ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1459/24 Справа № 336/5973/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2023, ухвалений щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2023 ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 307 ч. 2 КК України, та призначено їй покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного їй на праві власності майна.

Крім того, судом вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за епізодом 30.07.2018 року як умисні незаконні придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, за ст. 307 ч. 2 КК України; за епізодом 02.08.2018 року щодо збуту наркотичного засобу ОСОБА_9 як умисні незаконні придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинені повторно, за ст. 307 ч. 2 КК України; за епізодом 02.08.2018 року як умисні незаконні придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинені повторно, за ст. 307 ч. 2 КК України; за епізодом 30.01.2019 року як умисні незаконні придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу вчинені повторно, за ст. 307 ч. 2 КК України; за епізодом 05.02.2019 року як умисні незаконні придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу вчинені повторно, за ст. 307 ч. 2 КК України.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконні придбання та зберігання з метою подальшого збуту, а також незаконний засіб особливо небезпечного наркотичного засобу, за невстановлених слідством обставин незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який стала незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.

30 липня 2018 року приблизно о 14.15 годині ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, з корисливих мотивів, незаконно збула ОСОБА_9 за 150 гривень зіп-пакет з рослинною речовиною сіро-зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс вагою 0,439 г в перерахунку на суху речовину.

Крім того, ОСОБА_8 , діючи повторно, маючи умисел на незаконні придбання та зберігання з метою подальшого збуту, а також незаконний засіб особливо небезпечного наркотичного засобу, за невстановлених слідством обставин незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який стала незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.

02 серпня 2018 року приблизно о 17.20 годині ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, діючи повторно, з корисливих мотивів, незаконно збула ОСОБА_9 за 150 гривень зіп-пакет з рослинною речовиною сіро-зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс вагою 0,805 г в перерахунку на суху речовину.

Крім того, ОСОБА_8 , діючи повторно, маючи умисел на незаконні придбання та зберігання з метою подальшого збуту, а також незаконний засіб особливо небезпечного наркотичного засобу, за невстановлених слідством обставин незаконно придбала дев`ять зіп-пакетів з особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, які стала незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.

02 серпня 2018 року приблизно о 17.40 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, з корисливих мотивів, продовжуючи умисел на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, незаконно зберігаючи при собі дев?ять зіп-пакетів з речовиною рослинного походження, з метою їх подальшого збуту, перенесла їх до будинку АДРЕСА_3 , де була затримана працівниками поліції, які виявили та вилучили у бюстгальтері ОСОБА_8 дев?ять полімерних зіп-пакетів з фрагментами верхівкових частин рослин сіро-зеленого кольору, які є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс вагою 8,185 грамів в перерахунку на суху речовину, яку вона зберігала при собі з метою збуту.

Крім того, ОСОБА_8 , при невстановлених слідством обставин, діючи повторно, маючи умисел на незаконне придбання з метою подальшого збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, придбала речовину сіро-зеленого кольору, яка являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабіс, який стала незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.

30 січня 2019 року приблизно о 13.00 годині ОСОБА_8 , продовжуючи свій умисел на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, направилась до території, розташованої біля кафе «Кофейня» по АДРЕСА_4 , де зустрілась з ОСОБА_10 , якому було доручено проведення оперативної закупки особливо небезпечного наркотичного засобу, після чого за грошову винагороду у сумі 150 гривень, отриману від ОСОБА_10 , ОСОБА_8 передала останньому зіп-пакет із речовиною сіро-зеленого кольору, яка являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабіс вагою в перерахунку на суху речовину 0,898 г, який в подальшому ОСОБА_10 видав співробітникам поліції.

Крім того, ОСОБА_8 , при невстановлених слідством обставин, діючи повторно, маючи умисел на незаконне придбання з метою подальшого збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, придбала речовину сіро-зеленого кольору, яка являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабіс, який стала незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.

05 лютого 2019 року приблизно о 12.00 годині ОСОБА_8 , продовжуючи свій умисел на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, направилась до території, розташованої біля кафе «Кофейня» по АДРЕСА_4 , де зустрілась з ОСОБА_10 , якому було доручено проведення оперативної закупки особливо небезпечного наркотичного засобу, після чого за грошову винагороду у сумі 290 гривень, отриману від ОСОБА_10 , ОСОБА_8 передала останньому два зіп-пакета із речовиною сіро-зеленого кольору, яка являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, -канабіс вагою в перерахунку на суху речовину 1,767 г, який в подальшому ОСОБА_10 видав співробітникам поліції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 , у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанням можливості їх отримати.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які полягають в тому, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Так, адвокат вказує і на те, що в межах об`єднано кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 наявні ознаки провакації вчинення злочину, внаслідок чого всі докази у кримінальному провадження і мають бути визнані недопустимими.

Так, захисник зазначає, що в жодній із заяв про вчинення злочину відсутні будь-які відомості про обвинувачену ОСОБА_8 або хоча б якась інформація, яка непрямо вказує на ОСОБА_8 .

В той же час заявник ОСОБА_11 , у провадженні за № 0005443 судом не допитаний, як і інша особа окрім «закупного» ОСОБА_9 , яка б нібито придбавала у 2017-2018 роках наркотичні або психотропні засоби у ОСОБА_8 , «закупник» ОСОБА_10 по іншому кримінальному провадженню, яка вказана як особа, яка закуповувала наркотичний засіб у ОСОБА_8 у 2019 році.

Вказує захисник і на недопустимість як доказу рапорту слідчого Дніпровського ВП ОСОБА_12 від 02.08.2018, через відсутність доказів на підтвердження повноважень цього слідчого здійснювати досудове розслідування у провадженні № 0005443 від 16.12.2017 року, а також рапорту слідчого Дніпровського ВП ОСОБА_13 про виявлення під час розслідування кримінального провадження № 0005443 від 16.12.2017 року нового злочину, порушення правил підслідності у кримінальному провадженні за першим епізодом інкримінованим ОСОБА_8 , через проведення досудового розслідування на території Шевченківського району м. Запоріжжя Дніпровським ВП ГУНП України у Запорізькій області, без повідомлення прокурора та винесення прокурором постанови про підслідність.

Крім того, захисник зазначає і про відсутність в матеріалах кримінального провадження підтвердження повноважень прокурорів на процесуальне керівництво під час досудового розслідування проваджень № 0005443 від 16.12.2017 року, оскільки прокурором надано лише постанову від 19.12.2017 року про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0005443 від 16.12.2017 року.

Зазначає захисник і про невмотивованість ухвали слідчого судді про про надання дозволу на проведення НСРД відносно ОСОБА_8 у вигляді аудіо-та відеоконтролю, постановлена за наслідками розгляду клопотання прокурора Балабки від 12.07.2018, через її постановлення лише на підставі рапорту слідчого та відсутність відомостей взагалі про його дослідження судом.

Вказує захисник і про те, що в постанові прокурора від липня 2018 року не можливо визначити дату її постановления - зазначено лише рік і місяць 07.2018 року, а день вказаний нерозбірливо, а відтак її має бути визнано недопустимим доказом через невідповідність його вимогам ч.5 ст. 110 КПК України щодо обов`язковості зазначення часу винесення постанови та часу (строків) її виконання.

Зазначає захисник і про те, що в протоколах огляду свідка ОСОБА_9 та видачі йому грошових кошів від 30.07.2018 року та від 02.08.2018 року не зазначено чи були на момент огляду у ОСОБА_9 , будь-які інші грошові кошти або наркотичні засоби до видачі грошових кошті, а протоколи ро результати контролю за вчиненням злочину були складені з порушенням ч.З ст. 252 КПК України, а постанова прокурора ОСОБА_14 від 02.08.2018 року про проведення НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину винесена з порушенням ч.3 ст.214 КПК України, оскільки у звязку із закінчення фіксації і документування органом досудового розслідування злочину у вигляді збуту наркотичної речовини, який мав місце 30.07.2018 року, злочин, який розслідувався в рамках провадження № 0005443 закінчився 30.07.2018 року з моменту придбання такої речовини свідком ОСОБА_9 , а усі наступні дії та спроби прокурора провести наступну оперативну закупку наркотичної речовини є діями, спрямованими на фіксацію і документування вже іншого нового злочину. До того ж в протоколі огляду від 02.08.2018 року, не зазначені анкетні дані понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а вирок суду скасувати.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін.

Обвинувачена, належним чином повідомлена про час, дату та місце апеляційного перегляду, до суду не з`явився, клопотань про відкладення та особисту участь не подавала. Разом з цим, як захисник так і прокурор не заперечували проти проведення апеляційного перегляду за відсутності обвинуваченої.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, про невідповідність висновків суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, фактичним обставинам кримінального провадження, та безпідставність засудження обвинуваченого, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, правильно встановивши фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, проаналізував, дослідив усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, з огляду на таке.

Визнаючи ОСОБА_8 винуватою за ч. 2 ст. 307 КК України суд першої інстанції послався, зокрема, на покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , та на письмові докази, зокрема ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 24.05.2018, протокол огляду від 10.09.2018 та аудіозаписи, ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 12.07.2018, постанови прокурора від 30.07.2018 та від 02.08.2018, протоколи огляду ОСОБА_9 від 30.07.2018 та 02.08.2018, протоколи про результати аудіо, відеоконтролю за особою та про результати контролю за вчиненням злочину від 09.08.2018 року з відеозаписами до них, висновки експерта від 03.08.2018 та від 14.09.2018, протокол затримання ОСОБА_8 з відеозаписом до нього від 02.08.2018, ухвалу слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 17.01.2019, постанову прокурора від 23.01.2019 та від 05.02.2019, протокол огляду та видачі ОСОБА_10 грошових коштів від 30.01.2019 та від 05.02.2019, протоколи про результати аудіо, відеоконтролю за особою від 30.01.2019 та від 05.02.2019, висновки експерта від 04.02.2019 та від 06.02.2019 року, проткол затримання ОСОБА_8 від 05.02.2019, зміст, яких детально викладений у вироку суду.

