ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1246/24 Справа № 202/6999/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , поданих в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1,5 ч. 2 ст.115 України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, влітку 2023 року, більш точну дату та місце встановити не виявилось можливим, у ОСОБА_10 виник злочинний умисел направлений на організацію вчинення умисного вбивства двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб, вчинене способом небезпечним для життя багатьох осіб, а саме: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки між ним та останніми склалися неприязні відносини через смерть ОСОБА_13 , яка була дочкою співмешканки ОСОБА_10 .

Так, 31.07.2023 ОСОБА_10 з метою реалізації свого злочинного умислу, через всесвітню мережу Інтернет здійснив замовлення GPS трекеру «КАРГО» з ІМЕІ НОМЕР_1 зі стартовим пакетом НОМЕР_2 доставкою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на своє ім`я з метою використання вказаного GPS трекеру для слідкування за потенційними жертвами, а саме: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 шляхом поміщення GPSтрекеру «КАРГО» на автомобіль потерпілих та за допомогою мобільного зв`язку відстежував їх місця знаходження та маршрут пересування. З цією метою придбав в ломбарді «Онікс» мобільний телефон марки Піксель 4 ІМЕІ НОМЕР_3 , який в подальшому налаштував через додаток «Рухавік» і почав стежити за потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

У подальшому, зібравши достатню кількість інформації відносно потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з метою досягнення свого злочинного умислу ОСОБА_10 у невстановлений органом досудового розслідування спосіб, час та місці придбав невстановлений вибуховий пристрій та підшукав невстановлену в ході досудового слідства особу, яка розуміється і вміє поводитись з вибуховими пристроями, для реалізації злочинного умислу направленого на вбивство ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так, у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці ОСОБА_10 передав невстановленій в ході досудового розслідування особі раніше придбаний невстановлений вибуховий пристрій та будучи обізнаним про місце мешкання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також про марку автомобіля та час, коли ним не користуються потерпілі, та не пізніше ніж 20.01.2024 надав вказівку про те, коли та куди саме прикріпити вищевказаний вибуховий пристрій.

20.01.2024 приблизно о 15:00 годині, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 сів на водійське місце, а ОСОБА_12 на переднє пасажирське місце в автомобіль марки «Форд Фієста» д.н.з. НОМЕР_4 білого кольору. В момент, коли вказаний транспортний засіб почав рух, вищевказаний вибуховий пристрій вибухнув. Внаслідок вибуху ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації правої нижньої кінцівки, ушкодження лівої нижньої кінцівки-переломи на рівні гомілковостопного суглобу, перелом лівої верхньої кінцівки, акуботравми. ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою-перелому в ділянці гомілковостопного суглобу, ЗЧМТ, струсу головного мозку.

Таким чином ОСОБА_10 виконав усі дії, які вважав необхідними для вбивства двох осіб, тобто умисного протиправного заподіяння смерті двох осіб, вчиненому способом небезпечним для життя багатьох осіб, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_10 кваліфікуються за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п1,5 ч.2 ст.115 КК, організація замаху на вбивство двох осіб, тобто умисне протиправне заподіянні смерті двох осіб, вчинене способом небезпечним для життя багатьох осіб.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_15 , та застосовано відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

20.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 1,5 ч. 2 ст. 115 КК.

31.05.2024 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п1,5 ч.2 ст.115 КК.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обгрунтування зазначає, що при постановленні ухвали слідчим суддею взагалі не було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України та суд обмежився лише загальними фразами.

Так, на думку сторони захисту, ризик переховування стороною обвинувачення недоведений з огляду на те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, проходить військову службу в лавах ЗСУ, надав покази під час досудового розслідування та слідчому судді при обранні запобіжного заходу, і був доставлений до суду безпосередньо з (учбової) військової частини, оскільки самостійно не міг її залишити без дозволу керівництва.

У свою чергу, ризик знищення або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення спростовується тим, що під час проведення досудового розслідування у ОСОБА_10 було проведено декілька обшуків за місцем проживання, в автомобілях та на дачі, під час яких було вилучено усі речі, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення.

Водночас захисник вважає, що ризику незаконного впливу на свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні взагалі не існує, оскільки свідки у вказаному кримінальному провадженні допитані, а іншого підозрюваного не має.

Таким чином, апелянт стверджує, що наразі існують підстави для застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки під час проходження служби сторона обвинувачення буде чітко знати та розуміти де він знаходиться, а сам підозрюваний буде перебувати під постійним наглядом свого керівництва, що виключатиме взагалі наявність усіх ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні. При цьому вважає, що посилання в ухвалі суду на тяжкість злочину та покарання не може рахуватись як підстава, що свідчить про наявність зазначених ризиків.

