ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000840 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця п/п «Большевик» Гомельського району Гомельської області Республіки Білорусь, громадянина України, розлученого, офіційно не працюючого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому майна. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня його затримання з метою направлення для відбування покарання до установи виконання покарань.

Вирішено питання щодо накладених арештів, речових доказів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, наприкінці червня 2023 року у ОСОБА_8 в порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів та психотропних речовин виник умисел, направлений на незаконне придбання особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин з метою їх подальшого зберігання та збуту за місцем свого мешкання.

27 червня 2023 року приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи по вул. Красіна в с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», маючи умисел, направлений на порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, придбав в особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, кристалічну речовину масою близько 1,5 г, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, а також особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено, - канабіс масою близько 30 г та екстракт канабісу масою близько 1 г, з метою подальшого збуту за місцем свого проживання, та за домовленістю мав повернути вартість придбаних наркотичних засобів та психотропних речовин після їх збуту.

Цього ж дня ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини та особливо небезпечних наркотичних засобів, переніс пакет із особливо небезпечною психотропною речовиною PVP та особливо небезпечними наркотичними засобами канабісом та екстрактом канабісу до місця свого мешкання - будинку АДРЕСА_1 , де почав незаконно їх зберігати з метою подальшого збуту.

У подальшому, 27 червня 2023 року приблизно о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи про заборону обігу особливо небезпечної психотропної речовини - РVР, незаконно збув ОСОБА_9 , реальні анкетні дані якого змінені, за попередньою домовленістю із останнім, три полімерні пакети із кристалічною речовиною масою відповідно 0,0316 г, 0,0335 г та 0,0294 г (загальна маса речовини 0,0945 г), яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-петан-1-он) масою відповідно 0,0189 г, 0,0182 г та 0,0158 г (загальна маса РVР 0,0529 г), за що отримав від останнього 450 грн.

28 червня 2023 року в період часу з 17 години 32 хвилин до 21 години 35 хвилин за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області проведено обшук, під час якого у приміщенні вказаного будинку виявлено:

- 5 сліп-пакетів з кристалічною речовиною білого кольору масою відповідно 0,1404 г, 0,0619 г, 0,0376 г, 0,0291 г, 1,1260 г (загальна маса речовини 1,395 г), яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР масою відповідно 0,1018 г, 0,0442 г, 0,0274 г, 0,0216 г, 0,8553 г, (загальна маса РVР 1,0503 г);

- сліп-пакет з речовиною чорного кольору масою 0,417 г, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - екстрактом канабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,398 г, та фрагмент пляшки з полімерного матеріалу чорного кольору, на поверхні якої виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,2769 г (загальна маса сухої речовини екстракту канабісу 0,6749г);

- два сліп-пакети із речовиною рослинного походження масою відповідно 30,983 г та 0,963 г (загальна маса речовини 31,946 г), яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якої в перерахунку на суху речовину становить відповідно 25,857 г, 0,834 г (загальна маса сухої речовини канабісу 26,691г), які ОСОБА_8 раніше незаконно придбав та зберігав за місцем свого фактичного мешкання з метою збуту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 307 КК України в частині призначеного йому покарання - змінити та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, із покладенням на обвинуваченого обов`язків у відповідності до ст. 76 КК України.

Свої вимоги сторона захисту мотивує тим, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 є занадто суворим та невідповідним даним про особу обвинуваченого, який як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав в повному обсязі та щиро розкаявся. Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченому в даному кримінальному провадженні відсутні.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений апеляційну скаргу підтримали, наполягали на її задоволенні з підстав та мотивів, викладений в ній, вказували на те, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити призначене судом першої інстанції покарання без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, із звільненням його від відбування покарання на підставі ст. ст. 75,76 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 408 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, та ніким з учасників провадження не оспорюються, тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Відповідно до ст. ст. 408, 409, 414 КПК України підставою для зміни судового рішення може бути невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченому, в тому числі і через його суворість.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання - це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинений злочин; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим; запобігання вчиненню нових злочинів з боку інших осіб.

Вищевказаних вимог закону при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, призначив обвинуваченому покарання, яке повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого.

Так, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язане із злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів або прекурсорів, яке виразилось у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, а також, врахував, обставини, які пом`якшують покарання - повне визнання своєї вини, щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання та призначив ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з конфіскацією всього належного йому майна, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановленим обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому за ч. 2 ст. 407 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, із звільненням від його відбування на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, то колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Так, положеннями ст. 69 КК України передбачено, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Тобто, правовий аналіз норм кримінального законодавства України щодо призначення покарання, передбачає, що відносно визначені, альтернативні та кумулятивні санкції статей Особливої частини КК України, як правило дозволяють суду обрати за злочин такий вид покарання, передбачений у санкції, і призначити його в тих, установлених у цій санкції межах, які цілком відповідають тяжкості вчиненого діяння, даним про особу винного та іншим обставинам справи. Разом з тим, закон ураховує, що особливості конкретної справи, сукупність певних обставин, що пом`якшують покарання, характеристика особи винного - усе це може призвести до виникнення таких життєвих ситуації, коли навіть мінімальне покарання, призначене в межах санкції, виявилось б надто суворим і тим самим не відповідало б поставленим перед ним цілям. Тому ст. 69 КК України надає суду право у виняткових (особливих) випадках "скоригувати" вимоги загальних засад п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України і призначити більш м`яке покарання порівняно з тим, яке передбачене за вчинений злочин у відповідній санкції статті Особливої частини КК.

При аналізі приписів ст. 69 КК України слід перш за все виходити з того, що за наявності передбачених у ній підстав суд має право призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено в законі (в санкції відповідної статті Особливої частини КК) у разі вчинення особою злочину будь-якого ступеня тяжкості.

Підставами призначення більш м`якого покарання визнані у ч. 1 ст. 69 КК України є дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпеку обвинуваченого; дані, які певним чином характеризують особу винного.

У свою чергу обставини, що пом`якшують покарання, які підстава застосування ст. 69 КК України, мають певну кількісну і якісну характеристики, а саме: суд повинен встановити наявність у справі не однієї, а кількох обставин (не менше двох); до них належать як обставини, що пом`якшують покарання, зазначені у ч. 1 ст. 66 КК України, так і визнані судом такими, що пом`якшують покарання, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України. Наявність цих обставин, безумовно, впливає не тільки на ступінь тяжкості злочину, а й на рівень небезпечності особи винного.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання в даному кримінальному провадженні визнано щире каяття та визнання вини у вчиненому злочині, яка була врахована судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання, інших обставин, які б значно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину чи рівень небезпеки особи винного ані на стадії судового провадження в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку не встановлено.

Надана в ході апеляційного провадження стороною захисту довідка про наявність в ОСОБА_8 "генералізованого атеросклерозу, тромбозу лівої нижньої кінцівки (персистуюча форма), ІХС: стенокардії напруги, 2-3 ст. епілепсії (фокальна форма) з частинами 3-5 р/тиждень приступами судом" колегією суддів не приймається до уваги, як підстава для застосування ст. ст. 69, 75, 76 КК України, оскільки дана довідка видана в приватному порядку, лікарем фізичною особою-підприємцем, і жодних належних та допустимих доказів, зокрема, висновків лікарсько-консультативної комісії, створеної при закладі охорони здоров`я або виписок стаціонарних епікрізів, складених лікарями закладу охорони здоров`я, щодо даних про перебіг хвороб, стан хворого, його госпіталізацію чи перебування на лікуванні, частоту звернень, обґрунтування клінічного діагнозу, а також щодо даних про проведені лікувальні заходи і рекомендації стосовно подальшого лікування і режиму хворого, які б дійсно підтверджували наявність таких серйозних захворювань в обвинуваченого до вищевказаної довідки стороною захисту не надано.

Разом із тим, не вбачаючи правових підстав для застосування ст. ст. 69, 75, 76 КК України при призначенні покарання, колегія суддів також бере до уваги предмет кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яким є особливо небезпечна психотропна речовина та особливо небезпечні наркотичні засоби, ступінь їх небезпечності для здоров`я людини та їх розмір.

Тому, з урахуванням особливостей цього кримінального правопорушення і обставин його вчинення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з його реальним відбуттям, що є на рівні мінімальної межі санкції вказаної норми, з конфіскацією майна, є співмірним меті застосування покарання та повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та даним про особу обвинуваченого. Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно - правильним. Підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

А тому, ні підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4