У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 березня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Фрунзе Доманівського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , є особою, яка не має судимостей,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1, ст. 301-1, ч. 3 ст. 301-1, ч. 4 ст. 301-1, ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 28 ч. 6 ст. 152, ч. 3 ст. 149 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000391.

Учасники судового провадження:

обвинувачена ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 березня 2024 року відносно ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 26.05.2024 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.03.2024 р. в частині продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 скасувати, відмовити у задоволенні клопотання про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем мешкання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала суду підлягає скасуванню оскільки ризик переховування обвинуваченої від суду, обґрунтований лише суворістю можливого покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини. Крім того, ОСОБА_5 , в силу ст. 89 КПК України, є особою, яка не має судимостей, має постійне місце мешкання, де може проживати зі своїми батьками, при цьому батько тяжко хворіє та потребує стороннього догляду. До обвинуваченої ніколи не застосовувались запобіжні заходи, а в даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 перебуває під вартою більше 4 місяців.

Захисник вважає, що обвинуваченій не має сенсу будь-яким засобами впливати на потерпілих або свідків, з огляду на тримані органом досудового розслідування докази, в тому числі відеозаписи подій, при цьому, неповнолітні потерпілі, на даний час, мешкають окремо від обвинуваченої.

На думку апелянта, ризики знищення, сховання або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та вчинення інших кримінальних правопорушень, не доведені стороною обвинувачення.

Апелянт наголошує на тому, що відносно обвинуваченої можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, з огляду на необхідність догляду за хворим батьком ОСОБА_7 , про що не заперечував законний представник, а також просила її мати ОСОБА_8 , яка зобов`язалась доглядати за обвинуваченою та утримувати її за рахунок своєї пенсії та домашнього господарства.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1, ст. 301-1, ч. 3 ст. 301-1, ч. 4 ст. 301-1, ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 28 ч. 6 ст. 152, ч. 3 ст. 149 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 301-1, ч. 4 ч. ст. 301-1, ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 28 ч. 6 ст. 152, ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 309 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що в порушення суспільної моралі, тобто системи етичних норм, правил поведінки, що склалися у суспільстві, на основі традиційних духовних і культурних цінностей, розуміючи, що її дії посягають на основні принципи суспільної моралі у сфері статевих стосунків, а також завдають шкоди моральному вихованню людей, особливо неповнолітніх, що призводить до деформації моральних уявлень і понять про сексуальні відносини між людьми:

- виготовила та розповсюдила дитячу порнографію за участю своїх малолітніх дітей ОСОБА_10 2011 року народження та ОСОБА_11 2013 року народження, в тому числі повторно, яку розповсюдила через всесвітню мережу «Інтернет»;

- вчинила розбещення відносно своїх малолітніх дітей ОСОБА_10 2011 року народження та ОСОБА_11 2013 року народження, яке виразилось у розпусних діях сексуального характеру, які здатні викликати фізичне і моральне розбещення, в тому числі повторно, та, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 , яке розповсюдила через всесвітню мережу «Інтернет»;

- здійснила вербування та передала своєму чоловікові ОСОБА_12 малолітню ОСОБА_11 2013 року народження, для подальшої її сексуальної експлуатації та виготовлення за її участі відеозаписів порнографічного характеру;

- за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_12 , виготовила за участю малолітньої ОСОБА_11 , 2013 року народження, дитячу порнографію, яку розповсюдила через всесвітню мережу «Інтернет»;

- за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_12 , здійснили відносно малолітньої ОСОБА_11 зґвалтування, яке виразилось у безпосередній демонстрації дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій та підбуренням малолітньої ОСОБА_11 до вчинення аналогічних дій;

- за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_12 , зберігала за місцем мешкання дитячу порнографію, за участю своїх малолітніх дітей ОСОБА_10 2011 року народження та ОСОБА_11 2013 року народження, без мети збуту та інші аналогічні дії.

В підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинах, а ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

Врахувавши ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, обставини кримінальних правопорушень, вчинених відносно дітей останньої, дані про особу обвинуваченої, те, що ризики переховування обвинуваченої від суду та впливу на потерпілих або свідків не зменшились, суд дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої та виконання нею процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказаних вимог закону та норм міжнародного права судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжких кримінальних правопорушень, за найтяжчий з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

Зважаючи на обставини кримінальних правопорушень в яких обвинувачується ОСОБА_5 , з урахуванням того, що потерпілими у кримінальному провадженні є малолітні доньки обвинуваченої, і, станом на день розгляду клопотання прокурора, судом проведено лише підготовче судове засідання, і, будь-які учасники судового провадження не допитувались, тому ризик незаконного впливу на свідків або потерпілих є дійсним.

Наведені обставини, у своїй сукупності, дають підстави вважати, що існують реальні ризики того, що обвинувачена ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або незаконно впливати на потерпілих чи свідків, тобто ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та не відпали.

Судом першої інстанції не встановлено наявності таких ризиків, як знищення, сховання або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та вчинення інших кримінальних правопорушень, тому в цій частині доводи захисника про недоведеність вказаних ризиків, апеляційним судом не розглядаються.

Перевіривши мотиви прийнятого судового рішення, апеляційний суд установив, що при вирішенні питання про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу, конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченої, вимоги закону та існуючу практику Європейського Суду з прав людини.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16.05.2013 р., яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Апеляційний суд погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченої та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність у обвинуваченої постійного місця мешкання, міцних соціальних зв`язків, в даному випадку, не є підставами для можливої зміни застосованого запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновків суду про можливість вчинення нею дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Отже, правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не має, ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 березня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3