Дата документу 13.06.2024 Справа № 337/2368/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/776/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/2368/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.7 ст.111-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 березня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Токмак Пологівського району Запорізької області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.7 ст.111-1, ч.1 ст.111-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи громадянином України та будучи командиром 2 відділення 7 взводу охорони 2 підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області та проросійськи налаштованою особою, приблизно у жовтні 2022 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена), перебуваючи на території м.Токмак Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, яка з 26.02.2022 року по теперішній час є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації (далі - зф держава-агресор рф), діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників окупаційної адміністрації рф, відповідальних за управління тимчасово окупованою територією м.Токмак Пологівського району Запорізької області, добровільно та ініціативно зайняв у незаконному правоохоронному органі - «Токмацький головний відділ ГУ МВС в Запорізькій області» (мовою оригіналу «Токмацкий ГО ГУ МВД в Запорожской области») посаду помічника чергового, чергової частини ізолятора тимчасового тримання, створеного на тимчасово окупованій території Токмацької міської територіальної громади.

Також громадянин України ОСОБА_8 у період часу з 22 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, займаючи посаду помічника чергового, чергової частини ізолятора тимчасового тримання у незаконному правоохоронному органі - мовою оригіналу «Токмацкий ГО ГУ МВД в Запорожской области» створеного на тимчасово окупованій території м.Токмак Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, усвідомлюючи та розуміючи протиправність свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно надав допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора у проведенні підривної діяльності проти України, шляхом підтримання та подальшого виконання рішення голови незаконного органу влади - мовою оригіналу «Военно-граджанская администрация Запорожской области» ОСОБА_9 № 145У від 14.07.2022 мовою оригіналу - «Указ «О мерах ответственности, за совершение отдельных правонарушений посягающих на общественный порядок и общественную безопасность», та дій держави-агресора у впровадженні незаконної політики спрямованої на порушення Конституції України, законів України та міжнародних нормативно правових актів щодо видворення громадян України ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 з тимчасово-окупованій території м.Токмак Пологівського району Запорізької області, а також незаконному утриманні зазначених громадян України у приміщенні незаконного правоохоронного органу - ізолятору тимчасового тримання мовою оригіналу «Токмацкий ГО ГУ МВД в Запорожской области» за адресою: Запорізька область, м.Токмак, вул.Центральна, буд.43.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.7 ст.111-1 КК, як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території; за ч.1 ст.111-2 КК, як умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора, шляхом реалізації чи підтримки рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України.

Йому призначено покарання

- за ч.7 ст.111-1 КК у виді 14 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги строком на 15 років, з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням спеціального звання старшого прапорщика міліції;

- за ч.1 ст.111-2 КК у виді 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги строком на 15 років, з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням спеціального звання старшого прапорщика міліції.

На підставі ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги строком на 15 років, з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням спеціального звання старшого прапорщика міліції.

Вирішено питання про запобіжний захід та початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості та вичерпанням можливості їх отримати.

