ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/195/23 Номер провадження 11-кп/814/1131/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора потерпілого захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2021 року за №0000472, 16 жовтня 2022 року за №0000939, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 27 листопада 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз -

21 листопада 2016 року Київським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.3 ст.185 КК України - на 3 роки позбавлення волі;

ч.2 ст.289 КК України - на 5 років позбавлення волі;

ч.4 ст.185 КК України - на 5 років 1 місяць позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначено ОСОБА_9 остаточне покарання - 5 років 1 місяць позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 27 листопада 2023 року.

Зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 30 квітня до 26 листопада 2023 року з розрахунку день за день.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо арештів майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.

Епізод №1

У середині грудня 2021 року у вечірній час доби ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , діючи повторно, проник у салон автомобіля ОСОБА_10 марки «ВАЗ 21063», н.з. НОМЕР_1 , звідки таємно викрав належне останньому майно на загальну суму 5 126 гривень 98 копійок.

Епізоди №№2-21

ОСОБА_9 в умовах воєнного стану, діючи повторно, з проникненням усередину транспортних засобів таємно викрав із них:

із 27 серпня 2022 року 22 години до 28 серпня 2022 року 11 години 45 хвилин по просп. Миколи Вавілова, 5 у м. Полтава - майно ОСОБА_11 на загальну суму 2 649 гривень 73 копійки;

із 16 вересня 2022 року 22 години до 17 вересня 2022 року 08 години по АДРЕСА_3 - майно ОСОБА_12 на загальну суму 715 гривень;

19 вересня 2022 року з 14 до 17 години по АДРЕСА_4 - майно ОСОБА_13 на загальну суму 4 168 гривень 80 копійок;

25 вересня 2022 року приблизно о 09 годині 20 хвилин по вул. Степового Фронту, 30 у м. Полтава - майно ОСОБА_14 на суму 3 266 гривень 67 копійок;

із 01 до 03 жовтня 2022 року по АДРЕСА_5 - майно ОСОБА_15 на загальну суму 4 799 гривень 20 копійок;

із 05 до 09 жовтня 2022 року по АДРЕСА_6 - майно ОСОБА_16 на загальну суму 2 543 гривні;

10 жовтня 2022 року приблизно о 18 годині 20 хвилин по АДРЕСА_7 - майно ОСОБА_17 на суму 4 310 гривень 40 копійок;

25 жовтня 2022 року приблизно о 14 годині 06 хвилин по АДРЕСА_8 - майно ОСОБА_18 на загальну суму 4 000 гривень;

31 жовтня 2022 року з 10 години 59 хвилин до 11 години 02 хвилини по АДРЕСА_5 - майно ОСОБА_19 на загальну суму 1 644 гривні;

31 жовтня 2022 року з 11 години 02 хвилини до 11 години 04 хвилини - майно ОСОБА_20 на суму 1 386 гривень;

31 жовтня 2022 року з 11 години 40 хвилин до 12 години 40 хвилин по бульв. Богдана Хмельницького, 21 у м. Полтава - майно ОСОБА_21 на суму 16 605 гривень;

17 квітня 2023 року з 06 до 18 години по АДРЕСА_9 - майно ОСОБА_22 на суму 4 518 гривень;

23 квітня 2023 року з 14 до 17 години по АДРЕСА_10 - майно ОСОБА_23 на загальну суму 7 500 гривень;

із 26 квітня 2023 року 19 години до 27 квітня 2023 року 16 години по АДРЕСА_11 - майно ОСОБА_24 на суму 1 566 гривень 67 копійок;

27 квітня 2023 року з 06 години 52 хвилин до 06 години 53 хвилини по АДРЕСА_12 - майно ОСОБА_25 на загальну суму 666 гривень 60 копійок;

28 квітня 2023 року з 05 години 58 хвилин до 06 години по АДРЕСА_5 - майно ОСОБА_26 на загальну суму 1 869 гривень;

28 квітня 2023 року з 11 до 19 години по АДРЕСА_13 - майно ОСОБА_7 на загальну суму 700 гривень;

із 28 квітня 2023 року 19 години до 30 квітня 2023 року 15 години 34 хвилини по АДРЕСА_14 - майно ОСОБА_27 на загальну суму 590 гривень 95 копійок;

29 квітня 2023 року приблизно о 16 годині по АДРЕСА_15 - майно ОСОБА_28 на суму 2 463 гривні 75 копійок;

30 квітня 2023 року з 11 до 16 години по АДРЕСА_16 - майно ОСОБА_29 на загальну суму 4 219 гривень 20 копійок.

Епізод №22

29 квітня 2023 року приблизно о 16 годині ОСОБА_9 в умовах воєнного стану, діючи повторно, проник у квартиру АДРЕСА_17 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_30 на суму 996 гривень 33 копійки.