Разом з тим вказує, що слідчий суддя не взяв до уваги те, що ОСОБА_10 є військовослужбовцем та обрав йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ УПВ №4, замість гауптвахти.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року та ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

Вважає, що оскаржувана ухвала, як і клопотання слідчого, нічим не обґрунтовані, причетність ОСОБА_16 до інкримінованих злочинів ні для стороннього спостерігача, ні взагалі для будь-якої сторонньої особи, жодним чином не підтверджується та жодного натяку на це матеріали додані до клопотання, як і взагалі матеріали кримінального провадження, не містять.

В обгрунтування зазначає, що повідомлення про підозру не відповідає вимогам КПК, є надуманим, вигаданим та таким, що зовсім не грунтується на об`єктивних даних, що у підозрюваного могло бути неприязне ставлення до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та він теоретично міг мати намір на організацію вчинення вказаного злочину.

Водночас вказує, що хоча стороною обвинувачення й досліджені матеріали кримінального провадження №0000639 від 07.06.2023 року за попередньою кваліфікацією ч.1 ст.115 КК за фактом загибелі ОСОБА_13 , де ОСОБА_17 визнано потерпілою особою, однак не в повній мірі досліджено та вивчено всі процесуальні дії та документи, які надавались та отримувались потерпілою особою та її представником. Так, матеріали вказаного кримінального провадження містять безліч клопотань, скарг та заяв адресованих стороні обвинувачення та слідчим суддям, як з самого початку досудового розслідування, так і після 24.01.2024 року, тобто після замаху на вбивство ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що повністю нівелює твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_10 маючи неприязні відносини до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , намагався позбавити їх життя.

Крім того, сама процедура повідомлення ОСОБА_10 про підозру та повідомлення про підозру містять недостовірні дані щодо місця де це відбувалось, оскільки в повідомленні зазначено м. Дніпро, а фактично клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вручено в м. Чернігові в розташуванні військової частини НОМЕР_5 , де підозрюваний проходить військову службу після 22-00 години вечора.

Також вважає, що заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК повністю нівельовані тим фактом, що підозра є необґрунтованою та з 23.05.2024 року ОСОБА_10 проходить військову службу в лавах ЗСУ за мобілізацією та не має ні права, ні можливості відлучатися із розташування військової частини НОМЕР_5 , а тому не може і вчинити жодних дій, на які посилається сторона обвинувачення. Окрім того, свідків та інших учасників кримінального провадження вже допитано під час досудового розслідування, а відповідно до ч.11 ст.615 КПК на період воєнного стану, у разі неможливості безпосередньо сприймати покази свідків судом, останній може обмежитися показами, наданими ними під час досудового розслідування.

Поміж іншого зазначає, що стороною обвинувачення не конкретизовано та не роз`яснено чому, з яких причин та об`єктивних підстав неможливо застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід. Так, ОСОБА_10 має міцні та тривалі соціальні зв`язки, знаходиться фактично у шлюбних відносинах, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_18 , 2011 року народження, з 2015 по 2020 рік був депутатом Дніпропетровської обласної ради, якому довірили свої голоси значна кількість виборців області, проходить військову службу в ЗСУ у в/ч НОМЕР_5 за мобілізацією під час наявного в країні воєнного стану, не ухилявся, не ухиляється, об`єктивно не має можливості та не збирається в подальшому ухилятися від виконання своїх процесуальних обов`язків, коли це буде необхідно.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_7 , який в повному обсязі підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 та просив скасувати ухвалу слідчого судді та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, вислухавши думку захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який просив задовольнити її в повному обсязі, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити, та одночасно просив розглянути заяви депутатів місцевої ради про взяття підозрюваного на поруки, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 є раніше не судимою особою, та санкція п.п.1,5 ч.2 ст.115 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1,5 ч. 2 ст. 115 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 20.01.2024, під час якого було виявлено та вилучено речові докази (Том І а.с.16-21); протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 22.01.2024 року (Том І а.с.34-37); протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 06.03.2024 року (Том І а.с.51-52); протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 20.03.2024 року (Том І а.с.53-57); протоколом допиту свідка ОСОБА_22 від 17.04.2024 року (Том І а.с.65-69); протоколом допиту свідка ОСОБА_23 від 04.05.2024 року (Том І а.с.70-71); стенограмою відеозапису зафіксованого під час проведення допиту свідка ОСОБА_23 04.05.2024 року (Том І а.с.76-83); протоколами огляду від 28.05.2024 року (Том І а.с.88-90,91-93); протоколом проведення слідчого експерименту від 02 травня 2024 року ( Том І а.с. 72-75); протоколом тимчасового доступу до речей та документів, а саме до матеріалів кримінального провадження № 0000099 від 19.01.2024 за ч. 1 ст. 263 КК України (Том І а.с.82-83); протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 від 21.01.2024 року (Том І а.с.23-28).

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_10 підозри за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1,5 ч. 2 ст. 115 КК.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що повідомлення ОСОБА_10 про підозру в розташуванні військової частини НОМЕР_5 в АДРЕСА_3 , жодним чином не впливає на обгрунтованість підозри.

Водночас посилання сторони захисту щодо неналежності доказів долучених до клопотання для підтвердження обґрунтованості підозри є неспроможними, так як вони не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатність для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_10 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, слідчий суддя зазначив, що про наявність існування вказаних ризиків свідчить, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та факт того, що стороною обвинувачення ще не всі важливі для кримінального провадження речі та документи були одержані та належним чином зафіксовані. Крім того, про наявність вказаних ризиків свідчить також і те, що ризик впливу на свідків, потерпілих існує як на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та їх дослідження, а у даному випадку незаконний вплив може стосуватись як свідків, потерпілих, які безпосередньо вказують на підозрюваного, як на особу, що вчинила злочин, так і свідків та потерпілих, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються підозрюваному та не мають безпосередній зв`язок із його особою (наприклад, показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Таким чином, всупереч твердженням сторони захисту, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_10 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_10 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, який не перешкоджає його перебуванню в ізоляції від суспільства, репутацію підозрюваного, майновий стан та сімейний стан, який не одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, проходить службу в Збройних Силах України, має повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК, та дійшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі, у вигляді особистого зобов`язання, на чому наполягає сторона захисту, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Отже, визначені ч.2 ст.194 КПК підстави для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , у наданих матеріалах кримінального провадження відсутні.

Водночас, колегія суддів вважає, що аргументи захисників та їх посилання на наявність у підозрюваного ОСОБА_10 міцних та сталих соціальних зв`язків, родини та утриманців, постійного місця проживання, відсутності судимостей, проходження служби в Збройних Силах України, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки це не спростовує висновку слідчого судді про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо невірного обрання слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_10 запобіжного заходу в умовах ДУ УПВ №4, замість гауптвахти, є неспроможними, оскільки місце перебування особи під час дії відносно неї запобіжного заходу визначається з урахуванням кваліфікації вчиненого злочину. Так, як у даному випадку ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1,5 ч. 2 ст.115 КК, яке не відноситься до військових злочинів, тому слідчим суддею було правильно визначено місце перебування останнього в умовах ДУ "Дніпровська установа виконання покарань №4" під час дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У той-же час, колегія суддів вважає, що заяви депутатів Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області ОСОБА_24 та ОСОБА_25 про взяття на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.180 КПК особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Як вбачається зі змісту поданих заяв про взяття на особисту поруку депутати Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області ОСОБА_24 та ОСОБА_25 ручаються за виконання ОСОБА_10 покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК та зобов`язуються за необхідності доставити або організувати його доставку до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Однак, до вказаних заяв не додано будь-яких доказів та під час апеляційного розгляду ними не наведено переконливих аргументів, на підставі яких суд апеляційної інстанції міг би зробити висновок, що вказані особи, з урахуванням місця їх віддаленості та проживання в межах Дніпропетровської області, зможуть ефективно виконати свої зобов`язання як поручителі та контролювати виконання ОСОБА_10 процесуальних обов`язків, який на даний час є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу у В/Ч НОМЕР_5 , яка дислокується у м. Чернігів.

Тому, зважаючи на тяжкість вчиненого ОСОБА_10 злочину та його суспільну небезпеку, апеляційний суд вважає, що на цей час запобіжний захід у вигляді особистої поруки є неспівмірним з ризиками, передбаченими ч.1 ст.177 КПК, які були встановлені слідчим суддею та знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Також слідчий суддя, дотримуючись приписів ч.4 ст.183 КПК, правильно не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 28 липня 2024 року включно. Тому доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року, якою стосовно ОСОБА_10 , підозрюваного за ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п.1,5 ч.2 ст.115 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4