УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року слідча суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 19.04.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000223,

ВСТАНОВИЛА

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 19.04.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000223.

Ініціатор скарги зазначає, що 05.04.2024 року було надіслано на електронну адресу ТУ ДБР у м. Києві заяву про залучення ОСОБА_3 до провадження як потерпілу, а оригінал заяви поштою було надіслано до ТУ ДБР у м. Києві та отримано адресатом 09.04.2024 року.

14.05.2024 року за адресою проживання ОСОБА_3 , ТУ ДБР у м. Києві, поштовим листом АТ «Укрпошта» отримано постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000223 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

ОСОБА_3 у скарзі зазначає, що при прийнятті рішення про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000223 з боку слідчого ОСОБА_4 мали місце упередженість та необ`єктивність проведення процесуальних дій. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що основним аргументом слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 при прийнятті рішення про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000223 від 12.03.2024 є те, що у органу досудового розслідування на даній стадії досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні відсутні об`єктивні підстави та не отримано достатніх даних, які б свідчили про спричинення невідомій особі ОСОБА_5 , яка не має до ОСОБА_3 жодного відношення якої-небудь шкоди діями працівників правоохоронного органу спричиненої кримінальним правопорушенням.

Тобто, з тексту оскаржуваної постанови видно лише передруківку слідчим кримінально-процесуального кодексу України, яка не є аргументацією згідно норм КПК України, без прив`язки до фабули кримінального провадження. Слідчий ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 не надав належного обґрунтування відмови, оскільки був зобов`язаний встановити та зазначити у постанові, які саме очевидні та достатні підстави свідчать про відсутність завданої шкоди, чого він не зробив. Прийняття слідчим Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 необґрунтованого рішення про відмову у визнанні потерпілою в черговий раз підтверджує упередженість з боку слідчого та ТУ ДБР по відношенню до потерпілої сторони і реальне небажання ним повно і об`єктивно здійснювати досудове розслідування, як не було бажання відкривати кримінальне провадження за очевидно обґрунтованою заявою про злочин.

У зв`язку з чим ОСОБА_3 у скарзі просить постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000223 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України - скасувати та зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу ТУДБР у м. Києві ОСОБА_4 , що здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000223 від 12.03.2024 визнати ОСОБА_3 , потерпілою в даному кримінальному провадженні, відкритому згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2024, за заявою від 24.11.2023.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явилась, водночас, суду скерувала заяву з додатками, у якій просила розглянути скаргу за її відсутності, зазначила, що скаргу підтримує в повному обсязі.

Уповноважений слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Слідча суддя дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, дійшла наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000223 від 12.03.2024, у якому слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві ОСОБА_4 винесено постанову від 19.04.2024 року про відмову у визнані ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000223 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч.1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч.3 ст. 55 КПК України).

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч.5 ст. 55 КПК України).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчий у своїй постанові посилається на те, що на даній стадії досудового розслідування, немає об`єктивних підстав та не отримано достатніх даних, які б свідчили про спричинення саме діями працівників правоохоронного органу ОСОБА_5 якої-небудь шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, передбаченої ч.1 ст. 55 КПК України. У зв`язку з чим слідчий виніс постанову від 19.04.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №00000223 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України.

В той же час, в мотивувальній частині постанови слідчий зазначив, що 05.04.2024 вх. №12831-24/к до органу досудового розслідування надійшла заява ОСОБА_3 про залучення до кримінального провадження як потерпілої. А також вказав, що не отримано достатніх даних, які б свідчили про спричинення саме діями працівників правоохоронного органу ОСОБА_5 якої-небудь шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, однак в постанові слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 19.04.2024, не зазначив, яке відношення має ОСОБА_5 до вказаного кримінального провадження.

Всупереч положенням ст.110 КПК України, оскаржувана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, постанова взагалі не містить мотивів прийняття рішення, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілої особи подана особою, якій не завдано шкоди.

Як вбачається з оскаржуваної постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 19.04.2024, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, №0000223 від 12.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що працівниками Броварського РУП ГУНП в Київській області Броварської окружної прокуратури умисно не виконуються рішення суддів в кримінальному провадженні №0001367.

В той же час, слідчим зроблено загальний висновок про відсутність даних про заподіяння шкоди, без посилання на матеріали досудового розслідування, слідчі дії, без урахування обставин, які підлягають з`ясуванню під час досудового розслідування виходячи із фабули ч.2 ст. 382 КК України, які були проведені та дають підстави вважати, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Незважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнанні потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_3 шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, чим порушив її законні права та інтереси та усунув від участі у кримінальному провадженні.

Разом з тим, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідча суддя приймає рішення про скасування постанови.

Таким чином, неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

З огляду на зазначене, слідча суддя доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги та скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 19.04.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000223.

Водночас в іншій частині скаргу залишити без задоволення, з огляду на те що, чинним законодавством не передбачено повноважень слідчого судді, надавати вказівки слідчому щодо вчинення тих чи інших конкретних процесуальних дій, за виключенням випадків, що прямо передбачені законом, чи слідчих (розшукових) дій під час розслідування кримінального провадження, за виключенням випадків, що прямо передбачені законом, тощо. Більш того, спроба вчинення таких дій з боку суду була б невиправданим втручанням в роботу слідчого в цілому, та в заплановану слідчим стратегію у кримінальному провадженні, що прямо суперечить принципу диспозитивності, тому довдои скарги в цій частині є необгрунтованими.

У зв`язку з чим, в цій частині скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 19.04.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000223.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає

Слідча суддя ОСОБА_6