Дослідивши зазначені докази, надавши кожному з них окремо та всім доказам у сукупності належну оцінку з точки зору достатності й допустимості, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_8 інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Такий висновок суду є достатньо мотивованим й ґрунтується на даних, які було належним чином перевірено в судовому засіданні та змістовно наведено у вироку, в тому числі, на результатах перевірки доводів сторони захисту про те, що з боку органів досудового розслідування мала місце провокація (підбурювання) ОСОБА_8 до вчинення злочинів, порушення територіальної підслідності, і так само про недопустимість доказів у провадженні.

Що стосується тверджень захисника щодо провокації на вчинення злочинів.

Так, за загальним правилом закон не забороняє використання як доказів даних, отриманих у результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює нагляд за негласними та іншими слідчими й розшуковими діями органів правопорядку.

Одним із видів негласних слідчих (розшукових) дій згідно зі ст. 271 КПК України є контроль за вчиненням злочину, який може проводитись у формі контрольованої та оперативної закупки.

Разом із тим, для використання результатів указаних дій як доказів має бути дотримано визначеної процесуальним законом процедури.

За змістом статей 246, 271 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії можуть проводитись, якщо наявні достатні підстави вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, а також якщо відомості про злочини та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. При цьому згідно з ч. 3 ст. 271 КПК України під час підготовки та проведення заходів із контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, якого вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв. Здобуті в такий спосіб речі та документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Зазначені положення процесуального закону узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях розробив ряд критеріїв для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів - змістовний та процесуальний критерії.

При цьому під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

Так, для визначення провокації злочину ЄСПЛ встановив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і чи була суттєвою ймовірність вчинення нею злочину.

Отже, згідно з практикою ЄСПЛ застосування особливих методів ведення слідства -зокрема, агентурних методів - саме по собі не може порушувати право особи на справедливий суд. Ризик провокації з боку працівників правоохоронних органів, викликаний указаними методами, означає, що їх використання повинно бути суворо регламентованим. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу про схильність особи до вчинення злочину.

З матеріалів кримінальних проваджень видно, що досудове розлідування у обох кримінальних провадженнях були розпочаті на підставі заяв осіб, які вказували про невідомих осіб, які у м. Запоріжжя займаються збутом наркотичних речовин.

В той же час, органом досудового розслідування в ході прослуховування телефонних розмов ОСОБА_8 у червні та липні 2018 року у працівників слідства могли винукнути обґрунтовані підозри щодо збуту ОСОБА_8 наркотичних засобів, й в подальшому були проведені оперативні закупки.

При цьому, до ухвалення прокурором рішеннь про здійснення НСРД у виді оперативної закупки в розпорядженні органу досудового розслідування були відомості, отримані з належних процесуальних джерел, про те, що ОСОБА_8 здійснює такі дії щодо незаконного поводження з наркотичними засобами, що мають ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Разом з цим, з наявних матеріалів провадження видно, що органи досудового розслідування, як і закупники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діяли у пасивний спосіб і не підбурювали ОСОБА_8 до вчинення злочину. Звернення таємного агента в цьому випадку не було обов`язковою умовою для злочинної діяльності обвинуваченої, тобто дії, якої в іншому випадку вона би не вчинила. При цьому, таємні агенти не вдавалися до вмовлянь чи інших способів тиску, не завищували ціну на "наркотик" тощо.

Крім того, як звернув увагу суд першої інстанції, поведінка ОСОБА_8 під час проведення закупок або при затриманні не дає підстав суду вважати, що її дії були вимушеними або скоювались під якимось зовнішнім впливом, адже вона діяла добровільно та усвідомлено, з чим погоджується і апеляційний суд.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що впродовж двох закупок поспіль у 2018 році головними фігурантами по збуту психотропної речовини продовжували бути ОСОБА_8 як продавець та ОСОБА_9 як покупець, так само, як і у 2019 році головними фігурантами по збуту психотропної речовини протягом двох закупок поспіль продовжували бути ОСОБА_8 як продавець та ОСОБА_10 як покупець, що на переконання апеляційного суду свідчить про відсутність будь-якого активного втручання правоохоронцями у їхні домовленості, а факт повторного збуту лише підтвердив наявність злочинної діяльності, пов`язаної із незаконним обігом психотропних речовин та наркотичних засобів.

При цьому, поведінка органу досудового розслідування обмежувалася виключно документуванням злочинів та була пасивною як того і вимагають правила КПК України під час контролю за вчиненням злочину.

Водночас, обгрунтованих доводів щодо наявності провокації з боку працівників правоохоронних органів або недопустимості доказів, які підтверджують винуватість ОСОБА_8 , ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції захисник не навів.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що намір на вчинення злочинів у ОСОБА_8 сформувався без стороннього впливу і погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність в матеріалах кримінального провадження ознак, притаманних підбурюванню до вчинення злочину, а доводи захисника про протилежне відхиляє як безпідставні.

Щодо доводів захисника про порушення вимог територіальної підслідності.

Що стосується доводів захисника про порушення територіальної підслідності у кримінальному провадженні за №0005443 від 16.12.2017, внаслідок чого, на думку захисника і недопустимість всіх доказів отриманих в рамках цього кримінального провадження, апеляційний суд зазначає таке.

