Справа № 127/3827/24
Провадження № 1-в/127/75/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_4 про застосування умовно-дострокового звільнення без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням. Заяву засуджений мотивував тим, що ч. 3 ст. 81 КК України в редакції станом на момент розгляду справи не відповідає Конституції України та рішенню КСУ 6-р (II)/2021 від 16.09.2021 року, що позбавляє можливості застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення безпосередньо з довічного позбавлення волі, як особи, що довела своє виправлення. Вказує, що доказами його виправлення є наступне: отримання 14 подяк від адміністрації установи, диплому від ДДУ з ПВП, грамота від друкованого органу департаменту, лист-подяка від громадської організації, 12 свідоцтв про реєстрацію авторського права, виданих три книги, які містять його твори, 7 сертифікатів участі в неформальній освіті, 71 бал за методикою визначення ступеня виправлення та низький ризик вчинення повторного злочину. На підставі вказаного просив задоволити його клопотання.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав подану ним заяву за викладених в ній обставин. Також вказав, що норми ст. 82 КК України відносно нього не застосовувались, він на даний час відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі. Вважає ст. 82 КК України в чинній редакції дискримінаційною та такою, що порушує його права засудженого на обрання одного з двох альтернативних способів пом`якшення його становища внаслідок сумлінної поведінки та доведення виправлення, який є у всіх засуджених, крім засуджених до довічного позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 підтримав заяву свого підзахисного та просив суд її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення заяви засудженого та вказав, що на даний час Законом України передбачений чіткий порядок звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Так, умовно-достроковому звільненню засудженого до довічного позбавлення волі має обов`язково передувати заміна покарання більш м`яким покаранням. Тому вважав заяву засудженого необґрунтованою та передчасною.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали заяви та особову справу засудженого, дійшов висновку про недоцільність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_4 з наступних підстав.

З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_4 засуджений вироком Тернопільського обласного суду Тернопільської області від 21.09.2000 року за ст. 69, п. п. «а», «г», «і» ст. 93, ч. 1 ст. 229-6, ч. 1 ст. 222 КК України до довічного позбавлення волі. 12.12.2000 р.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 , він просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання на підставі Рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021, яким Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України. При цьому зазначає частину 4.1 вказаного Рішення, якою Суд свої висновки щодо неконституційності положень ст. 81,82 КК України мотивував зокрема і тим, що «заміна невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не має бути передумовою умовно-дострокового звільнення».

Суд зазначає, що на виконання вказаного Рішення Конституційного Суду України та рішень Європейського суду з прав людини, з метою усунення системної проблеми, 18.10.2022 Верховною Радою України прийнято Закони «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану», які набрали чинності 06.11.2022.

Вказаними Законами внесено зміни до КК України, КПК України та КВК України, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, на даний час Кримінальним кодексом України передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вказане не є призначенням двох видів основного покарання, як на це посилається засуджений, оскільки інститут заміни покарання більш м`яким покаранням сам по собі є процедурою заміни більш суворого покарання, призначеного вироком суду, на більш м`яке покарання, яке вироком суду не призначалось.

З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що відносно ОСОБА_4 заміна покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не застосовувалась. В даному випадку засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Враховуючи все вище зазначене, суд дійшов висновку, що заява засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасною та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 395, 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про застосування умовно-дострокового звільнення без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою протягом того ж строку з дня вручення копії ухвали.

Суддя :