Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/229/24, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та задоволено клопотання прокурора й продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 11.06.2024 включно без визначення розміру застави, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода Закарпатської області, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112, ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Порошково Перечинського району, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 , мешканця АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, внесене 25.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 про обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України.

-2-

Відмовляючи у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначення розміру застави та задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 й ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та розглядаючи питання доцільності збереження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_6 обвинувачуються в тому числі у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. При цьому, ризики які служили підставою для обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати, зокрема те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що їм загрожує у випадку визнання їх винними в інкримінованих кримінальних правопорушеннях; незаконно впливати на свідків, інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні; можуть продовжити свою злочинну діяльність та вчинити нові кримінальні правопорушення. Також судом констатовано, що ОСОБА_6 раніше засуджувався за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 358 КК України, не працює, змінював прізвище, змінюючи при цьому документи, що посвідчують особу, неповнолітніх дітей на утриманні не має, крім того, встановлено, що ОСОБА_7 неодружений, є військовослужбовцем та відповідно володіє навичками використання зброї та проведення бойових робіт, при цьому обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері національної безпеки, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ст. 342 КК України та був звільнений від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, а тому суд уважав за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, на 60 днів.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 просить ухвали суду від 15.04.2024 скасувати в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та обрати відносно останнього запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, а у разі відмови в його застосуванні визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом. Посилається на необгрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення і неправильність кваліфікації його дій. Стверджує про помилковість висновку суду першої інстанції щодо існування хоча б одного ризику, визначеного ст. 177 КПК України, оскільки всі ризики є необгрунтованими та у клопотанні дублюються із попередніх клопотань прокурора. За час перебування під вартою ОСОБА_6 не порушував процесуальних обов`язків, не має наміру переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, жодним чином не тиснув на свідків, а одна тільки тяжкість злочинів та незавершеність судового слідства не давали суду підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також уважав за доцільне, в разі неможливості застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, визначити ОСОБА_6 розмір застави - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_6 в а апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду в частині продовження йому строк запобіжного заходу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою й застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід непов`язаний з триманням під вартою або визначити розмір застави. В обґрунтування

-3-

доводів апеляційної скарги зазначає проте, що висновки суду в оскаржуваній ухвалі щодо продовження йому строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не підтверджені будь-якими доказами, оскільки такі не досліджувались та є безпідставними. Ризики, які вказані у клопотанні та ухвалі є також не обґрунтовані й жодним доказом не підтверджені а його заперечення проти чергового клопотання прокурора та додані з цього приводу докази судом безпідставно проігноровано.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Уважає, що ризики, на які прокурор посилався у клопотанні не підтверджені належними доказами, тому їх до уваги не слід брати. ОСОБА_7 має постійне місце проживання, є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , має на утриманні сина, який навчається за кордоном, а він, як батько, оплачує його навчання. Просить скасувати ухвалу суду в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувати відносно останнього запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, у разі не застосування такого, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України - в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , а також їх захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, промову прокурора на заперечення доводів апеляційних скарги сторони захисту, дослідивши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційний скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Частинами першою та третьою статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

-4-

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу, обґрунтовано взяв до уваги тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у разі доведення їх вини за пред`явленим їм обвинуваченням, зокрема за ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 112 КК України те, що судовий розгляд не закінчено, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не працює, раніше засуджувався за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 358 КК України, хоч і на даний час в силу положень ст. 89 КК України, уважається таким, що немає судимості, змінював прізвище та документи, що посвідчують особу, неповнолітніх дітей на утриманні немає, та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодружений, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, є військовослужбовцем та, відповідно, володіє навичками використання зброї та проведення бойових дій, при цьому обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері національної безпеки передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 112 КК України, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ст. 342 КК України та був звільнений від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Тому, виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються, конкретних обставин, за яких вчинені діяння та даних про їх особу, є обґрунтовані підстави уважати, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або інших осіб у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачуються.

Апеляційний суд уважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної їх процесуальної поведінки.

-5-

При цьому, апеляційний суд зазначає, що застосований щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень (допит свідків, дослідження письмових й речових доказів), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з чим погоджується й колегія суддів уважаючи, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, а також дієвості кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про можливість застосування відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі з огляду на введення в дію положень ч. 6 ст. 176 КПК України лише 14.04.2022, тобто після застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів відхиляє, оскільки попередня редакція ст. 176 КПК України, також містила заборону в застосуванні запобіжних заходів у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України.

Твердження сторони захисту з приводу безпідставної відмови судом у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу та наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія уважає непереконливими.

Вирішуючи питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема домашнього арешту, суд першої інстанції, всупереч доводів сторони захисту, дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Не вбачається обставин, які б виправдовували застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу.

Більш того, суворість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України, в рази підвищує суспільну значущість даного кримінального провадження, що вимагає від суду дотримання високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів і додатково переконує у правильності прийнятого рішення.

Крім того, під час розгляду клопотання обвинуваченого судом було враховано також положення ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема 109-114-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у виді тримання під вартою.

Також, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах контрольного провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання їх під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

-6-

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачені і не мають на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, однак, обставини, за яких вчинено інкриміновані їм кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, а також вищенаведені дані про їх особу, дають обґрунтовані підстави уважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника доводи, в тому числі і щодо міцних соціальних зв`язків, наявності онкохворої дружини та трьох онуків на утриманні, а також твердження захисника-адвоката ОСОБА_8 про наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, сина на утриманні, оплату його навчання за кордоном, а також те, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем, були предметом перевірки та розгляду судом першої інстанції і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені доводи не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду, а відтак, і застосування щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів.

Окрім того, абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, передбачених ст. 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України, з урахуванням встановлених ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та не втратили своєї актуальності, а також обставин особливо тяжких кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, з огляду на положення абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні оскаржуваної ухвали правильно не визначив розмір застави ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг в цій частині слід визнати необґрунтованими і такі відхиляються.

Колегія судів не перевіряє доводи сторони захисту про те, що сукупність досліджених судом доказів доводить безпідставність обвинувачення та свідчить про невинуватість обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки суд апеляційної інстанції не повинен дублювати повноваження суду першої інстанції і може перевірити вищевказані доводи тільки під час оскарження остаточного рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи

-7-

продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Всупереч доводам апеляційних скарг захисників-адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дотримався вимог кримінального процесуального закону, розглянув питання доцільності продовження обвинуваченим строку тримання під вартою та постановив ухвалу відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника про те, що ризики, на які прокурор посилався у клопотанні не підтверджені жодними належними доказами, тому їх слід уважати припущенням, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Інші доводи наведені в апеляційних скаргах, не спростовують висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги, доводи яких не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2024, щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді