печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

В обґрунтування вимог клопотання захисник зазначає, що у накладенні арешту відпала потреба.

У судовому засіданні захисник клопотання підтримав, просив задовольнити клопотання в повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання про скасування арешту майна, зазначила, що досудове розслідування триває, проводиться експертиза, а заначене майно визнано речовими доказами.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 22.04.2014 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 255, ч. 3ст. 365, ч. 4ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини за фактом зловживання службовим становищем службовими особами правоохоронних органів та органів державного контролю, у тому числі Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України, Державного агентства лісових ресурсів України та Державного агентства водних ресурсів України.

28.11.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255 КК України.

Постановою слідчого вилучене у ОСОБА_5 майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва № 757/54800/23-к від 21.12.2023 накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, в ухвалі про накладення арешту на майно відсутні будь-які посилання на обставини, які б підтверджували, що незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі арештованого майна (суден, тимчасових споруд, земельних ділянок) або, що арештоване майно відповідає критеріям речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, тобто були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій чи набуті кримінально протиправним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а визнання слідчим чи прокурором того, чи іншого майна речовими доказами за відсутності передбачених законом критеріїв не тягне безумовного обов`язку слідчого судді у збереженні арешту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Будь-яке втручання державного органа у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982 р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р.).

Аналогічний принцип відображено в актуальній правовій позиція ЄСПЛ у справі «Garayev v. Azerbaijan» від 02.02.2023, заява №30352/11, зокрема визначає, що оскільки утримання майна Заявника як доказу с заходом, який тимчасово обмежує користування та розпорядження майном, цей захід мас бути передбачений національним законодавством, переслідувати законну мету та бути їй пропорційним.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Так, прокурор у судовому засіданні зазначила, що арешт на зазначене майно підозрюваного накладено з метою збереження речових доказів та наразі призначена експертиза телефону, вилученого у підозрюваного ОСОБА_5 під час обшуку, однак доказів на підтвердження зазначених обставин прокурором не надано.

Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Надані слідчому судді матеріали не містять даних, які б давали підстави вважати, що вилучені у ОСОБА_5 речі, можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані підозрюваним, внаслідок вчинення розслідуваного кримінального правопорушення.

Окрім цього, суд вважає, що подальший арешт майна, який є тимчасовим заходом забезпечення, не відповідатиме меті кримінального провадження та буде надмірним втручанням у права особи володіти своїм майном.

Таким чином суд, враховуючи, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, вважає доведеною ту обставину, що потреба в арешті майна відпала, оскільки прокурором не надано жодних доказів, які б підтверджували, що зазначене майно могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва № 757/54800/23-к від 21.12.2023, на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме:

- мобільний телефон iPhone 14 Pro model A2889 фіолетового кольору з прозорим чохлом з намальованим ведмедем та написом ОСОБА_8 з сім картою НОМЕР_1 ;

- банківську картку АТ «Приватбанк» VISA № НОМЕР_2 , видана на ім?я ОСОБА_7 , дійсну до 01/28;

- банківську картку АТ «Приватбанк» VISA № НОМЕР_3 , видана на ім?я ОСОБА_7 , дійсну до 06/24.

Зобов`язати уповноважену особу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні № 0000009 від 22.04.2014 негайно повернути ОСОБА_5 (або його уповноваженому представнику) зазначене майно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1