КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року продовжено застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 06 жовтня 2023 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши дані про особу обвинуваченої, її вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки та спосіб життя, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачена, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, у разі визнання її винною, може переховуватись від суду; продовжити злочинну діяльність, враховуючи, що, відповідно до інкримінованого обвинувачення, метою вчинення ОСОБА_7 протиправних дій було надання представникам спецслужб рф допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тому є підстави вважати, що обвинувачена, розуміючи, що представники спецслужб рф або її цивільний чоловік, проживаючий в Криму, можуть забезпечити її ____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/4728/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 111 КК України Доповідач ОСОБА_1

переховування на території рф або тимчасово окупованих територіях України, буде вважати, що єдиним способом уникнути кримінальної відповідальності за вчинення вказаних протиправних дій є доведення своїх злочинних намірів до кінця та вчинити інші протиправні дії, які необхідні для передання представникам спецслужб рф вказаної інформації; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні інкримінованих їй діянь за попередньою змовою групою осіб, повне коло яких наразі не встановлене, тому остання, перебуваючи на волі, може, шляхом узгодження дій з іншими особами, спотворити, сховати або знищити інформацію, речі та документи, які наразі не відшукані стороною обвинувачення, узгоджувати показання з метою уникнення кримінальної відповідальності, та незаконно впливати, в тому числі опосередковано, через інших осіб, на свідків у вказаному кримінальному провадженні, які станом на теперішній час судом ще не допитані.

Також суд врахував і те, що на теперішній час воєнний стан продовжено Указом Президента від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3057-ХІ, з 05-30 год. 20.05.2023 строком на 90 діб, тому у разі застосування до ОСОБА_7 будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, вона може безпосередньо чи із залученням інших осіб за допомогою мобільних додатків, вчиняти дії, направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, і така діяльність загрожуватиме як життю та здоров`ю невизначеного кола осіб, так і безпеці Держави в цілому, і тому з метою забезпечення не лише прав обвинуваченої, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, визнав необхідним продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати до обвинуваченої запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом не були досліджені (або дослідженні з порушенням) обставини, на які вказувала сторона захисту, та не враховано положення ст. 178 КПК України, оскільки існували підстави для відмови в задоволені клопотання прокурора, так як заявлені в клопотанні по відношенню до обвинуваченої ризики, встановлені ст. 177 КПК України, були відсутні.

Також зазначає, що в поданому клопотанні взагалі відсутні посилання на об`єктивні докази, що підтверджували б наявність відповідних ризиків, таких як: - незаконний перетин державного кордону та виїзд до тимчасово окупованих територій обвинуваченою, що є об`єктивно неможливим в умовах воєнного стану; - знищення чи спотворення будь яких речей та документів які мають істотне значення для кримінального правопорушення, оскільки такі речі та документи були вилучені слідчим під час обшуку та перебувають у його розпорядженні; - обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу просто суперечить здоровому глузду та нелогічною подією такого вчинення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачена у вчинені особливо тяжкого злочину передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, вину не визнає та має намір відстоювати свою позицію під час судового розгляду.

При цьому в поданому ж клопотанні, взагалі не вказується, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції не взято до уваги міцних соціальних зав`язків обвинуваченої та наявність на її утриманні матері, яка є людиною похилого віку, хворіє і потребує постійного нагляду, та відсутність будь яких доказів, що підтверджували б наміри обвинуваченої ухилятися від органу досудового розслідування чи суду.

Звертає увагу й на те, що, згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, в свою чергу ч. 2 ст. 111 КК України не відноситься до переліку, зазначеного у ч. 4 ст. 183 КПК України.

Окрім того, в оскаржуваній ухвалі повинно бути вказано, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою без визначення розміру застави.

Тому вважає, що у сукупності доказів слідчий суддя зобов`язаний був застосувати положення ч. 3 ст. 183 КПК України та визначити розмір застави.

Отже, вищевказане свідчить про порушення судом першої інстанції при обранні обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_9 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та обвинуваченої ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду про відсутність підстав для продовження обвинуваченій ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , Печерським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000336 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши дані про особу обвинуваченої, її вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки та спосіб життя, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачена може переховуватись від суду, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, у разі визнання її винною; продовжити злочинну діяльність, враховуючи, що, відповідно до висунутого обвинувачення, метою вчинення ОСОБА_7 протиправних дій було надання представникам спецслужб рф допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тому є підстави вважати, що обвинувачена, розуміючи, що представники спецслужб рф або її цивільний чоловік, проживаючий в Криму, можуть забезпечити її переховування на території рф або тимчасово окупованих територіях України, буде вважати, що єдиним способом уникнути кримінальної відповідальності за вчинення вказаних протиправних дій є доведення своїх злочинних намірів до кінця та вчинити інші протиправні дії, які необхідні для передання представникам спецслужб рф вказаної інформації; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні інкримінованих їй діянь за попередньою змовою групою осіб, повне коло яких наразі не встановлене, тому остання, перебуваючи на волі, може, шляхом узгодження дій з іншими особами, спотворити, сховати або знищити інформацію, речі та документи, які наразі не відшукані стороною обвинувачення, узгоджувати показання з метою уникнення кримінальної відповідальності та незаконно впливати, в тому числі опосередковано, через інших осіб, на свідків у вказаному кримінальному провадженні, які судом ще не допитані.

Також суд врахував і те, що на теперішній час воєнний стан продовжено Указом Президента від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3057-ХІ, з 05-30 год. 20.05.2023 строком на 90 діб, тому у разі застосування до ОСОБА_7 будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, вона може безпосередньо чи із залученням інших осіб за допомогою мобільних додатків, вчиняти дії, направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, і така діяльність загрожуватиме як життю та здоров`ю невизначеного кола осіб, так і безпеці Держави в цілому, і тому з метою забезпечення не лише прав обвинуваченої, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, визнав необхідним продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу тримання під вартою.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_9 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у його вчиненні, а також враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, поставлені у провину обвинуваченій, а саме, що метою вчинення ОСОБА_7 протиправних дій було надання представникам спецслужб рф допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, та приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченої,її вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки та спосіб життя, і, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачена може переховуватися від суду, продовжити кримінальне правопорушення, в якому вона обвинувачується або вчинити нове, спотворити, сховати або знищити інформацію, речі та документи, які наразі не відшукані стороною обвинувачення, та незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, які на даний час судом ще не допитані, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Твердження захисника ОСОБА_6 про те, що у клопотанні прокурора взагалі відсутні посилання на об`єктивні докази, що підтверджували б наявність ризиків незаконного перетину державного кордону та виїзд до тимчасово окупованих територій обвинуваченою, що є об`єктивно неможливим в умовах воєнного стану, знищення чи спотворення будь яких речей та документів, які мають істотне значення для кримінального правопорушення, оскільки такі речі та документи були вилучені слідчим під час обшуку та перебувають у його розпорядженні, а також вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення, що є нелогічною подією такого вчинення, оскільки ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого їй особливо тяжкого злочину не визнає та має намір відстоювати свою позицію під час судового розгляду, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, які переконливо доводять існування ризику втечі, який, з урахуванням вищенаведених обставин та ще й в умовах воєнного стану, введеного з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, є досить високим, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Що стосується доводів захисника та обвинуваченої про те, що судом першої інстанції не взято до уваги міцних соціальних зав`язків обвинуваченої та наявність на її утриманні матері, яка є людиною похилого віку, хворіє та потребує постійного нагляду, то вони жодним чином не спростовують обґрунтованість ризиків та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачена не зможе здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, в свою чергу ч. 2 ст. 111 КК України не відноситься до переліку, зазначеного у ч. 4 ст. 183 КПК України, є безпідставними, оскільки, продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції, врахувавши підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, правильно прийняв рішення не визначати обвинуваченій розмір застави, враховуючи положення ст. 183 КПК України, яка надає суду право під час дії воєнного стану не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2 КК України.

Тож враховуючи вищенаведене, підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року, якою продовжено застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 06 жовтня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3