Епізоди №№23-25

ОСОБА_9 в умовах воєнного стану, діючи повторно, таємно викрав:

09 жовтня 2022 року із 17 години 06 хвилин до 17 години 14 хвилин по АДРЕСА_18 - майно ТОВ «Вигідна покупка» на суму 399 гривень;

11 жовтня 2022 року приблизно о 12 годині 18 хвилин по АДРЕСА_19 - майно ТОВ «Вигідна покупка» на суму 399 гривень;

16 жовтня 2022 року з 09 години 40 хвилин до 17 години 40 хвилин по АДРЕСА_20 - майно ОСОБА_31 на суму 19 229 гривень 78 копійок.

Епізод №26

30 квітня 2023 року приблизно о 15 годині 34 хвилини ОСОБА_9 по АДРЕСА_19 , діючи повторно, незаконно заволодів транспортним засобом «ВАЗ 2105», н.з. НОМЕР_2 , заподіявши ОСОБА_32 майнової шкоди на суму 27 719 гривень.

В апеляційних скаргах:

захисник ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить змінити вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 27 листопада 2023 року та призначити ОСОБА_9 покарання за: ч.3 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі, ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України - 3 роки позбавлення волі, ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України - 3 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України (остаточне) - 3 роки позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції в ході призначення покарання належним чином не врахував: те, що ОСОБА_9 одружений, був працевлаштований у ТОВ «Укролія», має постійне місце проживання, на утриманні неповнолітнього сина, низку тяжких хвороб, які є підставою для звільнення останнього від подальшого відбування покарання, обмежено придатний до військової служби за станом здоров`я, видав частину викраденого майна та її було повернуто потерпілим, за місцем проживання скарг на нього не надходило; наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, та відсутність обставин, які його обтяжують;

обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 27 листопада 2023 року та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст.69 та 75 КК України, зазначити правильний час вчинення ним злочину щодо ОСОБА_10 . Такі вимоги обґрунтовує тим, що місцевий суд: установив неправильний час вчинення ним крадіжки майна ОСОБА_10 , який не відповідає даним за результатами проведеного з ним ( ОСОБА_9 ) слідчого експерименту та заяви ОСОБА_10 про вчинення злочину, а тому названий час підлягає уточненню; безпідставно не застосував до нього положення ст.ст.69, 75 КК України, так як належним чином не врахував обставини, які пом`якшують його покарання, а саме те, що він був працевлаштований у ТОВ «Укролія» до затримання, має: неповнолітню дитину й матір пенсійного віку на утриманні, низку тяжких хвороб, які є підставою для звільнення його від подальшого відбування покарання, повністю визнав винуватість у вчинених злочинах, активно сприяв слідству в їх розкритті, частково компенсував шкоду, повернувши викрадене майно поліції, намагався відшкодувати збитки потерпілим, вибачився перед ними, які не пред`являли до нього цивільних позовів і просили призначити йому покарання на розсуд суду.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, заперечення прокурора проти апеляційних скарг, думку потерпілого ОСОБА_7 , який просив залишити апеляційні скарги без задоволення та зазначив, зокрема, про те, що йому станом на сьогодні не вдалося відновити викрадені в нього ОСОБА_9 документи, перевірила матеріали кримінального провадження і долучені стороною захисту дані щодо особи обвинуваченого, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки місцевого суду щодо: доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ним 26 епізодів кримінальних правопорушень і правильності кваліфікації його дій за: ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище (за епізодом №1); ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, повторно, поєднане з проникненням у сховище (за епізодами №№2-21), таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, повторно, поєднане з проникненням у житло (за епізодом №22), таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, повторно (за епізодами №№23-25); ч.2 ст.289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно (за епізодом №26), фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.289 КК України (за епізодами №№2-26), в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 судом першої інстанції було розглянуто із застосуванням ч.3 ст.349 КК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи обвинуваченого про те, що в оскаржуваному вироку неправильно встановлено час учинення ним крадіжки майна ОСОБА_10 (за епізодом №1) є неспроможними.

За приписами ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З журналів судових засідань і носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (за епізодом №1), здійснювався за спрощеною процедурою, під час якої місцевий суд за відсутності заперечень усіх учасників судового провадження обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів у повному обсязі, обмежившись допитом обвинуваченого.

У судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_9 повністю визнав винуватість, підтвердив і не оспорював інкриміновані йому обставини вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку з чим просив розглядати справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, місцевим судом було з`ясовано, чи правильно розуміє ОСОБА_9 зміст обставин зазначеного вище кримінального правопорушення, які ним не оспорювались, чи немає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Після чіткого, детального та розгорнутого пояснення судом першої інстанції змісту норми ч.3 ст.349 КПК України ОСОБА_9 ствердно заявив про бажання здійснення судового розгляду за вказаним вище порядком (відповідно до ч.3 ст.349 КПК України), засвідчивши зрозумілість правових наслідків такого розгляду та добровільності своєї позиції. Захисник також підтримав наведену вище процедуру проведення розгляду справи.

Отже, вимоги ч.3 ст.349 КПК України місцевим судом були виконані належним чином.

На підставі викладеного вище, суд першої інстанції визнав доведеним і встановив, що в середині грудня 2021 року у вечірній час доби ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , діючи повторно, проник у салон автомобіля ОСОБА_10 марки «ВАЗ 21063», н.з. НОМЕР_1 , звідки таємно викрав належне останньому майно на загальну суму 5 126 гривень 98 копійок. У зв`язку з цим, місцевий суд дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ним злочину за наведених вище обставин, правильно кваліфікувавши його дії за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та поєднане з проникненням у сховище.

Натомість, твердження обвинуваченого про інший час вчинення ним крадіжки майна ОСОБА_10 , аніж той, що було встановлено в оскаржуваному вироку, з посиланням в контексті наведеного на дані проведеного з ним (обвинуваченим) слідчого експерименту та заяви ОСОБА_10 про вчинення злочину, є необґрунтованими, так як у силу ч.3 ст.349, ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, в тому числі й щодо дати та часу вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, аналіз положень ч.3 ст.349 КПК України свідчить про те, що предметом судового розгляду в досліджуваному випадку за епізодом №1 виступають обставини вчиненого кримінального правопорушення в аспекті їх обсягу та змісту, що були підтверджені обвинуваченим, визнані та не оспорювались учасниками судового провадження, у зв`язку з чим до завдань суду першої інстанції при розгляді справи в спрощеному порядку не належало дослідження доказів щодо фактичних обставин пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а завдання місцевого суду полягало в іншому - об`єктивно перевірити наявність підстав для застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, що було здійснено першою судовою інстанцією з дотриманням вимог закону.

Також позбавлені підстав і доводи апеляційних скарг з приводу необхідності призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.

З аналізу ж приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_9 26 епізодів кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий (6 разів), зокрема, за вчинення злочинів проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, але, не бажаючи ставати на шлях виправлення, знову вчинив кримінальні правопорушення, в тому числі корисливої спрямованості, має постійне місце проживання, до затримання був працевлаштований у ТОВ «Укролія», одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, у 2015 році знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: психічні розлади й розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, має низку серйозних захворювань, є обмежено придатним до військової служби за станом здоров`я, відсутність скарг щодо нього за місцем проживання, видачу ОСОБА_9 частини викраденого майна поліції та подальше її повернення потерпілим, думку потерпілих і представника потерпілої особи про призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, та відсутність обставин, що його обтяжують.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, що виключає можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням за ст.75 КК України.

Водночас підставою ж для застосування приписів ст.69 КК України є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а дані обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням особи винного, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто зменшувати його ступінь суспільної небезпеки до такого рівня, який виходить за межі, типові для кримінальних правопорушень даного виду (окремого його різновиду).

Ці обставини чи сукупність обставин мають бути у причинному зв`язку з цілями кримінального правопорушення, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Проте обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який уперто не бажає ставати на шлях виправлення, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених ним 26 епізодів тяжких злочинів, 24 із яких вчинено в умовах воєнного стану - в період найбільш несприятливого для суспільства часу, тяжких обставин і умови, в яких опинилося суспільство, чим нетхував обвинувачений, а тому є відсутніми підстави для обрання останньому заходу примусу в розмірі, нижчому від найнижчої межі, встановленої у відповідній нормі кримінального закону.

Усупереч доводам апеляційних скарг, частину викраденого обвинуваченим майна було повернуто потерпілим саме завдяки діяльності поліції, після та внаслідок викриття нею злочинної діяльності ОСОБА_9 . При цьому, сам по собі факт такого отримання потерпілими частини майна, яким у них заволодів обвинувачений, було враховано місцевим судом у сукупності з іншими обставинами, які мають значення в ході обрання заходу примусу та порядку його виконання. Вжиття самостійних заходів для відшкодування ОСОБА_9 шкоди потерпілій стороні, про що йдеться в його апеляційній скарзі, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Колегія суддів ураховує надані стороною захисту під час апеляційного розгляду дані про те, що обвинувачений задовільно характеризується за місцем попереднього ув`язнення (стягнень і заохочень не має, не працює), має матір пенсійного віку, яка отримує пенсію за віком, однак ці дані з огляду на викладені вище обставини в їх сукупності не є мотивованою й достатньою підставою для призначення йому покарання на підставі ст.69 чи ст.75 КК України.

Разом з цим, на доводи апелянтів щодо наявності у ОСОБА_9 захворювань, які, на думку сторони захисту, є підставою для подальшого звільнення обвинуваченого від відбування заходу примусу, апеляційний суд додатково зауважує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.84 КК України особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або ухвалення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Пунктом 6 ч.1 ст.537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 КПК України, вирішує питання про звільнення від покарання за хворобою.

Тому при встановленні захворювань, які перешкоджають виконанню покарання, за умови їх належного підтвердження, це може слугувати самостійною підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання відповідно до ст.84 КК України та складає самостійний предмет дослідження й оцінки суду в установленому законом окремому порядку (при виконанні вироку), водночас у даному апеляційному провадженні не свідчить про наявність тих обставин, які би вказували на необхідність і доцільність звільнення ОСОБА_9 від відбування заходу примусу з випробуванням із встановленням іспитового строку чи зменшення йому розміру покарання.

Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Таким чином, призначене ОСОБА_9 покарання, яке є наближеним до мінімального, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 27 листопада 2023 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4