Справа № 192/390/24
Провадження № 1-в/192/38/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

представника ДУ «СВК (№21)» ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, який відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)», за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 17.02.2020 року, яким засуджений за ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України та вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області яким засуджений за ч.3 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України у виді 5 років позбавлення волі,

Початок строку: 13.09.2019 року

Кінець строку: 13.09.2024 року

ВСТАНОВИВ:

Начальник ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, посилаючись на те, що за час відбування останнього покарання ОСОБА_5 з 16.09.2019 року утримувався в державній установі «ДУВП (№4)». Порушень режиму утримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 05.11.2020 року відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», був працевлаштований днювальним їдальні установи, до праці ставився сумлінно, режиму утримання дотримувався свідомо. Постановою начальника ДУ СВК№21 від 28.04.2023 на підставі ст. 101 КВК України був переведений до дільниці соціальної реабілітації, як такий, що стає на шлях виправлення. Працевлаштований днювальним штабу установи, до праці ставиться сумлінно, проявляє особисту ініціативу при виконанні завдань, з наданим об`ємом роботи справляється в повному обсязі, має 9 заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, та мав одне стягнення, яке погашене в установленому законом порядку. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Визнає провину у скоєних злочинах. Вирішене питання реєстрації. До колонії надійшло 3 виконавчих листа 2120,40 відшкодовано повністю, 2096,11- відшкодовано повністю та 5821,51 грн. відшкодовано частково (150,59 грн.), позитивно налаштований на відшкодування заборгованості та в подальшому планує відшкодувати повністю.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» в судовому засіданні подання підтримав з підстав в ньому викладених.

Засуджений в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив звільнити його умовно-достроково, зазначив, що шкодує про вчинене, більше не скоюватиме подібного, хоче допомагати матері.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що подання підлягає задоволенню.

Суд, вислухавши представника ДУ «СВК №21», засудженого, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, встановив таке.

Відповідно до ст. 81 КК України особам, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбування покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, зокрема, за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 ще станом на 13.01.2023 відбув 2/3 частини строку покарання призначеного за вироками Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська та Петриківського районного суду Дніпропетровської області. Комісією Державної установи «СВК (21)» 10.02.2023 року було відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання з підстав недоведення засудженим свого виправлення.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу ОСОБА_5 має дев`ять заохочень вісім з яких за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, що застосовані до нього 13.07.20021 року, 13.10.2022 року, 23.01.2023 року, 11.04.2023 року, 20.07.2023 року, 20.08.2023 року, 19.10.2023 року, 16.01.2024 року. Мав 1 стягнення у вигляді попередження застосоване 06.10.2021, яке 02.04.2022 було знято у виді заохочення.

З досліджених судом матеріалів особової справи та наданих суду копій документів, судом не було встановлено участі засудженого ОСОБА_5 у реалізації будь-яких програм диференційованого виховного впливу, тому посилання в поданні адміністрації на його участь у «Підготовці до звільнення» безпідставне. ОСОБА_5 суду пояснив, що після переведення його до дільниці соціальної реабілітації на будь-що окрім роботи не вистачає часу.

Суд враховує, що засуджений не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, як встановлено під час розгляду подання і в реалізації програми диференційованого виховного впливу, які на думку суду, формують у засуджених під час відбування покарання основу для позитивних змін особистості та готує їх до правослухняної та самокерованої свідомої поведінки після звільнення.

Судом враховано, що засуджений став на шлях виправлення у зв`язку з чим постановою начальника СВК№21 від 28.04.2023 його на підставі ст. 101 КВК України було переведено до дільниці соціальної реабілітації.

Згідно довідки наданої суду з червня 2023 року засуджений ОСОБА_5 отримує заробітну плату, яка з липня 2023 року становить 3350 грн. Одночасно засуджений має не виконане зобов`язання за виконавчим листом у розмірі 5670,92 грн., суд критично оцінює доводи адміністрації щодо позитивного налаштування на відшкодування заборгованості в подальшому, враховуючи відсутність наполегливості у відшкодуванні матеріальних збитків, нанесених злочином за яке відбуває покарання перебуваючи в установі в якій отримує дохід.

Судом було проаналізовано поведінку та характеристику ОСОБА_5 за весь період відбуття ним призначеного покарання та за характеристиками в матеріалах особової справи до його переведення до дільниці соціальної реабілітації ОСОБА_5 посередньо ставився до праці, безвідповідально ставився до виконання робіт з благоустрою установи та суспільної необхідності в них не вбачав.

Праця ОСОБА_5 та сумлінність ставлення до неї були предметом розгляду адміністрації неодноразово у зв`язку з чим він неодноразово заохочувався. При цьому суд також бере до уваги застосоване до ОСОБА_5 стягнення, яке 02.04.2022 було знято у виді заохочення. Вказане у сукупності не може оцінюватись судом як сумлінна поведінка протягом всього строку відбування покарання.

Суд враховує, що характеристика засудженого ОСОБА_5 змінилась після переведення його до дільниці соціальної реабілітації, що саме по собі є заохочувальною нормою кримінально-виконавчого законодавства.

Суд вважає, що самі лише заохочення засудженого та факт його роботи в установі не є беззаперечними доказами його виправлення,є лише критеріями, які тільки в сукупності з даними, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому можуть бути прийняті до уваги судом та покладені в основу висновку про доведеність виправлення.

Поведінка ж ОСОБА_5 протягом всього строку відбування покарання не дає суду підстав для обґрунтованості висновку про його виправлення.

Судом також враховано особу ОСОБА_5 в цілому, який раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі за аналогічні корисливі злочини проти власності, неодноразово до нього застосовувалось умовно-дострокове звільнення, тобто засуджений розуміє якою має бути поведінка для можливості умовно-дострокового звільнення.

Суд вважає, що суттєвих змін в особистості ОСОБА_5 за час відбування покарання не відбулось, він не довів суду щирості каяття у вчинених злочинах за які відбуває покарання. Крім того, вчинення ним нових злочинів не виключено на що вказує середній ризик можливості їх вчинення визначений за результатами відповідної оцінки проведеної в установі.

На думку суду адміністрацією установи після відмови в направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення 10.02.2023 застосовано адекватне позитивним змінам особистості засудженого заохочення у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації в якій ОСОБА_5 продовжує працювати.

Суд вважає, що основна мета призначеного ОСОБА_5 судом покарання на даному етапі його відбування не досягнута, відшкодування збитків засуджений відкладає на майбутнє, щирого каяття у вчиненому не виявляє, суд цього не побачив.

Суд враховуючи особу засудженого в цілому вважає, що позитивні зміни в його особистості не є усталеними, є ситуативними, призначене судом покарання ОСОБА_5 сприймає не як належну міру відповідальності за вчинене.

Стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_5 та відсутності необхідності повного відбуття ним призначеного покарання зарано, тому суд не погоджується ані з доводами адміністрації та засудженого, ані з позицією прокурора.

За наведених вище обставин у їх сукупності суд не вважає поведінку ОСОБА_5 протягом всього строку відбування покарання сумлінною, на думку суду формальна сумлінність поведінки засудженого викликана не щирістю змін його особистості, а самим лише прагненням до заохочення.

Суд вважає, що умовно-достроковим звільненням ОСОБА_5 не буде досягнуто попереджувального впливу як на його поведінку так і на поведінку інших осіб.

За відсутності достатніх доказів виправлення ОСОБА_5 суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим - з моменту вручення копії ухвали.

Повна ухвала складена 06.03.2024 року.

Суддя ОСОБА_1