Спростовуючи аналогічні доводи захисника, суд першої інстанції, зазначив, що хоча в межах цього кримінального провадження, дійсно досудове розслідування злочинів, які вчиняються на території Шевченківського району м. Запоріжжя здійснювалось слідчими Дніпровського ВП, а не Шевченківського ВП, однак це не призвело до порушення будь-яких фундаментальних прав обвинуваченої, й як Дніпровський, так і Шевченківський відділення поліції віднесені до однієї ланки правоохоронних органів та входять до однієї структури, й уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а відтак суд не знайшов підстав для визнання доказів зібраний у цьому провадженні недопустимими, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так, відповідно до вимог ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.

З матеріалів кримінального провадження за №0005443 від 16.12.2017 видно, що підставами для внесення відомостей до ЄРДР , була заява особи, яка звернулася до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області та повідомила, що невстановлена особа на території м. Запоріжжя збуває психотропін речовини.

Саме з цього часу Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області було розпочато досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні.

В той же час, територіальна підслідність прокурором відповідно ст. 36 КПК України не була визначена, а відтак досудове розслідування кримінального провадження за №0005443 від 16.12.2017 проводили слідчі Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області, хоча за територіальністю місце вчинення кримінального правопорушення знаходиться під юрисдикцією Шевченківського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що інститут підслідності покликаний оптимізувати діяльність органів, що здійснюють досудове розслідування, з метою його найбільш ефективної та результативної організації для досягнення завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК. Водночас забезпечення ефективного розслідування і, як складова цієї діяльності, визначення органу розслідування є по суті управлінською діяльністю прокурора, у якого можуть бути найрізноманітніші підстави для передачі справи тому чи іншому органу. Це можуть бути відомості про особисту зацікавленість посадових осіб «правильного» органу розслідування в результатах справи, і їхня функціональна залежність від сторін у справі, і відсутність достатнього досвіду, ресурсів та інформації в того органу, який має проводити розслідування за визначеною законом підслідністю, тощо.

У розумінні п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України реалізація органами досудового розслідування своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, як підстава для визнання доказів недопустимими означає вчинення дій чи прийняття рішень, які не належать до предмета відання цих органів.

Нормативна вимога проведення процесуальних дій уповноваженими суб`єктами покликана забезпечити вчинення цих дій особами з необхідною кваліфікацією, які виконують свої професійні обов`язки в умовах передбаченого законом контролю і у визначений правовий спосіб.

Верховний Суд у своїх постановах від 28 лютого 2023 року (справа № 761/34746/17; провадження № 51-2455км22), від 30 січня 2024 року (справа № 725/1375/19; провадження № 51-4334км230), дійшов висновку, що якщо орган розслідування здійснює слідчі дії, прямо передбачені КПК України, такі дії не можуть вважатися «реалізацією повноважень, не передбачених КПК України» у значенні п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України і мати наслідком автоматичне визнання доказів недопустимими.

Крім того, апеляційна скарга сторони захисту, не містить аргументів про порушення будь-яких конвенційних або конституційних прав, свобод чи інтересів ОСОБА_8 в результаті здійснення досудового розслідування саме Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області, так само як і конкретних фактів, які би вказували на упередженість слідчого чи прокурора, могли свідчити про їх особисту заінтересованість у результатах кримінального провадження або перешкоджали участі в ньому в силу інших прямих заборон, передбачених КПК. Таких не було встановлено і апеляційним судом.

Посилання захисника на порушення слідчим та прокурором вимог ч. 2 ст. 218 КПК України (в редакції Закону № 1888-IX від 17.11.2021) не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення, в той же час, досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні розпочате в грудні 2017 року, яке було закінчене направленням обвинувального акта до суду в вересні 2018 року, й частина 2 статті 218 КПК України (в редакції законну на час проведення досудового розсідування), не містила вимоги обов`язково повідомлення прокурора про наявність таких обставин, та винесення прокурором постанови про визначення підслідності.

Щодо повноважень слідчих та прокурорів на процесуальне керівництво у об`єднаних кримінальних провадженнях.

Щодо повноваження слідчих та прокурорів на здійснення досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях за №0002645 від 02.08.2018 та №0003417 від 27.09.2018, апеляційний суд зазначає таке.

З матеріалів провадження видно, що 02.08.2018 року до були внесені відомості ЄРДР за №0002645, на підставі самостійного виявлення слідчим кримінального правопорушення під час здійснення досудового розслідування, про те, що 02.08.2018 року о 18.35 годині ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 , за 150 гривень, діючи повторно, незаконно збула ОСОБА_9 особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс.

Постановою прокурора від 02.08.2018 кримінальні провадження № 0005443 та № 0002645 були об`єднані під єдиним номер к/п 0005443. Досудове розслідування в обєднаному кримінальному провадженні доручено групі слідчих Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

В подальшому 27.09.2018 року Дніпровським ВП були внесені відомості до ЄРДР за № 0003417 за епізодом 02.08.2018 року щодо зберігання ОСОБА_8 з метою збуту дев?яти пакетів з канабісом

Постановою прокурора від 27.09.2018 року кримінальні провадження № 0005443 та № 0003417 об`єднані під єдиним номером к/п 0005443. Досудове розслідування в обєднаному кримінальному провадженні доручено групі слідчих Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Водночас, як про це і зазначає захисник в апеляційній скарзі, в матеріалах кримінального провадження наявна постанова першого заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури №3 від 19.12.2017 про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0005443.

