КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власників майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Лекріз», ТОВ «Зентос» та ФОП ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.01.2024 задоволеноклопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні, які були тимчасово вилучені за результатами проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.12.2023, а саме: Ємності різного об`єму та етикетками з рідиною (можливо ароматизатором) у кількості 197 штуки; Ємності різного об`єму та етикетками з рідинами (можливо нікотином) у кількості 186 штука; Ємності різного об`єму та етикетками з рідинами (можливо гліцерином) у кількості 243 штука; Копія ліцензії ТОВ «Лекріз» на 3 аркушах; Опис номенлатури на 5 аркушах; Інкасація на 2 аркушах; Чеки у кількості 14 штук; Прилад для змішування рідин у кількості 1 штука.

________________________________________________________________________

Справа 761/262/24 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1917/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «Лекріз», ТОВ «Зентос» та ФОП ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник власників майна зазначав, що слідчим суддею порушено вимоги п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки власник арештованого майна не був підозрюваним/обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000017 від 22.04.2022, в матеріалах клопотанняпро арешт майна немає жодних відомостей про повідомлення про підозру у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Оскаржувана ухвала не містить об`єктивно з`ясованих в судовому засіданні обставин з підтвердженням належними та допустимими доказами, які б свідчили про те, що вилучене та арештоване майно є доказом в кримінальному провадженні та пов`язане із злочинною діяльністю або придбане внаслідок здійснення злочину, а також слідчим суддею не надано оцінки тій обставині, що власник арештованого майна здійснює господарську діяльність у відповідності до чинного законодавства та є сумлінним платником податків.

Судом не прийнято до уваги, що органом досудового розслідування не встановлено власника вилученого майна, а клопотанняне містить відомостей про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочинів власникомвилученого майна.

Дозвіл на проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , надавався з метою відшукання і вилучення незаконно виготовлених підакцизних товарів, однак вилучено в ході обшуку та арештовано товар, який не є підакцизним.

Апелянт зазначав, що орендоване приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до 18.12.2023використовувало для здійснення законної підприємницької діяльності (продаж товару у роздріб через зареєстрований у встановленому законом порядку) TOB «Лекріз», аз 19.12.2024 - TOB «Зентос».

Ці підприємства мають ліцензіїна право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та рідинами. Продавці є офіційними працівниками юридичних осіб, з реєстрацією у Державній податковій службі України.

Спочатку ТОВ «Лекріз»на підставі Партнерського договору про надання персоналу від 01.07.2023, а потім - ТОВ «Зентос» на підставі Партнерського договорупро надання персоналу від 19.12.2023 надавали свій персонал для реалізації безакцизного товару ФОП ОСОБА_7

ТОВ «Лекріз», ТОВ «Зентос», ФОП ОСОБА_7 та працівники юридичних осіб не є учасникамивищевказаного кримінального провадження, а отже не є суб`єктами ст. 170 КПК України.

Вилучений безакцизний товар належить ФОП ОСОБА_7 ,а продаж його здійснювало спочатку ТОВ «Лекріз» на підстав відповідних Партнерських договорів, а потім - ТОВ «Зентос», на законних підставах.

Посилаючись на поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, апелянт зазначав, що повний текст оскаржуваної ухвали отримав лише 22.01.2024, після чого йому стали відомі мотиви та обґрунтування прийнятого рішення.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Лекріз», ТОВ «Зентос» та ФОП ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно ст. ст. 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016,кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто у відсутності власників майна та їх представника.

У матеріалах провадження наявне клопотання представника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Лекріз» та ТОВ «Зентос» від 15.01.2024 про розгляд клопотання прокурора без участі представника власників майна.

Як зазначено у апеляційній скарзі, повний текст оскаржуваної ухвали представник ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Лекріз», ТОВ «Зентос» та ФОП ОСОБА_7 отримав лише 22.01.2024, тоді як подано апеляційну скаргу 26.01.2024.

Колегія суддів вважає обґрунтованими вказані доводи представника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Лекріз», ТОВ «Зентос» та ФОП ОСОБА_7 про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.01.2024, оскільки матеріали справи не містять даних про обізнаність представника власника майна із мотивами та обґрунтуванням оскаржуваної ухвали до 22.01.2024, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000017 від 22.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 205-1 КК України.