Аргументуючи свою позицію захисник зазначив, що висновки суду про скоєння обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються дослідженими доказами. Протоколи пред`явлення особи для впізнання за участі свідків є неналежними доказами, оскільки в цих протоколах відсутнє посилання на те, звідки було взято фото, на якому нібито зображено обвинуваченого. Між тим, захист наполягає на тому, що на цьому фото, яке було використано у протоколах, зображений не ОСОБА_8 , а інша схожа на останнього особа. Посилання суд на те, що це фото було взято з особової картки ОСОБА_8 для отримання ним паспорту громадянина України, не відповідає дійсності та спростовується простим порівнянням фотографій між собою. Жодні фотографії з офіційних документів, оформлених на ім`я ОСОБА_8 , що знаходяться в матеріалах справи, не співпадають з фотографією, яку було використано у протоколах пред`явлення особи для впізнання. Отже цілком можливо, що свідки впізнали зовсім іншу особу, а не обвинуваченого, оскільки свідки не називали ані прізвища, ані імені ОСОБА_8 ні під час самого впізнання, ні під час їх допиту на досудовому розслідуванні. Крім того, в матеріалах справи немає жодного доказу того, що обвинувачений зайняв саме посаду помічника чергового чергової частини ізолятора тимчасового тримання. Адже в досліджених матеріалах НСРД не йдеться про назви посад та не має посилання на те, хто яку посаду займав. Немає з цього приводу жодного наказу про призначення на посаду, переведення або звільнення з посади ОСОБА_8 у незаконному правоохоронному органі, які би дозволили взагалі зробити висновок про існуючу номенклатуру посад. Немає жодного посилання на посадові інструкції, підписані інструктажі, інші документи, з яких можливо було б встановити посаду, яку нібито зайняв обвинувачений у незаконному правоохоронному органі. Жоден із свідків також не зазначив посаду, яку нібито займав ОСОБА_8 Цілком може бути, що особа, яку свідки ототожнюють з ОСОБА_8 , займала посаду прибиральника приміщень в ізоляторі тимчасового тримання, або якусь іншу посаду. Отже висновок суду про те, що обвинувачений зайняв саме посаду, яка зазначена у вироку, є лише припущенням. Що стосується обвинувачення за ч.1 ст.111-2 КК щодо підтримання та виконання ОСОБА_8 рішення про видворення громадян України з тимчасово окупованої території, то у досліджених доказах немає жодного посилання на причетність ОСОБА_8 до цих подій, оскільки він жодним чином не фігурує у цих доказах. Що стосується обвинувачення у незаконному утриманні громадян України в ізоляторі тимчасового тримання, то оскільки достеменно не відомо, яку саме посаду займав ОСОБА_8 в ізоляторі тимчасового тримання та чи займав взагалі, тому не можна казати про те, що останній міг впливати на тримання або нетримання будь-яких осіб у цій установі. Жоден свідок не показав про те, що його тримання або нетримання в ізоляторі будь-яким чином залежало від волі та дій особи, яку орган досудового розслідування та суд ототожнювали із ОСОБА_8 . Зазначене свідчить про те, що суд вдався до обвинувального ухилу про що додатково свідчить формулювання обвинувачення, яке майже слово в слово переписано з обвинувального акта навіть із збереженням посилання на те, що «…більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена…» та «…прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб…» замість того, щоб зазначити, що ці обставини більш точно не встановлені судом, адже у вироку зазначаються встановлені саме судом обставини.

З огляду на те, що зазначене кримінальне провадження було розглянуто судом першої інстанції у спеціальному судовому провадженні, обвинувачений ОСОБА_8 повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду шляхом направлення йому повістки про виклик за останньою відомою адресою його проживання та шляхом публікації інформації про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр», а також шляхом публікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті апеляційного суду. Відтак з моменту опублікування повістки про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений ОСОБА_8 вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти скарги та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні передбачених ч.7 ст.111-1, ч.1 ст.111-2 КК кримінальних правопорушень.

Розглянувши це кримінальне провадження в порядку спеціального судового розгляду, суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та призначив відповідне покарання.

Свої висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , які зафіксовані за допомогою технічних засобів відеофіксації і були відтворені в судовому засіданні згідно положень ч.1 ст.615 КПК, відповідно до яких свідки повідомили про обставини їх доставки і тримання в ізоляторі тимчасового тримання у м.Токмак, а також про дії співробітників цього ізолятору.

Крім того, своє рішення суд обґрунтував і письмовими доказами, зібраними в ході досудового розслідування, які були надані стороною обвинувачення і досліджені в судовому засіданні: протоколом огляду від 16.02.2023 року інформації, розміщеної в публікаціях на інформаційному каналі, створеному у додатку «Telegram»: « ІНФОРМАЦІЯ_2 », відповідно до якого було виявлено публікацію про підписання Указа «О мерах ответственности, за совершение отдельных правонарушений посягающих на общественный порядок и общественную безопасность»; протоколом огляду від 22.02.2023 року інформації, розміщеної в публікації на інформаційному каналі, створеному у додатку «Telegram: «ЯZp» щодо видворення жителів м.Токмак; протоколом за результатами проведення негласної слідчої дії від 19.12.2022 року; протоколом огляду від 20.04.2023 року інформації з додатку «Telegram»; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , відповідно до яких серед пред`явлених фотознімків свідки впізнали на фото ОСОБА_8 як особу, яку вони бачили під час їх утримання в ізоляторі та кожен окремо зазначили про дії, які по відношенню до них вчиняв ОСОБА_8 . Зміст цих доказів детально розкрито у вироку.

Отже, дослідивши докази, надавши кожному з них оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведеності винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини.

В своїй апеляційній скарзі захисник вважав неналежними доказами протоколи пред`явлення свідкам особи для впізнання за фотознімками, через не зазначення в цих протоколах даних про те, звідки було взято фото, на якому нібито зображений обвинувачений.

