Справа №:755/4116/24
Провадження №: 1-кс/755/1146/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" березня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000469 від 09.02.2024 року, про надання дозволу на проведення обшуку,

за участю:

слідчого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

21 березня 2024 року слідчий Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про надання дозволу на проведення обшуку.

У клопотанні слідчого зазначено, що до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшли матеріали про те, що у період часу з 09.12.2023 року по 08.02.2024 року невстановлена особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , на території автомобільної стоянки, незаконно заволоділа транспортним засобом марки «Renault» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , з номером шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 .

У ході досудового розслідування встановлено, що до вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_5 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де він може зберігати реєстраційний номер указаного транспортного засобу марки «Renault» та деталі від нього, матеріальні та нематеріальні активи, отримані внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом, комп`ютерної техніки (ноутбуків, системних блоків, моноблоків, планшетів, жорстких дисків, флеш накопичувачів та інших електронних носіїв інформації), мобільних телефонів та терміналів, sim-карт, чорнових записів, блокнотів та інших нотатків, а також інші предмети і документи, які можуть бути використані у якості доказів та які мають значення для розслідування даного кримінального провадження.

Крім того, 14.03.2024 року було допитано свідка ОСОБА_6 , який повідомив, що на початку січня 2024 року знаходився на робочому місці, а саме на території шиномонтожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У ранковий час до нього підійшла невстановлена особа, яку він візуально знав, як охоронця автостоянки, по АДРЕСА_1 . Вказана особа принесла колесо від легкового автомобіля та попросила полагодити його. У процесі діалогу між ними, він сказав, що потрібно полагодити колесо від автомобіля та відкотити його, так як автомобіль неправильно припаркований та заважає. Того ж дня, після обіду за колесом прийшли двоє чоловіків та жінка. Перший з них, що приніс колесо з ранку, а другий, у подальшому при проведенні впізнання за фото, був встановлений, як ОСОБА_5 . Як вказав свідок ОСОБА_6 , ОСОБА_5 взяв у нього колесо, після чого заніс його на територію автостоянки.

Згідно інформації, яка отримана від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», власником квартирного приміщення АДРЕСА_3 є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий у судовому засідання клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Вислухавши доводи слідчого, якими він обґрунтував клопотання, та дослідивши додатки до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Стаття 30 Конституції України гарантує кожному недоторканність житла чи іншого володіння особи. Згідно із цією статтею не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

У свою чергу, ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлює, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 234 Кримінального - процесуального кодексу України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Обшук - це слідча дія, що являє собою процесуальне примусове обстеження приміщень, місцевості, окремих осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Залежно від об`єкта обшук поділяється на три види: 1) обшук приміщень: а) житла чи іншого володіння особи; б) службових і виробничих приміщень підприємств, установ, організацій; 2) обшук місцевості /саду, городу, подвір`я, ділянок лісу, поля тощо/; 3) обшук особи /ч. 3 ст. 208 КПК/.

Фактичною підставою для проведення обшуку є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення його мети. До них, зокрема, можна віднести достатні відомості про те, що знаряддя кримінального правопорушення або майно (речі й цінності), здобуте у результаті його вчинення, а також інші предмети і документи, що мають значення для розкриття правопорушення чи забезпечення цивільного позову, відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення знаходяться в певному приміщенні або місці чи в якої-небудь особи.

Обшук проводиться також і в тому випадку, коли є достатні дані про те, що в певному приміщенні або місці знаходяться розшукувані особи, трупи чи тварини. Такі дані можуть бути одержані кримінальним процесуальним шляхом і міститися в матеріалах кримінального провадження /у показаннях та інших повідомленнях громадян і посадових осіб, заявах, поясненнях, рапортах/, у протоколах слідчих (розшукових), негласних слідчих /розшукових/ дій та ін.

Ці дані також можуть бути отримані оперативно-розшуковим шляхом.

У свою чергу, поняття житла, іншого володіння особи визначене у ч.2 ст.233 КПК, де вказано, що під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також усі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Окремо необхідно наголосити, що постанова Пленуму ВСУ від 28 березня 2008 року № 2 «Про деякі питання застосування судами України законодавства при дачі дозволів на тимчасове обмеження окремих конституційних прав і свобод людини і громадянина під час здійснення оперативно-розшукової діяльності, дізнання і досудового слідства» звертає увагу судів на те, що згідно з практикою ЄСПЛ вжите у п. 1 ст. 8 Конвенції поняття «житло» охоплює не лише житло приватної особи.

Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справі «Бакланов проти Росії» /рішення від 9 червня 2005 р./, так і в справі «Фрізен проти Росії» /рішення від 24 березня 2005 р./, ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Окрім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 4 ст. 234 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення; 2) відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; 3) відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; 4) відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи; 5) за встановлених обставин обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб, а також заходом, пропорційним втручанню в особисте і сімейне життя особи.

У той же час, слідчим ані в судовому засіданні, ані в клопотанні не доведені обставини, на які він посилається, зокрема, не доведено, які саме речі можуть знаходитись у зазначеному в клопотанні приміщенні та яке значення вони мають для встановлення обставин указаного кримінального правопорушення, а також те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про які йдеться у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволені вказаного клопотання.

Керуючись ст. ст. 110, 234-236 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000469 від 09.02.2024 року, про надання дозволу на проведення обшуку у приміщенні квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: