6820 у приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_8 на право розпорядження його майном.

Також встановлено, що приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 10.11.2023 року від імені ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 видана довіреність на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в реєстрі № 6820.

Постановою слідчого від 23 квітня 2024 року визнано квартиру АДРЕСА_3 було визнано речовим доказом в рамках даного кримінального провадження.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 375210457 від 20.04.2024 року, вбачається, що квартираАДРЕСА_3 на праві власності належать: ОСОБА_4 , на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 29.09.2016 року реєстровий номер 767.

Відповідно до положень ст.170 КПК України майно, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину може бути арештоване на підставі рішення слідчого судді. Арешт майна може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться чи зберігаються в банках або інших фінансових установах. Арешт майна може бути застосований з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до абз. 1 ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи зазначені вище обставини, на переконання слідчого судді, наразі наявні підстави для накладення арешту на АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою збереження речових доказів, оскільки вказані апартаменти є предметом вчинення кримінального правопорушення та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено, що зазначене нерухоме майно, відповідно до положень ст. 170 КПК України відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, постановою слідчого від 23.04.2024 визнано речовим доказом, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки є предметом вчинення кримінального правопорушення та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000521 від 19.04.2023.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження, досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, які можливо є предметом вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

Так, приймаючи до уваги викладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення (ч. 4 ст. 190 КК України), за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 23.04.2024 року, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні на початковій стадії досудового розслідування.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його специфіку і тяжкість. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що обмеження, яких зазнає власник майна, на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання у його право власності.

Крім того, з урахуванням характеру кримінального правопорушення, що розслідуються у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження є пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає. У цьому випадку арешт майна необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження та негативних наслідків для володільців майна не створює.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні,

Мета судового контролю полягає в тому, щоб досудове розслідування в кримінальних провадженнях проводилось із дотриманням принципу верховенства права.

У порядку встановленому КПК, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення даного клопотання.

Одночасно слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер. Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000521 від 19.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпорядження, здійснення реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомого майна будь-яким особам.

Виконання ухвали покласти на прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1