У Х В А Л А

с у д о во г о з а с і д а н н я

21.03.2024 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 , представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання доказу очевидно недопустимим у кримінальному провадженні № 0000026, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2021 на ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :

у провадженні Городоцького районного суду Львівської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000026 від 25.07.2021 на ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 14.02.2024 подав, а в судовому засіданні підтримав клопотання про визнання очевидно недопустимим висновку експерта № СЕ-19/114-23/20618-ІТ від 03.11.2023, мотивуючи тим, що для проведення цієї експертизи експерту були надані неправильні вихідні дані, отримані у позапроцесуальний спосіб, у зв`язку з чим експерт виходив із дорожньо-транспортної ситуації та застосувавши іншу методику, надав неправильну технічну оцінку діям мотоцикліста, що зумовило надання неправильної технічної оцінки діям водія автомобіля, інше, а тому такий висновок є очевидно недопустимим доказом.

Обвинувачений ОСОБА_6 висловився на підтримку позиції свого захисника.

Прокурор клопотання заперечив, як не обґрунтоване.

Представник ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_7 просять у задоволенні клопотання відмовити з огляду на положення ст. 89 КПК України.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання, висновок експерта № СЕ-19/114-23/20618-ІТ від 03.11.2023, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22, ст. 84 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У статті 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення данного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні.

Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Даючи оцінку доводам сторони захисту, суд не вбачає очевидної недопустимості доказу, клопотання захисника зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених, на думку захисника, під час проведення досудового розслідування та під час призначення судом за його клопотанням судової автотехнічної експертизи механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом вищеозначеного висновку експерта, захисником ОСОБА_4 заявлено після дослідження судом 14.02.2024 за його участю висновку експерта № СЕ-19/114-23/20618-ІТ від 03.11.2023 та повторного, за його клопотанням, допиту 29.02.2024 судового експерта ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В той же час, суд зазначає, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.

За наведеного, керуючись ст. 84-86, 89 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України про визнання очевидно недопустимим доказу (висновку експерта № СЕ-19/114-23/20618-ІТ від 03.11.2023) -

в і д м о в и т и.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

С у д д я ОСОБА_9 -Онуфер