Між тим такі доводи захисника не є слушними, оскільки за вимогами ст.228 КПК не передбачено обов`язку слідчого зазначати в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками відомості про походження фотознімків, які пред`являються для впізнання.

При цьому твердження захисника про те, що на фотознімку, який пред`являвся разом з іншими фотознімками, зображений не обвинувачений, а інша схожа на нього особа, є лише припущенням захисту. При цьому колегія суддів виходить з того, що фото обвинуваченого ОСОБА_8 було в розпорядженні органу досудового розслідування, що випливає з матеріалів кримінального провадження. Зображення на фототаблиці під №2, на яку вказали усі свідки, саме обвинуваченого ОСОБА_8 засвідчено підписом слідчого, який проводив зазначені слідчі дії. Усупереч доводам апеляційної скарги захисника у колегії суддів відсутні підстави вважати, що на фотознімку, який був пред`явлений свідкам для впізнання разом з іншими знімками, та на фото обвинуваченого, яке наявне в матеріалах справи, зображені різні особи.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи захисту про те, що свідки могли впізнати зовсім іншу особу, а не обвинуваченого. Також колегія суддів зазначає, що свідки під час проведення впізнання особи за фотознімками кожен окремо зазначили прикмети, за якими вони можуть впізнати особу, яку бачили у ізоляторі та яка вчиняла по відношенню до них певні дії, після чого вказали на фотознімок із зображенням ОСОБА_8 , описавши конкретні риси, за якими його впізнають та пояснили, за яких обставин його бачили. Та обставина, що свідки не називали самого прізвища ОСОБА_8 , за жодних обставин не спростовує того факту, що вони впізнали саме особу, якою є обвинувачений ОСОБА_8 .

Не вбачаються обґрунтованими і доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у справі доказів зайняття обвинуваченим саме посади помічника чергового чергової частини ізолятора тимчасового тримання. Адже протоколом за результатами проведеної негласної слідчої дії від 19.12.2022 року - зняття інформації з електронних інформаційних систем інформації з додатку «Telegram», який особисто використовується ОСОБА_22 об`єктивно підтверджується функціонування незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території, та працевлаштування у ньому ОСОБА_8 , що повністю узгоджується із висунутим йому обвинуваченням. Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 впізнали на фото ОСОБА_8 як особу, яка була черговим по території ізолятора, де їх утримували. Також під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідки впізнали ОСОБА_8 як особу, яка працювала у незаконно створеному ізоляторі тимчасового тримання, носила російську поліцейську форму, займалася обліком незаконно утриманих в ізоляторі осіб, виводила утриманих на прогулянку, здійснювала огляд тощо. Відтак факт зайняття обвинуваченим посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, поза розумним сумнівом доведено матеріалами кримінального провадження. Відсутність в матеріалах провадження наказу про призначення на посаду, переведення або звільнення з посади обвинуваченого, посадових інструкцій тощо, на що посилався захисник в апеляційній скарзі, з огляду на специфіку даного кримінального провадження, цього факту за жодних обставин не спростовує.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги захисника про недоведеність вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК. При цьому колегія суддів виходить з того, що протоколом огляду від 16.02.2023 року підтверджується прийняття рішення голови незаконного органу влади - «Указ «О мерах ответственности, за совершение отдельных правонарушений посягающих на общественный порядок и общественную безопасность». При цьому зміст та характер вчинених обвинуваченим дій під час зайняття посади в незаконному правоохоронному органі безумовно підтверджує факт підтримання та виконання ОСОБА_8 цього рішення незаконного органу влади, а відтак і про пособництво обвинуваченого державі-агресору. Наведені в цій частині доводи захисника даних висновків суду не спростовують.

Аргументи захисту про те, що формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним, майже слово в слово дублює зміст обвинуваченого акта, жодним чином не свідчить про обвинувальний ухил суду. Адже відображення у тексті вироку одних і тих же обставин, одними й тими ж словами стосовно правопорушень, у вчиненні яких обвинувачувався ОСОБА_8 , не можна вважати порушенням кримінального процесуального закону, оскільки судовий розгляд проводився стосовно особи, якій було висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Крім того, в оскарженому вироку наведено належні мотиви прийнятого рішення щодо визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів.

Відтак, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги захисника про скасування вироку на зазначених у ній підставах, не можна визнати переконливими й достатніми, у зв`язку з чим скарга задоволенню не підлягає.

Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК та є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Даних, які би свідчили, що під час досудового розслідування та судового розгляду цього провадження допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке було б безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4