Відтак в об`єднаному кримінальному провадженні досудове розслідування фактично здійснювали слідчі Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області та здійснювали процесуальне керівництво прокурори, які були раніше визначеними в порядку передбаченому КПК України.

При цьому, захисник в апеляційній скарзі не зазначив, на підставі яких положень КПК України визначений в окремому провадженні слідчий втрачає свої повноваження у разі об`єднання цього кримінального провадження з іншим, враховуючи, що чинний КПК України не передбачає необхідності повторного призначення слідчого (групи слідчих) чи доручення на проведення досудового розслідування конкретному слідчому в об`єднаному кримінальному провадженні.

Щодо законності проведення НСРД.

Що стосується доводів захисника про недопусимість як доказів клопотання прокурора Балабки від 12.07.2018, ухвал слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 12.07.2018 та від 17.01.2019 про надання дозволу на проведення НСРД у вигляді аудіо та відеоконтролю та постанови прокурора від 30 липня 2018 року про проведення НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину у вигляді оперативної закупки, зокрема через відсутність, на переконання захисника, в матеріалах провадження, на час їх прийняття, конкретних даних які б вказували на незаконну діяльність ОСОБА_8 .

Так, з матеріалів кримінального провадження видно, що ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 12.07.2018 року, за результатом розгляду клопотання прокурора, в межах кримінального провадження №0005443 надано дозвіл на аудіо, відеоконтроль за ОСОБА_8 строком на 30 днів.

Ухвалою слідчого судді Запорізького Апеляційного суду від 17.01.2019 за результатом розгляду клопотання слідчого, в межах кримінального провадження №0001712 надано дозвіл на аудіо, відеоконтроль за ОСОБА_8 строком на 60 днів.

При цьому, зазначені ухвали в повній мірі відповідають положенням ст. 248 КПК України, є обгрунтованими та належним чином мотивованими, а доводи захисника, з приводу відсутності у слідчого судді достатніх та належних доказів на підтвердження причетності ОСОБА_8 до збуту наркотичних засобів, є безпідставними, слідчий суддя постановляючи ухвали належним чином перевірив подані клопотання та матеріали кримінальних проваджень, дійшов висновку про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для проведення НСРД.

Доводи захисника з приводу виправлень в даті постановлення постанови прокурора про проведення НСРД у формі оперативної закупки наркотичного засобу так само і періоду проведення НРСД, не заслуговують на увагу, оскільки з цієї постанови чітко видно, що її постановлено прокурором 30.07.2018, й зазначено строк її проведення зазначеної НСРД, а саме з 30.07.2018 по 30.08.2018. В той же час, наявність виправлень в цих датах не унеможливлює їх ідентифікацію, й захисник не зазначає, яким чином це впливає на законність проведення цієї негласної слідчої розшукової дії. Обґрунтованих сумнівів у достовірності інформації, що викладена в постанові, стороною захисту не наведено.

З аналогічних підстав апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника про недопустимість як доказів клопотання та ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 24.05.2018 про надання дозволу на проведення НСРД у форму зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.

Крім того, суд першої інстанції надав належну оцінку доводам захисника з приводу протоколу про результати зняття інформації транспортних телекомунікаційних мереж від 08.08.2018 із додатками до нього, так само і протоколом за результатами її проведення, та дійшов правильного висновку про те, що отримана в ході реалізації цієї НСРД інформація фактично не є прямим доказом скоєння тих злочинів, в яких фактично обвинувачується ОСОБА_8 , адже строк дії ухвали суду закінчився до інкримінованих обвинуваченій подій, в той же час, сутність та кількість розмов ОСОБА_8 з іншими особами, на переконання суду, давали достатньо підстав підозрювати останню у причетності до продажу наркотичних засобів, що в подальшому і стало підставою для проведення оперативних закупок у липні та серпні 2018 року.

Твердження захисника про винесення 02.08.2018 прокурором постанови про проведення НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину у вигляді оперативної закупки, з порушенням положень ст. 214 КПК України, до внесення відомостей до ЄРДР, ґрунтуються на хибному трактуванні кримінального процесуального закону України, оскільки прокурор прийняв зазначене рішення в межах строків досудового розслідування та до його закінчення.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що вказану постанову, як про це і зазначає захисник, було постановлено в рамках кримінального провадження № 0005443, в рамках якого і проводилися всі подальші НСРД, та лише за фактом виявлення органом досудового розслідування факту збуту ОСОБА_8 особливо небезпечної наркотичної речовини, були внесені відомості до ЄРДР за №0002645, яке в цей же день було об`єднане постановою прокурора з кримінальним провадженням № 0005443.

Щодо порушення строків складення протоколів про результати НСРД.

Щодо оцінки протоколів про результати проведення НСРД, які було складено з порушенням строків, визначених приписами ст. 252 КПК України, на предмет допустимості, апеляційний суд зазначає таке.

За приписами ч. 1 ст. 252 КПК фіксація ходу і результатів НСРД повинна відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. За результатами проведення НСРД складається протокол, до якого в разі необхідності долучаються додатки. Відомості, які вносяться до протоколу, визначені у статтях 104, 252 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КПК протоколи про проведення НСРД з додатками не пізніше ніж через 24 години з моменту припинення НСРД передаються прокурору.

Водночас, процесуальні строки поділяються на строки реалізації права та строки виконання обов`язку. Їх недотримання спричиняє різні правові наслідки. Закінчення строків реалізації права призводить до втрати можливості з боку носія цього права ним скористатися. Закінчення строку виконання обов`язку не спричиняє його припинення. Обов`язкова дія повинна бути виконана і після закінчення строку, крім випадків, коли виконання обов`язку призведе до порушення процесуальних прав учасників провадження.

Оскільки складення протоколу за результатами проведення НСРД та направлення його прокурору є обов`язком працівника оперативного підрозділу, то пропущення ним строку виконання обов`язку не спричиняє його припинення. Допущене перевищення визначеного кримінальним процесуальним законом строку, порушує порядок кримінального процесу, невід`ємною складовою якої є встановлені законом строки передачі прокурору протоколу про проведення НСРД. Втім, таке порушення не має істотного впливу на права підозрюваного, зокрема й на захист і, з огляду на це, не містить ознак істотного порушення кримінального процесуального закону. Допущене порушення може впливати на оперативність досудового розслідування і своєчасність прийняття рішень прокурором задля його забезпечення у встановлені процесуальні строки.

Сторона захисту може висловити свої зауваження з приводу НСРД та врахувати їх результати під час підготовки захисту за умови відкриття стороною обвинувачення відповідних протоколів як доказів в порядку ст. 290 КПК України, на що не впливає дотримання органом досудового розслідування строку, визначеного ч. 3 ст. 252 КПК. Отже, вказане порушення не впливає на загальний висновок суду про допустимість як доказів протоколів, складених за результатами НСРД.

Отже, складання протоколів поза межами строку, визначеного в ч. 3 ст. 252 КПК, не може саме по собі свідчити про недопустимість результатів проведеної НСРД.

Крім того матеріали кримінального провадження не містять підстав до твердження, що ці докази отримані внаслідок порушення прав і свобод ОСОБА_8 чи істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, не вказує про такі порушення і захисник в апеляційній скарзі, а тому відсутні підстави для визнання зазначених доказів недопустимими з огляду на вимоги статей 86, 87 КПК України.

Вищезазначене узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема, в постановах від 18 грудня 2019 року (справа № 588/1199/16-к, провадження № 51-3127км19), від 22 жовтня 2021 року (справа № 487/5684/19, провадження № 51-1569км21), від 27 жовтня 2021 року (справа № 712/2374/18, провадження №51-2166км21) тощо.

З такою позицію погодилася і Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду, у постанові від 25 вересня 2023 року (справа № 208/2160/18, провадження № 51-1868кмо22).

Що стосується протоколів про результати аудіо-, відеоконтролю за особою та про результати контролю за вчиненням злочину від 30.01.2019, а саме зазначення в них адреси за якою ОСОБА_8 збула наркотичний засіб Канабіс, а саме НОМЕР_1 , в той час як в обвинувальному акті вказано адресу Моторобудівників 32б, апеляційний суд зазначає, що з журналу та технічного запису судового засідання суду першої інстанції від 07.09.2021 видно, що при дослідженні доказів у провадженні, зокрема додатку до протоколу аудіо-, відеоконтролю за особою, обвинувачена ОСОБА_8 не заперечувала, що на відеозаписі зафіксовано саме її, впізнала хлопця, якому збула наркотичний засіб, жодних заперечень не висловлювала, ні щодо місця збуту, ні щодо обставин збуту.

Апеляційний суд зазначає, що під час проведення НСРД - контроль за вчиненням злочину всі процесуальні дії, повністю відображені у відповідних протоколах, які відповідають вимогам статей 104, 252 КПК України.

Як процесуальне джерело доказів протоколи за результатами НСРД відображають обставини, що підлягають доказуванню за приписами ст. 91 КПК України. Фіксація ходу і результатів НСРД відповідає як загальним правилам фіксації процесуальної дії, так і вимогам статей 252, 271 КПК України.

За приписами кримінального процесуального закону протокол НСРД про результати контролю за вчиненням злочин у формі оперативної закупки, який охоплює своїм змістом всі необхідні відомості, зокрема і про видачу конфідентом одержаних під час оперативної закупки предметів (речей), є належним і допустимим процесуальним джерелом доказів про їх походження.

Відсутність у протоколі будь-яких більш детальних відомостей про маршрути пересування та інші деталі, - не слугує причиною визнання цих протоколів та самої процесуальної дії недопустимою.

Такої деталізації не вимагається приписами кримінального процесуального закону. Протокол відповідає положенням ст. ст. 104-106 КПК України, містить усі необхідні дані, що дають можливість з`ясувати послідовність вчинених дій та отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та надані речі. Зміст протоколу є зрозумілими та достатньо чітким для встановлення судом тих обставин, з метою отримання або фіксування яких проводилася відповідна процесуальна дія.

Щодо грошових коштів.

Щодо тверджень захисника про відсутність в матеріалах провадження інформації щодо надання працівникам поліції грошових коштів зі спеціального фонду, апеляційний суд зазначає таке.

У постанові від 25 вересня 2023 року (справа № 208/2160/18, провадження № 51-1868кмо22) Об`єднана палата ККС ВС також виклала правий висновок і щодо застосування норм права, передбачених статтями 246, 271 КПК України, де вказала, що у матеріалах кримінального провадження має бути відображена інформація про походження грошових коштів, які використовувалися під час контролю за вчиненням злочину, однак відсутність у матеріалах справи «корінця платіжного доручення» про видачу працівникам правоохоронних органів грошових коштів як видатків спеціального призначення та авансового звіту про використання коштів не є істотним порушенням вимог КПК і має бути оцінена у взаємозв`язку з відомостями про джерело походження коштів.

Об`єднана палата також наголосила, що за приписами ст. 91 КПК України джерело походження грошей, які використовуються під час оперативної закупки, не входить у предмет доказування у кримінальних правопорушеннях, передбачених ст. 307 КК України, як і не вимагають приписи статей 103105, 233, 252 КПК стосовно фіксації ходу і результатів НСРД від органу досудового розслідування зазначати джерело походження грошей як платіжного засобу, який використовується під час проведення слідчих дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

При цьому, інформація про джерело походження коштів, які були використані в ході контролю за вчиненням злочину у виді оперативної закупки, набуває значення в контексті перевірки доводів сторони захисту про провокування злочину. Вона має бути оцінена у взаємозв`язку з відомостями, які відображені в процесуальних джерелах доказів, у документах, що є процесуальними підставами до їх отримання, що відтворюють процесуальний шлях отримання доказів стороною обвинувачення.

Водночас, колегія судді звертає увагу на те, що під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, як 30.07.2018, 02.08.2018, так і 30.01.2019 та 05.02.2019, було проведено огляд грошових коштів, у результаті яких їх було ідентифіковано та відкопійовано, в присутності свідків, та в подальшому їх вручено закупнику.

Зазначені обставини також підтвердили і свідки допитані судом, які були понятими при проведенні вказаних дій, а саме ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , за епізодами 30.01.2019 та 05.02.2019, і свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 а так само і закупник ОСОБА_9 .

Протоколи огляду від 30.07.2018, 02.08.2018, 30.01.2019 та 05.02.2019 підписані понятими, які жодних зауважень не висловлювали.

Посилання адвоката на те, що в протоколах не зазначено про додатки, а саме сканкопії грошових купюр, і з цих сканкопій неможливо зрозуміти частиною, якої процесуальної дії вони є, не заслуговують на увагу, а в протоколах огляду міститься перелік, грошова одиниця та номер всіх купюр, які були відскановані та видані закупникам,й в свою чергу ці копії мають підписи понятих.

В той же час, посилання адвоката на те, що поняті при допиті в суді не змогли пригадати, якихось обставин при яких вони були присутні чи точний час проведення слідчих дій, обумовлюється тим, що з часу проведення цих слідчих дій,а саме 2018 та 2019 рік до часу їх допиту в суді, а саме середина 2020 року, та початок 2021 року, пройшов досить тривалий час.

Крім того, з відеозаписів за результатами проведення НСРД, видно як ОСОБА_8 передає закупникам товар, а закупники у свою чергу передають їй грошові кошти, а з протоколів затримання ОСОБА_8 від 05.02.2019 та 02.08.2018 видно, що виявлені у обвинуваченої грошові кошти, частково співпадають за номерами з тими, які були видані закупникам, що виключає будь-які сумніви у законному джерелі походження цих коштів та законності їх використання під час оперативних закупок.

В той же час, захисник в апеляційній скарзі вважає, що грошові кошти які було використано для проведення оперативних закупок були особистими коштами працівників поліції, тобто не заперечує їх наявність та видачу, в контексті оцінки провокації, а лише вказує про незаконність їх походження, й не зазначає, як ці обставини могли вплинути та права обвинуваченої ОСОБА_8 .

Отже, той факт, що в матеріалах цієї справи відсутні відомості про отримання грошових коштів зі спеціального фонду, не дає переконливих підстав до сумнівів щодо походження грошових коштів, використаних під час проведення контролю за вчиненням злочину, а тому відповідні доводи захисника є неприйнятними.

Щодо затримання ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0005443

Що стосується доводів захисника про незаконне проведення працівниками поліції чоловічої статті особистого обшуку ОСОБА_8 при її затриманні, апеляційний суд зазначає, що всупереч позиції захисника, судом першої інстанції належним чином були перевірені заявлені доводи та ним надано вичерпну оцінку, з якою погоджується і апеляційний суд.

Так, спостовуючи такі твердження, суд першої інстанції зазначив, що з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.08.2018 та відеозапису до нього видно, що ОСОБА_8 була затримана невдовзі після збуту наркотичного засобу ОСОБА_9 , при цьому в ході затримання вона на запитання слідчого добровільно повідомляє про наявність у неї наркотичних засобів та самостійно без будь-якого примусу з боку слідчих дістає згортки з наркотичним засобом зі свого одягу та викладає їх до багажнику автомобілю. Самостійно слідчим обшукується лише її сумка, з якої вилучаються грошові кошти.

