КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастова Київської області, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 29 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва задовольнив клопотання прокурора та застосував до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26 травня 2024 року включно.

Цією ж ухвалою суд визначив ОСОБА_5 розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншими фізичною або юридичною особою, у разі внесення якої, поклав на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати закордонний паспорт чи інший документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив з того, що в ході розгляду клопотання прокурора, знайшли своє підтвердження ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені висновки суд обґрунтував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, а тому усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначене, у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, він може вжити заходів, спрямованих на переховування від суду.

Також судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий, тривалий час ухилявся від суду, володіючи інформацією про наявність кримінального провадження щодо нього, змінював місце проживання, що, на думку суду, свідчить про існування ризику вчинення нового кримінального правопорушення.

Окрім цього, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має стабільного джерела доходу, що свідчить про відсутність в обвинуваченого стійких соціальних зв`язків та підкріплює існування встановлених судом ризиків.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 скасувати. Змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме на домашній арешт або особисте зобов`язання.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки на теперішній час необхідність у застосуванні найбільш суворого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 відсутня, з наступних підстав.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, якого він, як стверджує захисник, фактично не вчиняв.

Стороною обвинувачення при поданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як вважає захисник, не доведено жодного з ризиків, передбачених, пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: щодо переховування від органів досудового розслідування або суду; щодо незаконного впливу на потерпілого та свідків та щодо вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 має постійне місце проживання, рідну матір та не має можливості виїхати за межі України під час воєнного стану. Сторона обвинувачення не надала доказів можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків з боку ОСОБА_5 .

Доказів того, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, сторона обвинувачення також не надала.

На думку апелянта, суд першої інстанції, не перевірив відповідність клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК України, без належного обґрунтування заявлених ризиків для необхідності обрання запобіжного заходу.

У зв`язку з цим, прийняте судом рішення, на думку апелянта, є необґрунтованим, а зазначені в ньому ризики, не підтверджені належними та допустимими доказами та не доведені прокурором.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги захисника обвинуваченого на ухвалу суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснено без участі сторін кримінального провадження, оскільки прокурор та захисник обвинуваченого, будучи належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибули та не повідомили суд про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали за клопотанням прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обговоривши доводи апеляційної скарги його захисника, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, в тому числі для застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від суду; впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення, підстави для скасування або зміни оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не навів обґрунтування існування жодного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не оцінив у сукупності та не взяв до уваги всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 178 цього Кодексу, що враховуються при обранні запобіжного заходу, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого виняткового запобіжного заходу, яким є тримання під вартою, в тому числі дані про особу обвинуваченого, який після призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта ухилявся від явки до суду, у зв'язку з чим суд оголошував його у розшук та надав дозвіл на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та враховуючи їх сукупність, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_5 іншого більш м'якого запобіжного заходу.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Що ж стосується інших доводів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, зокрема щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину, то вони не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, оскільки вказані обставини не відносяться до предмету апеляційного розгляду, під час перевірки ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника, - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року, відповідно до якої суд застосував до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 26 травня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 761/3074/20

Номер провадження: 11-кп/824/3581/2024

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_7

Доповідач - суддя ОСОБА_1