Справа № 466/7493/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/158/24 Доповідач: ОСОБА_2
21 березня 2024 року м. Львів
Судді Львівського апеляційного суду ОСОБА_3 , у провадженні за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.
21 березня 2024 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , за наслідками розгляду вказаної апеляційної скарги, вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_4 без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням колегії суддів, висловлюю окрему думку з таких підстав.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 врахував характер і тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, відсутність негативних наслідків вчиненого; особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, у вчиненому розкаявся, активно сприяв органу досудового розслідування у розкритті кримінальних правопорушень, його молодий вік та міцні соціальні зв`язки; те, що обвинуваченим частково перераховано внесену заставу на Збройні Сили України, тому суд дійшов висновку, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, покарання йому слід призначити у межах санкції відповідної статті, а за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за застосуванням ст. 69 КК України, йому слід призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК України. Крім цього, враховуючи особу ОСОБА_5 , вищевказані пом`якшуючі обставини, суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та застосував щодо нього ст. 75 КК України.
Погоджуючись із можливістю застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_5 покарання, застосування ст. 75 КК України щодо нього вважаю безпідставним.
Так, відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд… при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Водночас, у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивовано у вироку.
У своїй постанові від 22 квітня 2021 року у справі №352/1627/18 Верховний Суд звернув увагу на те, що урахування судом одних і тих самих обставин справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до засудженого положень ст. 69 КК і призначення йому покарання, нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, є недостатнім.
З огляду на те, що в оскарженому вироку не наведено жодних обставин, які б ще не були враховані судом під час призначення обвинуваченому покарання та котрі стали підставою для застосування щодо нього вимог ст. 69 КК, вважаю, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, а тому доводи апеляційної скарги прокурора у цій частині є слушними.
На моє переконання, за наведених обставин, апеляційна скарга прокурора підлягала до часткового задоволення, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню, з ухваленням у цій частині нового вироку.
Суддя ОСОБА_3