УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року

м. Київ

справа №759/9650/23

провадження № 51-1294 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Судовими рішеннями встановлено, що 22 квітня 2023 року приблизно о 18:55 біля буд. АДРЕСА_2 ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння та у зв`язку із особистими неприязними відносинами спричинив один удар ножем в живіт ОСОБА_6 , в результаті чого останньому було заподіяно тяжке тілесне ушкодження. Після вчиненого ОСОБА_5 не надав будь-якої допомоги потерпілому та пішов з місця події.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через його суворість, просить змінити судові рішення судів попередніх інстанцій та призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.

На обґрунтування касаційних вимог захисник стверджує, що під час призначення покарання суди попередніх інстанцій безпідставно послались на те, що ОСОБА_5 вже притягувався до кримінальної відповідальності раніше, оскільки його попередня судимість за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2006 року погашена. Вказує, що суди не врахували, що засуджений визнав свою вину, щиро розкаявся та примирився з потерпілим, який не має до засудженого претензій та просив застосувати до нього покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Також зазначає, що апеляційний суд за наявності обставин, що пом`якшують покарання, не застосував під час призначення покарання ст. 69 КК. Крім того, стверджує, що засуджений має намір вступити до Збройних Сил України з метою захисту Батьківщини та проходження військової служби.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Зокрема він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично аргументи касаційної скарги в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого зводяться до незгоди захисника із незастосуванням судами до засудженого положень ст. 75 КК.

Визначення розміру покарання у конкретному кримінальному провадженні є реалізацією принципу справедливості у частині індивідуалізації кримінальної відповідальності. Обираючи той чи інший вид та розмір покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що під час призначення покарання ОСОБА_5 цей суд врахувавхарактер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким, а також поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя, відомості про особу засудженого, який одружений, має малолітнього сина, працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання, місцевий суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Санкція ч. 1 ст. 121 КК, за якою ОСОБА_5 визнано винуватим, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення засудженому мінімального покарання, визначеного санкцією цієї статті, у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Колегія суддів вважає, що покарання у цьому розмірі є достатнім та необхідним для виправлення засудженого.

Суди попередніх інстанцій констатували, що в межах цього кримінального провадження відсутні підстави для застосування ст. 75 КК.

Свої висновки суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтували з посиланнями на обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, те, що потерпілий тривалий час просив ОСОБА_5 залишити їхню компанію та намагався його відвести, однак останній наполегливо їм заважав. Після чергової спроби потерпілого відвести засудженого він спричинив останньому колото-різане поранення ножем в живіт та залишив місце злочину без надання потерпілому допомоги.

З вказаними висновками погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту про покликання під час призначення покарання ОСОБА_5 на судимість, яка була погашена, загалом не вплинули на визначення судом покарання, оскільки воно призначене у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК.

Твердження захисника про неврахування судами думки потерпілого, який просив призначити засудженому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, касаційний суд відхиляє, оскільки думка потерпілого хоча і може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.

Колегія суддів зазначає, що положення ст. 75 КК наділяють суд дискреційними повноваженнями під час застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

У цьому провадженні суди правильно не застосували ст. 75 КК, виходячи як з оцінки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, так і інших обставин справи.

Посилання захисника на незастосування у цьому провадженні ст. 69 КК Суд відхиляє.

У вироку суд першої інстанції констатував, що даних, які б істотно знижували ступінь суспільної небезпеки у цьому провадженні, не встановлено.

З оскаржуваної ухвали апеляційного суду слідує, що сторона захисту не ініціювала перед цим судом питання про застосування до засудженого інституту призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а просила змінити вирок суду першої інстанції в бік пом`якшення та на підставі ст. 75 КК звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, може мати місце в разі встановлення судами наявності кількох пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння. Водночас у цьому провадженні судами була встановлена лише одна обставина, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Щодо доводів захисника про бажання засудженого приєднатись до Збройних Сил України з метою захисту Батьківщини Суд зазначає, що таке і твердження не підкріплені жодними належними доказами, які б свідчили про вказаний намір засудженого.

На думку колегії суддів, призначене засудженому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК, принципам індивідуалізації покарання, справедливості та співмірності.

Відтак вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК, а ухвала суду апеляційної інстанції - ст. 419 КПК.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3