До того ж, як в ході затримання та обшуку, безпосередньо після затримання, так і пізніше протягом усього часу досудового слідства та судового провадження обвинувачена зі скаргами на дії слідчих при затриманні та обшуку до уповноважених органів не зверталась, навпаки ОСОБА_8 висловлювала свою згоду на проведення обшуку вербально, вказуючи «Пожалуйста. Я не против», або своїми діями, коли вона добровільно дістала зі свого одягу згортки з наркотичною речовиною.

Відтак апеляційний суд погоджується з висновками суду про відсутність порушень прав та свобод ОСОБА_8 при затриманні.

Щодо інших доводів захисника.

Так, захисник в апеляційній скарзі виклав низку доводів щодо невідповідності протоколів та додатків до них, складених органом досудового розслідування вимогам ст.ст. 104, 105 КПК України, які стосуються їх форми та порядку складення, а не інформації зазначеної в них, яка має доказове значення в кримінальному провадженні.

Так, відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

Отже, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Такі висновки сформувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2022 року (справа № 756/10060/17, провадження № 13-3кс22), вказавши на те, що у разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

На переконання апеляційного суду, зазначені захисником доводи, носять формальних характер, вони не містять жодних посилань на те, що такі порушення призвели, чи могли призвести до порушення прав людини і основоположних свобод ОСОБА_8 , або ж ставили б під сумнів походження цих доказів, їх надійність і достовірність.

Отже підсумовуючи викладене, апеляційний суд зазначає, що досліджені судом першої інстанції докази, зокрема аудіо - та відеозаписи НСРД, проведені у встановленому законом порядку, вказують про обізнаність ОСОБА_8 , яка відповідно висловлювалася, у збуті (та умислу - бажанні вчинити такі дії і їх приховуванні та водночас заохочуванні) психотропних речовин та наркотичних засобів, вказаних у обвинуваченні.

Долучені до провадження відеозаписи, під час яких, з дозволу слідчого судді апеляційного суду, проведено аудіо, відеоконтроль особи з використанням спеціальних технічних засобів, фіксують відповідні слідчі дії у сукупності із долученими до справи протоколами, - і є достатніми для висновків про незаконний збут психотропних речовин та наркотичних засобів, вказаних в обвинуваченні, які ОСОБА_8 незаконно придбала та зберігав з цією метою.

Протоколи відповідних процесуальних дій про результати контролю за вчиненням злочину та про проведення негласних слідчих (розшукових) дій не містять таких неточностей, неповноти та порушень, які б вказували про їх недопустимість із врахуванням положень кримінального процесуального закону, складені уповноваженими особами у передбачений спосіб, містять достатні відомості, які у сукупності з показаннями свідків вказують на те, що ОСОБА_8 за обставин, вказаних в обвинуваченні вчинила відповідні кримінальні правопорушення.

Відсутність у протоколах будь-яких більш детальних відомостей про копіювальний пристрій, маршрути пересування, осіб по встановленню обладнання, за допомогою якого здійснювалися аудіо - та відеоспостереження та інші деталі, - не слугує причиною визнання цих протоколів та самої процесуальної дії недопустимою.

Такої деталізації не вимагається приписами кримінального процесуального закону, при цьому, протоколи відповідають положенням ст. ст. 104-106 КПК України, містять усі необхідні дані, що дають можливість з`ясувати послідовність вчинених дій та отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та надані речі. Зміст протоколів є зрозумілими та достатньо чітким для встановлення судом тих обставин, з метою отримання або фіксування яких проводилася відповідна процесуальна дія.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали кримінального провадження підтверджують дотримання порядку, встановленого КПК України, щодо отримання доказів, покладених в обґрунтування винуватості обвинуваченої, і відповідно про їх допустимість за критеріями, визначеними положеннями ст. 86 КПК України, з чого небезпідставно виходив і суд першої інстанції за результатами оцінки відповідних доводів сторони захисту.

Тому, суд оцінивши надані стороною обвинувачення докази, дійшов висновку, що наявні в матеріалах провадження докази є достатніми для висновків про незаконний збут психотропних речовин та наркотичних засобів, вказаних в обвинувачені, які ОСОБА_8 незаконно придбала та зберігала з цією метою.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено.

З огляду на викладене, рішення суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника за обставин, викладених у скарзі, не має.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Разом з цим, колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, яке визначено у виді позбавлення волі, з конфіскацією майна, в межах санкції інкримінованого злочину, з урахуванням обставин його вчинення, а саме системна торгівля особливо небезпечними наркотичними засобами, скоєння нових аналогічних злочинів під час досудового розслідування за попередніми епізодами, корисливий мотив її дій свідчать про те, що ОСОБА_8 свідомо ігнорує підвищену суспільну небезпеку розповсюдження наркотичних засобів, тож ризик продовження зайняття подібною протиправною діяльністю є високим, жодних ознак каяття обвинувачена при цьому не виявила, ступеню тяжкості, особи обвинуваченого, яка раніше не судима, не працює, за рахунок яких доходів існує невідомо, є інвалідом 2 групи, а також відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, й, на переконання апеляційного суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обгрунтованим, а апеляційна скарга захисника такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2023, ухвалений щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4