Справа № 365/89/24 Номер провадження: 1-кп/365/26/24
В И Р О К

Іменем України

08 квітня 2024 року селище Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № 2 кримінальне провадження № 0001173 від 03.07.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця міста Обухів Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, із середньою освітою, неодруженого, такого, що дітей не має, в силу ст. 89 КК України раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Суд вважає встановленим, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, за таких обставин.

Вимогами статей 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях, у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє до цього часу.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 , п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_1 .

Так, 24.02.2022 солдата ОСОБА_4 відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 призвано на військову службу за мобілізацією та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) від 24.02.2022 №11 зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по строковій частині) від 29.12.2022 № 310 солдат ОСОБА_4 зарахований в списки особового складу військової частини та призначений на посаду номера обслуги протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.

Військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_4 у порушення вимог ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 14.02.2023 самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків та не вживаючи жодних заходів для повернення до вказаної військової частини до 11.09.2023, тобто до моменту добровільного звернення до ІНФОРМАЦІЯ_2 по місту Києву та Київській області ( АДРЕСА_3 ).

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що після приїзду на пункт постійної дислокації в смт Згурівка у лютому 2023 року він вирішив залишити військову частину НОМЕР_3 та через непереборне бажання поїхав додому, оскільки втомився від служби. Вдома він працював. Розуміючи наслідки вчинення таких дій, добровільно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 і до ДБР, почав з ними співпрацювати. Вважає, що вчинив ганебний вчинок, виправдань вчиненому не має, кається з приводу вчиненого, сильно жалкує, більше такого не повториться, готовий понести покарання.

Суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тому за погодженням з учасниками судового провадження інші докази не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних.

Суд встановив, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обвинуваченим обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, і його дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років без застосування ст. 75, 69 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , який підлягає покаранню, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні солдат, обіймає посаду номера обслуги протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 (а.с. 47 копія військового квитка, а.с. 48 копія витягу наказу військової частини НОМЕР_3 ), за місцем проходження військової служби характеризується негативно (а.с. 49 характеристика, а.с. 50 медична характеристика), перебуває на обліку під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11.05.2021 (а.с 51 довідка), під наглядом лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 52 довідка), в силу ст. 89 КК України несудимий (а.с. 53 вимога та довідка про судимість, а.с. 54-56 копія вироку).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлені.

Також суд враховує особливості вказаного злочину, а саме те, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем військової частини, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, самовільно залишив військову частину, та протягом тривалого часу до органів військового управління, правоохоронних органів з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча мав об`єктивну можливість вчинити вказані дії та повернутись до виконання обов`язків у військову частину. Обвинувачений, самовільно залишивши військову частину під час воєнного стану, подав іншим військовослужбовцям ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, покарання у виді позбавлення волі.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання є справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також відповідає таким принципам Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Судові витрати відсутні.

Викривачів у кримінальному провадженні немає.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. 407 ч. 5, ст. 12, 50, 63, 65, 66, 67 КК України, ст. 349, 368-371, 373-374, 376, 393-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Згурівський районний суд Київської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1