Справа № 405/6362/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001982 від 13.07.2023 та за №0002530 від 07.09.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м.Кропивницький, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, не маючого утриманців, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженця м.Кропивницький, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не маючого утриманців, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням до іншого приміщення, вчинений в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

13.07.2023 в період часу з 19 годин 30 хвилин по 20 годин 00 хвилин, більш точного часу органом досудового розслідування та судом не встановлено, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , будучи обізнаними про введення та продовження на території України воєнного стану відповідно до указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 254/2023 від 19.05.2023, затвердженого Законом № 3057-ІХ від 02.05.2023, знаходилися по АДРЕСА_3 , біля домоволодіння в якому проживає свідок ОСОБА_8 , де побачили на подвір`ї мопед Delta Vista, рама №00204, без д.н.з., та без обладнаного двигуна. В цей час у ОСОБА_6 з ОСОБА_7 виник спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 через незачинену на ключ калітку, проникли на територію домоволодіння за вказаною адресою, де діючи умисно, відкрито, цілеспрямовано, розуміючи, що їх дії є відкритими, в присутності свідка ОСОБА_8 , заволоділи належним потерпілому ОСОБА_9 мопедом Delta Vista, рама № 00204, без д.н.з., та без обладнаного двигуна, вартістю 4443 грн. 98 коп., який ОСОБА_6 та ОСОБА_7 викотили з двору, не реагуючи на зауваження ОСОБА_9 .

У подальшому, з місця вчинення злочину ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зникли, розпорядившись майном потерпілого ОСОБА_9 на власний розсуд, чим спричинили потерпілому матеріального збитку на суму 4443 грн 98 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що у вечірній час 13.07.2023 з ОСОБА_7 прийшли до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_8 . На подвір`ї побачили мопед без двигуна. Через незачинену на ключ калітку, проникли на територію домоволодіння, де в присутності ОСОБА_8 , викрали належний ОСОБА_9 мопед, який викотили з двору. У послідуючому мопед вилучили працівники поліції та повернули потерпілому.

У вчиненому розкаюється.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що у вечірній час 13.07.2023 з ОСОБА_6 прийшли до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_8 . На подвір`ї побачили мопед без двигуна. Через незачинену на ключ калітку, проникли на територію домоволодіння, де в присутності ОСОБА_8 , викрали належний ОСОБА_9 мопед, який викотили з двору. У послідуючому мопед вилучили працівники поліції та повернули потерпілому.

У вчиненому розкаюється.

Враховуючи, що обвинувачені повністю визнали свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні, не оспорюють фактичні обставини справи, погоджуються з кваліфікацією вчиненого ними діяння, відсутності будь яких сумнівів добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, які не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши їм наслідки ч.3 ст. 349, ч.2 ст. 394 КПК України та з їх згоди, суд обмежився дослідженням доказів по справі лише допитом обвинувачених та дослідженням характеризуючи даних щодо обвинувачених і визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, які ними не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд кваліфікує діяння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням до іншого приміщення, вчинений в умовах воєнного стану.

На підставі ч.1 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду № 8 від 12.06.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо призначення міри покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винних, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, як особа за місцем проживання характеризується позитивно, підтримує дружні відносини із сусідами, згідно довідок психоневрологічного відділення КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» на обліку не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, як особа за місцем проживання характеризується позитивно, підтримує дружні відносини із сусідами, згідно довідок психоневрологічного відділення КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» на обліку не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України та приписами п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зокрема, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

У відповідності до тлумачення рішення Конституційного суду України №15-рп/2004 від 02.11.2005 року, щодо поняття справедливості призначення кримінальних покарань, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є безумовною підставою недискримінаційного підходу та неупередженості суду, що означає не тільки передбачений законом склад злочину та рамки покарання, а і те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Суд вважає за необхідне вирішуючи питання призначення покарання застосувати практику Європейського суду з прав людини та Конвенцію з прав людини, як джерело права. У відповідності до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року, таким є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), справа «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року), де Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А тому для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Швидка проти України» (рішення від 30.10.2014 року), слідує, що при оцінці пропорційності втручання слід враховувати серед інших чинників, характер та суворість застосування стягнень.

Враховуючи вище зазначене, обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, з урахування особи винних, які у судовому засіданні, визнали повністю свою вину у скоєному злочину, щиросердно покаялись, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебувають, раніше не притягувалися до кримінальної відповідальності, беручи до уваги інтереси суспільства, враховуючи вік обвинувачених, стан здоров`я та інші обставини, що їх характеризують, а також те, що потерпілий ОСОБА_9 не має до обвинувачених претензій будь-якого характеру, що в сукупності з обставинами кримінального провадження, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, детально проаналізувавши поведінку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 після вчинення злочину, суд приходить до висновку, що до обвинувачених можуть бути застосовані положення ст.69 КК України, які регламентують призначення покарання, нижче від найнижчої межі ніж передбачено законом, тобто санкцією ч.4 ст.186 КК України, з призначенням їм покарання у виді 5 / п`яти / років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням та покладенням на них обов`язків, передбачених частиною першою статті 76 КК України, що на думку суду є необхідним та достатнім для попередження вчинення нового кримінального правопорушення та їх перевиховання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Витрати за проведення експертних досліджень в сумі 3584,70 грн. підлягають стягненню на користь держави з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1792,35 грн. з кожного.

Долю речових доказів, суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 472-475 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України і з врахуванням положень ст.69 КК України, призначити покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 /три/ роки, поклавши на засудженого обов`язки відповідно до ч.1 ст. 76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_6 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України і з врахуванням положень ст.69 КК України, призначити покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 /три/ роки, поклавши на засудженого обов`язки відповідно до ч.1 ст. 76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_7 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов в кримінальному провадженні відсутній.

Речові докази:

мопед марки «Дельта», модель «Віста», без д.н.з., VIN-код: НОМЕР_3 , що переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 , - залишити останньому, як йому належний;

оптичний диск DVD-R, CD-R залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження в Кропивницькій окружній прокуратурі;

шорти чоловічі у смужку синього, сірого та чорного кольорів, що знаходяться на зберіганні в Кропивницькому РУП ГУНП в Кіровоградській області, - повернути ОСОБА_6 , як йому належні.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , та з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судові витрати в сумі 1792,35 грн., з кожного.

На вирок може бути подано апеляцію до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Ленінський районний суд м. Кіровограда. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію повного тексту вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_10