Згідно даних клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що у період із 2022 року по теперішній час на території м. Києва, Київської області та Чернівецької області організували механізм ввезення на територію України контрафактних тютюнових виробів без марок акцизного податку, у подальшому невстановлені особи здійснюють незаконне зберігання, транспортування з метою збуту контрафактних підакцизних товарів, а саме: електронних сигарет, рідин для електронних сигарет, які в подальшому збувають на території України, у тому числі у м. Києві, Київської області та Чернівецької області.

Крім того, проведеними заходами перевірки встановлено, що торгівельне приміщення мережі «UVAPE», в якому зберігаються та збуваються підакцизні товари (електронні сигарети, нікотиновмісні рідини, що використовуються в електронних сигаретах) без відповідної ліцензії та без марок акцизного податку знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.12.2023 надано дозвіл на проведення обшуку у приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1, які на праві власності належать ТОВ «Варис», ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які використовуються для здійснення фінансово-господарської діяльності, яка полягає у незаконному зберіганні та збуті підакцизних товарів.

Згідно даних протоколу обшуку від 19.12.2023, складеного старшим детективом підрозділу детективів Територіального управління Бюро економічної безпеки у місті Києві ОСОБА_11 , цього ж дня проведено обшук приміщення за адресою: АДРЕСА_1, в ході якого виявлено та вилучено майно, а саме: Ємності різного об`єму та етикетками з рідиною (можливо ароматизатором) у кількості 197 штуки; Ємності різного об`єму та етикетками з рідинами (можливо нікотином) у кількості 186 штука; Ємності різного об`єму та етикетками з рідинами (можливо гліцерином) у кількості 243 штука; Копія ліцензії ТОВ «Лекріз» на 3 аркушах; Опис номенлатури на 5 аркушах; Інкасація на 2 аркушах; Чеки у кількості 14 штук; Прилад для змішування рідин у кількості 1 штука.

Постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_12 від 20.12.2023 вилучене в ході обшуку нежитлових приміщень - кіоску мережі «UVAPE», за адресою: АДРЕСА_1,майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000017.

21.12.2023 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, яке зареєстроване 08.01.2024, про накладення арешту на речові докази у кримінальному провадженні, які були тимчасово вилучені за результатами проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.12.2023, а саме: Ємності різного об`єму та етикетками з рідиною (можливо ароматизатором) у кількості 197 штуки; Ємності різного об`єму та етикетками з рідинами (можливо нікотином) у кількості 186 штука; Ємності різного об`єму та етикетками з рідинами (можливо гліцерином) у кількості 243 штука; Копія ліцензії ТОВ «Лекріз» на 3 аркушах; Опис номенлатури на 5 аркушах; Інкасація на 2 аркушах; Чеки у кількості 14 штук; Прилад для змішування рідин у кількості 1 штука.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.01.2024 задоволеноклопотання прокурора та накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні, які були тимчасово вилучені за результатами проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.12.2023, а саме: Ємності різного об`єму та етикетками з рідиною (можливо ароматизатором) у кількості 197 штуки; Ємності різного об`єму та етикетками з рідинами (можливо нікотином) у кількості 186 штука; Ємності різного об`єму та етикетками з рідинами (можливо гліцерином) у кількості 243 штука; Копія ліцензії ТОВ «Лекріз» на 3 аркушах; Опис номенлатури на 5 аркушах; Інкасація на 2 аркушах; Чеки у кількості 14 штук; Прилад для змішування рідин у кількості 1 штука.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене за результатами проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1,з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження №0000017 від 22.04.2022, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність відповідності вилученого майна ознакам речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Твердження представника власника майна про те, що ТОВ «Лекріз», ТОВ «Зентос», ФОП ОСОБА_7 та працівники вказаних юридичних осіб не є підозрюваними чи іншими учасниками даного кримінального провадження, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З урахуванням наведеного, відсутність у вилучених речей та документів у переліку майна, щодо яких прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.12.2023 про дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_1 ,не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, посилання апелянта на відсутність доказів існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочинів власником вилученого майна, є передчасними.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Твердження апелянта про законність здійснення підприємницької діяльності ТОВ «Лекріз», ТОВ «Зентос» та ФОП ОСОБА_7 , а також наявність ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та рідинами, на даному етапі досудового розслідування не впливають на правильність висновків слідчого судді. Разом з тим, такі доводи є предметом подальшого досудового розслідування та підлягають перевірці органом досудового розслідування.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання представника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Лекріз», ТОВ «Зентос» та ФОП ОСОБА_7 задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Лекріз», ТОВ «Зентос» та ФОП ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3