Справа № 158/1782/24 Провадження №11-сс/802/263/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 червня 2024 року, в рамках кримінального провадження № 0000617 від 31 травня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2024 року до слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання слідчої СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 за погодженням прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_11 про накладення арешту на тимчасово вилучене 31 травня 2024 року під час проведення огляду місця події на узбіччі автомобільної дороги сполученням «Ківерці Заброди» майно, а саме прозорий поліетиленовий пакет із зіп-защіпкою в якому знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, зовні схожа на наркотичну, який поміщено до спецпакету CRI1266454, транспортний засіб марки «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000617 від 31 травня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Клопотання мотивує тим, що СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000617 від 31 травня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

31 травня 2024 року, дізнавачем СД ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 у період часу з 18 год. 48 хв. по 20 год. 32 хв. було проведено огляд місця події на узбіччі автомобільної дороги сполученням «Ківерці Заброди», а саме салону транспортного засобу марки «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору, яким керував та власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де між водійським та пасажирським сидіннями, в ділянці ручного гальма, було виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакет із зіп-защіпкою, в якому знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, зовні схожа на наркотичну, який поміщено до спецпакету CRI1266454 та постановою слідчої СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_13 від 31 травня 2024 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Крім того, згідно протоколу додаткового огляду від 31 травня 2024 року, який проводився за вищевказаною адресою у період часу з 21 год. 37 хв. по 22 год. 02 хв. слідчою СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_13 було вилучено транспортний засіб марки «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору, яким керував та власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постановою слідчої СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_13 від 31 травня 2024 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні та передано на зберігання на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки вищевказане вилучене майно є майном, щодо якого є достатні підстави вважати, що воно є доказом скоєння кримінального правопорушення та відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, просить клопотання задовольнити та накласти арешт на вищезазначене майно тимчасово позбавивши його власника можливості відчужувати, розпоряджатись та користуватись будь яким чином даним майном до прийняття кінцевого рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 червня 2024 року вказане клопотання задоволено частково.

Накладено арешт на тимчасово вилучене 31 травня 2024 року під час проведення огляду місця події на узбіччі автомобільної дороги сполученням «Ківерці Заброди» майно, а саме:

- прозорий поліетиленовий пакет із зіп-защіпкою в якому знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, зовні схожа на наркотичну, який поміщено до спецпакету CRI1266454, який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000617 від 31.05.2024 року та передано на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів ГУНП у Волинській області за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово позбавивши можливості відчужувати, користуватись, розпоряджатись будь-яким чином даним майном до прийняття кінцевого рішення у вказаному кримінальному провадженні;

- транспортний засіб марки «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000617 від 31.05.2024 року та передано на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово позбавивши його власника можливості відчужувати, розпоряджатись будь яким чином даним майном до прийняття кінцевого рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Зобов`язано уповноважену особу СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області негайно повернути власнику ОСОБА_9 транспортний засіб марки «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору.

Накладаючи арешт на вищевказане майно, слідчий суддя вказав, що дане майно, відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, тому з метою збереження речових доказів та забезпечення проведення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, воно підлягає арешту.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000617 від 31 травня 2024 року за ознаками вчинення кримінального, правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України в частині арешту транспортного засобу марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, надавши можливість ним користуватися, відчужувати та розпоряджатись. Вказує, що транспортний засіб марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , який використовується у законний спосіб останнім для забезпечення власних потреб на особистий розсуд, а тому в оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутні належні обґрунтування, які б давали підстави для накладення арешту на вилучене авто.

Разом з тим, зазначає, що огляд місця події та повторний огляд було проведено без добровільної згоди володільця майна та в порушення вимог ст. 233 КПК України, без ухвали слідчого судді, що не відповідає приписам щодо належної правової процедури.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, думку представника власника майна ОСОБА_8 , який апеляційну скаргу підтримав із викладених у ній мотивів та просив її задовольнити, прокурора та слідчого, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З апеляційної скарги вбачається, що представник власника майна фактично оскаржує судове рішення в частині часткового задоволення клопотання слідчої про накладення арешту на майно, а саме - транспортний засіб марки «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору із забороною власнику ОСОБА_9 його відчужувати та розпоряджатися ним. В іншій частині судове рішення апелянтом не оскаржується, а тому апеляційному перегляду в даному провадженні відповідно до положень ст.404 КПК України не підлягає.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив частково клопотання слідчої про накладення арешту окрім іншого на: тимчасово вилучений під час огляду місця події 31.05.2024 року на узбіччі автомобільної дороги сполученням «Ківерці Заброди» транспортний засіб марки «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_9 , шляхом заборони на відчуження та розпорядження з передачею даного майна фактичному власнику, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовим доказом у межах кримінального провадження №0000617, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено, що зокрема транспортний засіб марки «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору, на який слідча окрім іншого просила накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання слідчої та накладення арешту на майно, зокрема транспортний засіб марки «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору, який був вилучений 31.05.2024 року на узбіччі автомобільної дороги сполученням «Ківерці Заброди», оскільки у даному кримінальному провадженні у випадку не накладення арешту на транспортний засіб він може бути відчужений власником.

Крім того, як встановлено з матеріалів доданих до клопотання та матеріалів кримінального провадження транспортний засіб марки «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору, яким керував та власником якого є ОСОБА_9 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, в салоні якого, при огляді було виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакет із зіп-защіпкою в якому знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, зовні схожа на наркотичну, а отже може бути визнаним знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, зокрема транспортний засіб марки «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого майна критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені слідчою фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно може зберегти на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для її арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчої матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_9 станом на день розгляду клопотання слідчої не мав процесуального статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, не впливає на правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для арешту майна, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування, всупереч вимог ст.ст. 223, 233, 234, 237 КПК України, проведено вилучення транспортного засобу в результаті обшуку та без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення такого обшуку, є безпідставними, оскільки, як убачається із матеріалів провадження, вищевказаний транспортний засіб вилучено під час огляду місця події 31.05.2024 року, який проводився у період з 21 год. 37 хв. по 22 год. 02 хв. на узбіччі автомобільної дороги сполученням «Ківерці Заброди», у порядку ст. 237 КПК України.

Згідно аналізу положень ч. 1 ст. 237 КПК України, така слідча (розшукова) дія як огляд місцевості, здійснюється слідчим, прокурором з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, та не потребує ухвали слідчого судді.

Відомостей про здійснення обшуку транспортного засобу марки «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_9 , під час огляду місця події 31.05.2024 року, який проводився у період з 21 год. 37 хв. по 22 год. 02 хв., у матеріалах справи відсутні та стороною захисту не надано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вказані доводи апелянта фактично зведені до оскарження законності проведеного огляду, що не є предметом даного апеляційного розгляду, натомість оцінка законності проведеної слідчої (процесуальної) дії - огляду, а також належності та допустимості отриманих унаслідок такої слідчої дії відомостей, може бути надана під час розгляду кримінального провадження по суті.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.06.2024 року надано дозвіл на проведення огляду місця події проведеного 31 травня 2024 року у період часу з 18 год. 48 хв. по 20 год. 32 хв. на узбіччі автомобільної дороги сполученням «Ківерці Заброди».

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування в оскаржуваній частині.

Ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на транспортний засіб «БМВ» д.н.з. « НОМЕР_1 », зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_9 , шляхом заборони на відчуження та розпорядження з передачею даного майна фактичному власнику, відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді в оскаржуваній частині.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді в оскаржуваній частині необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 376, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 червня 2024 року, в рамках кримінального провадження № 0000617 від 31 травня 2024 року, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді