Шаргородський районний суд
В И Р О К

Іменем України

08 квітня 2024 року

м. Шаргород

Справа № 152/1701/23

провадження № 1-кп/152/28/24

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000090, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Котюжани Мурованокуриловецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, особу якого встановлено за паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 06.05.2004, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше судимого: за вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10.02.2010 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з випробуванням та встановленням іспитового строку на два роки в силу вимог ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України; за вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27.07.2011 за ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців; за вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 21.01.2015 за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки один місяць; за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.01.2020 за ч.1 ст.296, ч.3 ст.299 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяці; ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04.11.2021 замінено невідбуту частину покарання на більш м`яке обмеження волі на строк два роки п`ять місяців одинадцять днів; звільненого з місця відбування покарання 15.06.2023 на підставі ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 07.06.2023 умовно-достроково на вісім місяців двадцять сім днів,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Шаргородського відділу

Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Обвинувачений ОСОБА_3 , маючи незняту та непогашену у передбаченому законом порядку судимість за вироком Шаргородського районного суду від 13.01.2020 за ч.1 ст.296, ч.3 ст.299 КК України, 07.10.2023 приблизно о 17 годині 30 хвилин, будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці, зокрема, у приміщенні будинку культури АДРЕСА_3 , діючи з хуліганських мотивів, проявляючи при цьому винятковий цинізм із очевидною демонстративною зневагою до існуючих у суспільстві загальноприйнятих правил поведінки та норм моралі, грубо порушуючи громадський порядок та ігноруючи присутність навколо оточуючих людей, не реагуючи на неодноразові зауваження громадян, розпочав чіпляння до дітей, котрі знаходилися в приміщенні будинку культури, та, достовірно знаючи, що за його діями спостерігають сторонні особи, в тому числі неповнолітні діти, зневажаючи громадський порядок та існуючі у суспільстві загальновизнані правила поведінки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, демонстративно, маючи на меті протиставити себе загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, нехтуючи нормами моральності, знаходячись у положенні стоячи, оголив свій статевий орган, демонструючи його публічно перед неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та їх викладачем хореографії ОСОБА_12 .

В подальшому, цього ж дня приблизно о 17 годині 40 хвилин ОСОБА_3 , маючи єдиний продовжуваний умисел на вчинення кримінального правопорушення, діючи з хуліганських мотивів та проявляючи при цьому винятковий цинізм із очевидною демонстративною зневагою до існуючих у суспільстві загальноприйнятих правил поведінки та норм моралі, грубо порушуючи громадський порядок та ігноруючи присутність навколо оточуючих людей, після того як неповнолітні діти залишили приміщення будинку культури, попрямував за ними та на дворі, поблизу вхідних дверей до будинку культури, демонстративно, маючи на меті протиставити себе загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, нехтуючи нормами моральності, повторно оголив свій статевий орган, демонструючи його публічно перед неповнолітніми дітьми, виражаючись при цьому нецензурною лайкою.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.296 КК України. Суду показав, що проживає у с. Клекотина Жмеринського району Вінницької області. Раніше він був засуджений вироком Шаргородського районного суду 13.01.2020 за ч.1 ст.296 та ч.3 ст.299 КК України та відбував покарання у виді позбавлення волі, яке згодом було замінено на обмеження волі, звільнений умовно достроково. 07.10.2023 вдома він вжив приблизно 200 300 грам горілки і приблизно о 17 годині 30 хвилин, будучи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов у сільський будиноккультури, там грала музика, на сцені танцювали діти, він теж пішов на сцену, щоб потанцювати, при цьому спустив штани, оголив свій статевий орган, і так стояв декілька хвилин, демонструючи його публічно перед дітьми, які почали кричати, тікати. Вчителька сказала дітям, щоб виходили на вулицю і вимагала, щоб він вийшов з приміщення будинку культури. На вимогу вчительки він вийшов на вулицю, і там ще знімав штани, виражався в адресу дітей нецензурними словами, на зауваження не реагував.

Обвинувачений ОСОБА_3 запевняв суд, що щиро розкаюється у скоєному, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання, просив його суворо не карати.

Малолітні та неповнолітні потерпілі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у судове засідання не викликалися, оскільки, відповідно до вимог ч.2 ст.6 СК України, вони є неповнолітніми та малолітніми, у зв`язку із чим, за правилами ст.59 КПК України, до участі в справі залучено їх законних представників.

Законні представники малолітніх та неповнолітніх потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , в судовий розгляд не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від них поступили заяви про розгляд справи в їх відсутності. Претензій майнового характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 не мають, при призначенні покарання покладаються на вирішення суду (а.с.159 - 64).

Прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечують щодо проведення судового розгляду у відсутності законних представників малолітніх та неповнолітніх потерпілих.

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Заслухавши думку присутніх учасників судового засідання: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_5 , суд вважає за можливе проведення судового розгляду без участі законних представників потерпілих.

IІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Відповідно до вимог ч.5 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, в силу вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

У обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 296 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду, та, згідно зі ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності, а саме: на показання свідка обвинувачення, та відомості, що містяться у письмових доказах, речових доказах, наданих стороною обвинувачення.

Свідок обвинувачення ОСОБА_12 суду показала, що вона працює хореографом у будинку культури с. Клекотина Жмеринського районну Вінницької області. 07.10.2023 приблизно о 17 год. 30 хв. під час репетиції, на якій перебувало 16 дітей різного віку, які танцювали на сцені, в зал зайшов ОСОБА_3 , який був у нетверезому стані, вийшов на сцену, почав танцювати, матюкатися. Потім вона побачила, що ОСОБА_3 хоче стягувати з себе штани, почала вимагати припинити хуліганські дії, а дітям сказала, щоб негайно залишили приміщення будинку культури. Через хуліганські дії ОСОБА_3 репетицію вона вимушена була припинити. ОСОБА_3 на зауваження не реагував, висловлювався в адресу дітей нецензурною лайкою, продовжував свої хуліганські дії і за межами приміщення будинку культури.

Крім показань обвинуваченого, свідка, допитаних у судовому засіданні, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 також доводиться відомостями, що містяться у досліджених у судовому засіданні доказах, що надані стороною обвинувачення:

- даними з витягу з ЄРДР, із якого вбачається, що 07.10.2023 до ЧЧ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення від жительки с. Клекотина Жмеринського району Вінницької області ОСОБА_6 про те, що 07.10.2023 приблизно о 17 год.40 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у громадському місці - будинку культури с. Клекотина Жмеринського району Вінницької області демонстрував свій оголений статевий орган (а.с. 171);

- даними рапорту старшого інспектора-чергового ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, із якого вбачається, що 07.10.2023 до ЧЧ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення від жительки с. Клекотина Жмеринського району Вінницької області ОСОБА_6 про те, що 07.10.2023 приблизно о 17 год.40 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у громадському місці - будинку культури с. Клекотина Жмеринського району Вінницької області демонстрував свій оголений статевий орган. При виїзді на місце події встановлено, що ОСОБА_3 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні будинку культури с. Клекотина чіплявся до присутніх та декілька разів демонстрував статевий орган (а.с.172);

- даними протоколу огляду місця події приміщення будинку культури АДРЕСА_1 твід 09.10.2023, з фототаблицямивказаного огляду, де зафіксовано та описано територію та приміщення будинку культури (а.с.176 - 185);

- даними постанови від 09.10.2023 про визнання речовим доказом DVD R диску з відеозаписом фіксації події кримінального правопорушення (а.с.188).

Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом було повно, всебічно та неупереджено досліджено всі докази, подані сторонами кримінального провадження. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.

ІІІ. Мотиви, із яких виходив суд при ухваленні вироку та положення закону, якими керувався

Згідно зі ст. 22 КПК України, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в тому, що він 07.10.2023 приблизно о 17 годині 30 хвилин, будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці, зокрема, у приміщенні будинку культури, в АДРЕСА_3 , діючи з хуліганських мотивів, проявляючи при цьому винятковий цинізм із очевидною демонстративною зневагою до існуючих у суспільстві загальноприйнятих правил поведінки та норм моралі, грубо порушуючи громадський порядок та ігноруючи присутність навколо оточуючих людей, не реагуючи на неодноразові зауваження громадян, розпочав чіпляння до дітей, котрі знаходилися в приміщенні будинку культури, та, достовірно знаючи, що за його діями спостерігають сторонні особи, в тому числі неповнолітні діти, зневажаючи громадський порядок та існуючі у суспільстві загальновизнані правила поведінки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, демонстративно, маючи на меті протиставити себе загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, нехтуючи нормами моральності, знаходячись у положенні стоячи, оголив свій статевий орган, демонструючи його публічно перед неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та їх викладачем хореографії ОСОБА_12 .

В подальшому, цього ж дня приблизно о 17 годині 40 хвилин ОСОБА_3 , маючи єдиний продовжуваний умисел на вчинення кримінального правопорушення, діючи з хуліганських мотивів та проявляючи при цьому винятковий цинізм із очевидною демонстративною зневагою до існуючих у суспільстві загальноприйнятих правил поведінки та норм моралі, грубо порушуючи громадський порядок та ігноруючи присутність навколо оточуючих людей, після того як неповнолітні діти залишили приміщення будинку культури, попрямував за ними та на дворі, поблизу вхідних дверей до будинку культури, демонстративно, маючи на меті протиставити себе загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, нехтуючи нормами моральності, повторно оголив свій статевий орган, демонструючи його публічно перед неповнолітніми дітьми, виражаючись при цьому нецензурною лайкою.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується винятковим цинізмом, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство, органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.3 ст.296 КК України.

При цьому, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство», як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.5 вказаної постанови ВСУ, хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.

Також, суд враховує правову позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №288/1158/16-к та виходить з того, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Крім того, ВПВС у вказаній постанові зробила висновок, що хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок... Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства...

Також, суд враховує позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №754/1333/17, згідно з якою для юридичної оцінки діяння за ст.296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України за №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство», ВСУ роз`яснив, що за ознакою вчинення хуліганства особою, раніше судимою за нього, дії винного кваліфікують за ч.3 ст.296 КК тоді, коли він на час учинення злочину мав не зняту чи не погашену судимість хоча б за однією з частин зазначеної статті або за ч.2 чи ч.3 ст.206 КК України 1960 року. У разі кваліфікації дій винного за цією ознакою не можна визнавати обставинами, які обтяжують покарання, вчинення злочину повторно і рецидив злочинів (п.1 ч.1 ст.67 КК).

Судом встановлено, що вироком Шаргородського районного суду від 13.01.2020 ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.296, ч.3 ст.299 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяці (а.с.55-59).

Вказаний вирок залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17.04.2020 (а.с.60-62).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04.11.2021 замінено невідбуту частину покарання ОСОБА_3 на більш м`яке обмеження волі на строк два роки п`ять місяців одинадцять днів та звільнено з місця відбування покарання 15.06.2023 на підставі ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 07.06.2023 умовно-достроково на вісім місяців двадцять сім днів (а.с.47-48).

Кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинено 07.10.2023, тобто у період умовно дострокового звільнення від відбування покарання, маючи незняту і непогашену судимість за ч.1 ст.296 КК України.

Тому, є вірною кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування і він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.3 ст.296 КК України.

IІІ. Дані про особи обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з вимог ч.4 ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.3 ст.296 КК України, є нетяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.10.2022 у справі №557/970/21 вбачається, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винним своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які йому ставляться в провину, а отже, характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину суто з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити й об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. З огляду на викладене вище, щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про негативну оцінку своїх дій та щирий жаль з приводу вчинених дій, їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення.

Доведеність винуватості ОСОБА_3 ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого обвинуваченого, що підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення.

Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, відповідно до п.13 ст.67 КК України.

За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується з негативної сторони.

Згідно висновку судово психіатричної експертизи №332 від 16.11.2023 у період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь ОСОБА_3 виявляв психічні розлади у вигляді розладу особистості, пов`язаного з органічним ушкодженням головного мозку, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, пов`язаного зі шкодою для здоров`я. У період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, ОСОБА_3 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, ОСОБА_3 повною мірою міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час у ОСОБА_3 виявлені психічні розлади у вигляді розладу особистості, пов`язаного з органічним ушкодженням головного мозку, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, пов`язаного зі шкодою для здоров`я. В теперішній час ОСОБА_3 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує. Рекомендовано спостереження лікарем психіатром за місцем його подальшого перебування. ОСОБА_3 за своїм психічним станом здатний самостійно реалізовувати своє право на захист. ОСОБА_3 страждає на розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, пов`язаного зі шкодою для здоров`я. Потребує лікування від даної залежності на загальних підставах (а.с.215 221).

ІV. Мотиви призначення покарання

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, виходить з загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки законних представників неповнолітніх потерпілих, які при призначенні покарання покладаються на вирішення суду, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 негативно характеризується за місцем проживання, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз вироком Шаргородського районного суду від 13.01.2020 ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.296, ч.3 ст.299 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяці (а.с.55-59).

Вказаний вирок залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17.04.2020 (а.с.60-62).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04.11.2021 замінено невідбуту частину покарання ОСОБА_3 на більш м`яке обмеження волі на строк два роки п`ять місяців одинадцять днів та звільнено з місця відбування покарання 15.06.2023 на підставі ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 07.06.2023 умовно-достроково на вісім місяців двадцять сім днів (а.с.47-48, 236).

Кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинено 07.10.2023, тобто у період умовно дострокового звільнення від відбування покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини 1 статті 72 КК України, при складанні покарань за сукупності кримінальних правопорушень та за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають: два дні обмеження волі.

Таким чином, з розрахунку, передбаченого п.п. «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України, невідбута ОСОБА_3 частина покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду від 13.01.2020 становить чотири місяці тринадцять з половиною днів позбавлення волі (вісім місяців двадцять сім днів / 2 = чотири місяці тринадцять з половиною днів).

З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, з врахуванням думок законним представників малолітніх та неповнолітніх потерпілих, які в заявах до суду зазначили, що не мають матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого та просять останнього суворо не карати, враховуючи правову позицію сторони обвинувачення, висловлену прокурором ОСОБА_4 у судових дебатах про неможливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі за правилами, передбаченими ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України.

При цьому, при призначенні ОСОБА_3 покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України, суд вважає за необхідне застосувати принцип часткового складання покарань за сукупністю вироків, тобто призначивши за даним вироком покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.01.2020 три місяці позбавлення волі, та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді двох років дев`яти місяців позбавлення волі.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання у виді позбавлення волі, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялися.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України. Речовий доказ: DVD R диск з відеозаписом фіксації події кримінального правопорушення підлягає залишенню при матеріалах справи.

Згідно з п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються: початок строку відбування покарання; рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

На підставі ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду від 10.11.2023 ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту (а.с.21-23).

Ухвалою Шаргородського районного суду від 16.02.2024 продовжено застосований щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк до 12 години 30 хвилин 26.04.2024 (а.с.113 - 115).

Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_3 слід залишити незмінним до набрання цим вироком суду законної сили з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 376, ч.15 ст. 615 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, та засудити його до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.01.2020 три місяці позбавлення волі, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, згідно ч. 1 ст. 72 КК України, і остаточно ОСОБА_3 до відбування призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки дев`ять місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 10.11.2023 у виді цілодобового домашнього арешту, продовжений на підставі ухвали Шаргородського районного суду від 16.02.2024 на строк два місяці за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків: 1) прибувати за кожним викликом до Шаргородського районного суду Вінницької області; 2) цілодобово не залишати місце проживання в будинку АДРЕСА_1 , без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну місця свого проживання, роботи залишити незмінним до набрання цим вироком законної сили.

За правилами ч.7 ст.72 КК України строк перебування ОСОБА_3 під цілодобовим домашнім арештом з 10.11.2023 по день набрання вироком законної сили, зарахувати у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Речові докази: DVD R диск з відеозаписом фіксації події кримінального правопорушення - залишити при матеріалах справи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1