Справа № 626/857/23
Провадження № 1-кс/626/930/2024
УХВАЛА

про скасування арешту майна

05 червня 2024 року Слідчий суддя Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді клопотання ОСОБА_3 , яке подав його представник адвокат ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженні за № 0000280 від 03.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2024 року до суду надійшло вищезазначене клопотання із якого слідує таке.

В провадженні слідчого відділення №2 СВ Красноградського РВП перебуває кримінальне провадження за № 0000280 від 03.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

10.04.2023 року ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду в рамках проведення досудового розслідування було накладено арешт на особисті грошові кошти ОСОБА_3 з братом ОСОБА_3 в сумі 21 500 гривень, які вилучені в ході обшуку 07.04.2023 року в їх домоволодінні .

На даний час з дня накладення арешту пройшло більше року, підозра ОСОБА_3 не вручена, він проживає разом з братом- інвалідом за яким здійснює постійний догляд. Вилучені кошти належать їм обом так як, в період з грудня місяця 2022 року по 10.02.2023 року ними отримано коштів без врахування щомісячних платежів в розмірі 58 819 гривень, а саме за проданий будинок від ОСОБА_5 39 600 гривень, за оренду земельної ділянки в сумі 19 819, 37 гривень. Крім того, заявник отримує 2 2250 грн щомісячно за здійснення догляду за братом інвалідом та 2 220 гривень від міжнародних організацій. Ніяких доказів у органу досудового розслідування, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 причетні до вчинення крадіжки немає, підозра грунтується тільки на рапорті працівника поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_3 з братом мають по кримінальному провадженні статус свідків.

Також адвокат зазначає, що арешт коштів має негативні наслідки для ОСОБА_3 з братом, так як їх відсутність унеможливлює забезпечення їх сім`ї мінімальними життєвими потребами, сплати комунальних послуг та ліків, які постійно потребує хвора людина.

В судове засідання ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 не з`явились, згідно телефонограми адвокат просив задовольнити клопотання та провести судове засідання без їх участі.

Від слідчого СВ ВП №1 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 надійшло письмове пояснення, згідно якого вона просить прийняти рішення на розсуд суду.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Суд розглядає клопотання у відсутності власника майна на підставі наявних доказів.

Неявка інших учасників не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії не з`явились в судове засідання, слідчий суддя вважає за можливим розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Слідчий суддя, проаналізувавши доводи викладенні авдвокатом у клопотанні, вивчивши додані до нього матеріали, дійшов до такого висновку.

В провадженні слідчого відділення №2 СВ Красноградського РВП перебуває кримінальне провадження за № 0000280 від 03.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

10.04.2023 року ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду в рамках проведення досудового розслідування було накладено арешт на особисті грошові кошти ОСОБА_8 з братом в сумі 21 500 гривень, які вилучені в ході обшуку 07.04.2023 року в його домоволодінні .

Зі змісту ухвали, якою було накладено арешт на вищевказані гррошові кошти вбачається, що арешт було накладено з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Накладення арешту на майно можливе лише за умови наявності підстав вважати, що воно є доказом злочину, що повинно бути встановлено в судовому порядку на підставі достатніх й допустимих доказів, наданих слідчим.

Як вбачається з наданих заявником документів, матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу того, що арештовані кошти набуто заявником чи його братом у власність будь-яким протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

З наявних у слідчого судді матеріалів клопотання не вбачається, що арештоване майно, яке належить заявнику набуто кримінально протиправним шляхом, або отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, вилучені під час обшуку у заявника грошові кошти не можуть виступати доказом в розумінні ст. 98 КПК України та жодним чином не можуть підтверджувати факт здійснення кримінального правопорушення.

Крім того, згідно вимог ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ч. 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики європейського суду з прав людини.

Разом з цим, ЄСПЛ у рішеннях у справах «Амюр проти Франції» «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Украша-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» вказав, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Так, у відповідності до усталеної практики ЄСПЛ в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антіш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007).

Аналогічна правова позиція відображена ЄСПЛ, як у справі «Бакланов проти Росії», так і в справі «Фрізен проти Росії», в яких суд зазначив що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.

Разом з цим, як вбачається з вищевикладеного, накладений арешт не сприяє швидкому, повному та неупередженому розслідуванню у кримінальному провадженні та будь-яким чином не пов`язаний з розслідуванням конкретного злочину.

Таким чином, окрім факту належності майна до предмету злочину, використання його як засобу чи знаряддя вчинення злочину чи одержання внаслідок вчинення злочину та/або встановлення, що воно є доходами від такого майна, для застосування арешту майна орган досудового розслідування повинен був довести, що ОСОБА_8 здобув грошові кошти незаконно.

Натомість, жодних відомостей щодо дослідження цих фактів та доказів, які підтверджують наявності у арештованого майна таких ознак, на даний час не встановлено.

Навпаки із документів, які долучені до клопотання, а саме копії державного акту про наявність у власності заявника земельної ділянки площею 4, 67 га, копіями розписок про отримання ним за проданий будинок 07.02.2023 року та 10.02.2023 року 24 600 грн, випискою по картковому рахунку ОСОБА_8 АТ КБ «Приватбанк» про отримання ним 12.01.2023 року за оренду земельної ділянки 19 819, 37 гривень та щомісячних платежів в суммі 2 220 гривень, витікає, що заявник із братом ОСОБА_8 мали відповідні доходи, що давали їм можливість накопичити суму, яку вилучили працівники поліції.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому існуванні арешту майна відпала необхідність, а тому клопотання адвоката підлягає задоволенню.

Керуючись ст.174 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_4 поданого в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного в межах кримінального провадження № 0000280 від 03.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду від 10.04.2023 у кримінальному провадженні №0000280 від 03.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме на гроші в сумі 21 500 гривень, купюри номіналом по 500 гривень кожна з наступними номерами:

-ХД 6354087; ЦБ 6907712; ЄБ 0021244; ЗВ 1279576; АП 2470332; АВ 5988056; ЕЄ 3265267; ЕБ 6437825; ЕЕ 5186428; ЕИ 0101128; АЄ 0861302; ХЄ 6654263; АЗ 8319063; ХВ 9846360; БВ 0558876; АН 1534523; ГБ 3475210; ХВ 7334084; АА 7566168; ВЄ 6775130; АБ 1196261; ЄБ 2273029; ЗВ 8308268; ЄЖ 5837755; ЄГ 4184774; ЄБ 7648949; ВЖ 0847969; ХИ 5879677; БА 3573605; ХИ 5886186; АВ 9537625; ЕЖ 5202440; ВФ 5637846; ЗГ 3048798; ХА 6906019; МА 8303236; ЗБ 6105374; ГА 1156341; ХИ 8182373; МВ 6607966; ЄА 7828281; АП 0235239; АЛ 2480132, які поміщено та упаковано до сейф-пакету № 7094247 з підписами понятих та учасників.

Вищезазначені грошові кошти повернути власникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя