Справа № 766/1996/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Номер провадження: 11-сс/819/36/23 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1996/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали провадження №0001464 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21 липня 2023 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України такого, що не має судимості,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, на строк до 18.09.2023 року,

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , будучи обізнаним про введення на території України, воєнного стану, вчинив крадіжку майна, а саме: 05.07.2023 року близько о 7 год. 00 хв. ОСОБА_8 , маючи корисливий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, умисно, шляхом вільного доступу, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , діючи в умовах воєнного стану, таємно, з ліжка на якому спав потерпілий ОСОБА_9 , 1991 р.н., викрав мобільний телефон торговельної марки «Xiaomi Redmi» 10А модель: НОМЕР_1 , 11/128 Gb, який належить останньому, ринковою вартістю 3842 грн. 30 коп.. Після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд, продавши викрадений мобільний телефон, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3842 грн. 30 коп.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Слідчий СВ Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області лейтенанта поліції ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21 липня 2023 року в задоволенні клопотання слідчого відмовлено, обрано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло в період часу з 19:00 години до 08:00 години, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій зазначає про її незаконність і необґрунтованість, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів в межах строку досудового розслідування.

Апеляційна скарга мотивована доводами про порушення судом вимог КПК України.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, офіційно ніде не працює, не має офіційного джерела доходів, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_8 може впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), а саме на ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , оскільки він знає місця, де вони можуть перебувати та де вони мешкають. Тому вразі, перебування на волі, ОСОБА_8 реально матиме можливість вплинути на них, схиливши їх до зміни раніше наданих показань. Також апелянт зазначає про відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність постійного місця проживання у підозрюваного ОСОБА_8 , а також відсутність родини та утриманців, відсутність постійного і навіть тимчасового місця роботи, що вказує на відсутність джерела доходів.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, позицію підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків (ч.1 ст.177 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у тому разі, якщо жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, зокрема не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможе запобігти його спробам вчинити інші кримінальні правопорушення.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.2 вказаної норми, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про: відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Частиною 4 ст.194 КПК України передбачено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вищевказані вимоги КПК України слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого дотримані в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів провадження 20.07.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

На даному етапі обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, підтверджується отриманими під час досудового розслідування фактичними даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зазначені в клопотанні слідчого і оскаржуваній ухвалі слідчого судді, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11.07.2023, де заявник ОСОБА_9 , заявив про крадіжку свого мобільного телефону, яка сталася 05.07.2023 р.;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 11.07.2023 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, де потерпілий ОСОБА_9 впізнав чоловіка, який зображений на фотознімку під №4, особа якого встановлено, як - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколом огляду предмета від 14.07.2023 року, де оглядався мобільний телефон торговельної марки «Xiaomi Redmi» 10А модель: НОМЕР_1 , 11/128 Gb, який належить потерпілому ОСОБА_9 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 11.07.2023 року;

- протоколом огляду предмета від 11.07.2023, де оглядався мобільний телефон торговельної марки «Xiaomi Redmi» 10А модель: НОМЕР_1 , 11/128 Gb, який добровільно видав ОСОБА_12 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 13.07.2023 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, де свідок ОСОБА_11 , впізнав чоловіка, який зображений на фотознімку під №4, особа якого встановлено, як - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 14.07.2023 року;

- висновком експерта № 3985/23 від 14.07.2023 року, де було оцінено мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi» 10А модель: НОМЕР_1 , 11/128 Gb, бувшого у використанні, з урахуванням зносу, станом на 05.07.2023 становила: 3842,30 грн.;

Зазначені докази, як кожен окремо, так і в цілому доводять наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 , хоча і підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, але є особою раніше не судимою, має місце реєстрації, за яким постійно мешкає.

Тобто, слідчим суддею при обранні запобіжного заходу в повній мірі були враховані дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , характер вчиненого кримінального правопорушення та його тяжкість.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про існування ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, який зазначено в клопотанні слідчого, але, на переконання слідчого судді, запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, здатний запобігти зазначеному вище ризику.

Що ж до наявності ризику переховування від органу досудового розслідування, то слідчий суддя визнав його недоведеним, оскільки прокурор не зазначив жодної дії, які б указували про існування у підозрюваного ОСОБА_8 намірів переховуватися від слідства та покинути місце свого проживання.

Також слідчий суддя визнав недоведеним наявність ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків з боку підозрюваного ОСОБА_8 , тому що прокурор не обґрунтував і не довів, в яких спосіб може чинитися на них тиск, та які це може мати наслідки для досудового розслідування.

Крім того, при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя зазначив, що прокурором не доведено того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

На підставі викладеного, слідчим суддею зроблено висновок про можливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_8 з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, який зможе запобігти існуючому ризику (п.5 ч.1 ст.177 КПК України) та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З цим висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки під час перевірки матеріалів провадження з`ясовано, що органом досудового розслідування доведено лише обставини, встановлені в п.1, 2 ч.1 ст.194 КПК України, однак не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому доводи прокурора про необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 , за обставин, зазначених в апеляційній скарзі, є непереконливими.

За змістом ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі тяжкість покарання не може бути виправданням утриманню під вартою.

Доводи прокурора обґрунтовані аналогічними вимогами та доводами, які були предметом перевірки слідчого судді і не знайшли правового підтвердження для застосування найсуворішого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 ..

Сам по собі факт підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та тяжкість можливого покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, не є безумовною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

У контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Що ж до доводів прокурора про наявність ризиків, передбаченого п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, то під час перевірки матеріалів провадження не встановлено наявність та доведеність зазначених ризиків, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі слідчого судді.

Наведені вище обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, можливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти настанню зазначеного ризику.

Отже, запобіжний захід у виді домашнього арешту в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування судового рішення та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 , як про це ставиться питання прокурором в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить, тому апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21 липня 2023 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4