Справа №362/713/19 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1989/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 27.08.2016, близько 17 годин 00 хвилин, ОСОБА_7 , керував автомобілем марки «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконався у безпечності здійснення маневру повороту, та в порушення вимог п. 16.11 згідно з яким «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху» виїжджаючи з другорядної дороги по вул. Гельця на головну дорогу що по вул. Володимирська в м. Василькові, Київської області, повертаючи в напрямку вул. Соборна, де в той час по вул. Володимирська в напрямку протилежному вул. Соборна рухався мотоцикл марки «Honda» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , і на проїжджій частині, на перехресті вул. Володимирська та вул. Гельця, відбулося зіткнення автомобіля «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з мотоциклом «Honda» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «Honda» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 257 від 11.11.2016, на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , 1989 р.н., з урахуванням обставин випадку і даних додаткових методів дослідження, приходжу до наступних висновків:

1. Причиною смерті ОСОБА_11 являється відкрита черепно - мозкова травма із забитою раною в лівій тім`яно - потиличній області, крововиливом в підлягаючі м`які тканини, осколковим переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливом під тверді і м`які оболонки головного мозку, обширним ударом тканини основи лівої півкулі мозку, ускладненні розвитком набряку - набухання тканини головного мозку, що підтверджується даними судово - гістологічної експертизи.

Зазначена травма з вище переліченими ушкодженнями кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, і є безпосередньою причиною смерті, виникла незадовго перед надходженням гр. ОСОБА_11 до стаціонару в наслідок впливу в ліву тім`яно - потиличну область голови потерпілого тупого предмета.

2. Виходячи з даних представленої медичної документації, смерть гр. ОСОБА_11 наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 року о 21 годині 35 хвилин.

3. При експертизі трупа також виявлені:

- множинні забиті рани обличчя та кінцівок, садна кінцівок - відносно до живих осіб кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що виникли внаслідок дій в зазначені частини тіла потерпілого тупого предмета (предметів), відношення до безпосередньої причини смерті не мають;

- закрита тупа травма тулуба з забоєм правої легені, забоєм і множинними дрібними розривами капсули і тканини печінки, переломами лонного зчленування і правого крижово - клубового зчленування - відносно до живих осіб кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, за критерієм небезпеки для життя в момент завдаючи, що виникло внаслідок впливу в вказану частину тіла потерпілого тупого предмета (предметів), відношення до безпосередньої причини смерті не мають;

- закритий осколковий перелом правої плечової кістки - відносно до живих осіб кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що виникло внаслідок дій в зазначені частини тіла потерпілого тупого предмета, відношення до безпосередньої причини смерті не мають.

Згідно висновку експерта № 12-1/2433 від 09.01.2019 року:

1. В даній дорожньо - транспортній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, водій автомобіля «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1. та п. 16.11. Правил дорожнього руху України, зміст яких викладений в дослідницькій частині висновку.

2. В заданій дорожньо-транспортній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, дії водія автомобіля «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 не відповідали вимогам п. 10.1. та п. 16.11. Правил дорожнього руху України.

3. В заданій дорожній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, водій автомобіля «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мав технічну можливість попередити зіткнення з мотоциклом «Honda» реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом виконання технічних вимог п. 10.1. та п. 16.11. Правил дорожнього руху України, для чого йому не було перешкод технічного характеру відомих експертові.

4. В даній дорожньо-транспортній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, технічної точки зору, водій мотоцикла «Honda» реєстраційний номер НОМЕР_2 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3. та п. 12.4. Правил дорожнього руху України, зміст яких викладений в дослідницькій частині висновку.

5. В заданій дорожньо-транспортній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, дії водія мотоцикла «Honda» реєстраційний номер НОМЕР_2 не відповідали вимогам п.12.3 та п. 12.4. Правил дорожньою руху України.

6. В даній дорожньо-транспортній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, водій мотоцикла «Honda» реєстраційний номер НОМЕР_2 мав технічну можливість запобігти зіткнення з автомобілем «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, як при русііз максимально допустимою в населеному пункті швидкістю (60 км/год), так і з заданою в постанові про призначення даної експертизи швидкістю руху (70...80 км/год).

7. В заданій дорожньо-транспортній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, і технічної точки зору, дії водія автомобіля «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 не відповідали вимогам п. 10.1. та п. 16.11. Правил дорожнього руху України та знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди .

В заданій дорожньо-транспортній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних з технічної точки зору, дії водія мотоцикла «Honda» реєстраційний номер НОМЕР_2 , не відповідали вимогам п. 12.3 та п. 12.4. Правил дорожнього руху України. Невідповідність його дій вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди.

Таким чином, грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 10.1. та 16.11. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 .

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки. Покладено на ОСОБА_7 обов`язки ст. 76 КК України Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту проголошення вироку. Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2023 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор вважає вирок суду першої інстанції незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, обираючи ОСОБА_7 міру покарання та приймаючи рішення про звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд послався лише на обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та що останній має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні трьох дітей: ОСОБА_12 , 2021 р.н., ОСОБА_13 , 2014 р.н.. ОСОБА_14 . 2013 р.н., однак не прийняв до уваги, що під час розгляду кримінального провадження вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнавав до судових дебатів, пробачення у потерпілої не просив і матеріальну шкоду відшкодував лише коли почув позицію прокурора щодо призначеного покарання.

Також, судом не прийнято до уваги, що у матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілої, яка просить обвинуваченого ОСОБА_7 покарати суворо.

Також, відповідно до вироку суду ОСОБА_7 працює на посаді провідного юрисконсультанта сектору з юридичної роботи у відокремленому підрозділі "Аварійно-технічний Центр" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та суд врахував конкретні обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась, обвинувачений має 16 років водійського стажу, його освіта пов`язана із керуванням автомобілем, є єдиним джерелом доходу, однак не зрозумілою є аргументація суду щодо аналізу викладених вище обставин та підстави незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Крім того, щире розкаяння характеризується суб`єктивним ставленням винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Однак, як установлено, що судом першої інстанції належним чином не взято до уваги те, що обвинувачений будь-якої матеріальної допомоги потерпілій протягом 7 років не надав, а схаменувся лише під час судових дебатів, що свідчить про відсутність у нього такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття.

Таким чином, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 є сумнівним та його не можна враховувати при призначенні покарання як обставину, що його пом`якшує.

До того ж, факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах справи відсутні дані, які би підтверджували щирий жаль із приводу скоєного та осуд своєї поведінки особою, як і те, що він виявляв готовність нести покарання.

За таких обставин навіть позитивна характеристика обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Разом з цим, судом не враховано, що наслідки даного злочину - смерть ОСОБА_15 є тяжкими та незворотніми.

Крім того, суд не взяв до уваги, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, що стосується інтересів не лише потерпілих, а й усіх учасників дорожнього руху.

Поряд із цим, уникнення особою від призначення реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.

Крім того, суд повинен не лише вказувати на вид злочину відповідно до ст. 12 КК України, а й виходити також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. У цьому випадку суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував того, що ОСОБА_7 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, порушив одночасно декілька пунктів правил дорожнього руху, і саме недотримання ним правил призвело до загибелі, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.

Обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, не може бути звільнений від покарання з випробуванням за наявності формальних даних, що позитивно характеризують особу винуватого, не зменшують його суспільної небезпеки та вчиненого ним кримінального правопорушення, а в результаті порушення ним ПДР спричинені тяжкі наслідки.

З урахуванням наведеного, звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку не буде відповідати принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання та не сприятиме виправленню обвинуваченого й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не буде таким, що відповідатиме вимогам статті 65 КК України.

Відтак, на думку сторони обвинувачення, судом першої інстанції при ухвалені вироку стосовно ОСОБА_7 допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону (ст. 75 КК України), який не підлягав застосуванню та незастосування позбавлення права керування транспортним засобом, що призвело до невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та відповідно до вимог ст. ст. 413, 414 КПК України є підставою для скасування вироку в апеляційному порядку.

В свою чергу не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок від 05 грудня 2023 року Васильківського міськрайонного суду Київської області відносно ОСОБА_7 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до Васильківського міськрайонного суду Київської області.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вважає, що судом не було дотримано вимог закону, що до повного, всебічного та не упередженого розгляду справи.

Зокрема, неповнота судового розгляду полягає в тому, що судом взагалі залишено поза увагою та не досліджено, не надано жодної правової оцінки, не відображено в мотивувальній частині доказ наданий стороною захисту, а саме висновок експерта №ВЕ- 56/23 від 07.11.2023р. який має істотне значення для справи.

Так, після проведення експертизи №ВЕ-56/23 від 07.11.2023р стороною захисту було виявлено розбіжності між двома висновками в частині причинного зв`язку між діями водія автомобіля Peugeot 307 н.з. НОМЕР_1 з виникнення даної пригоди в якій містять протиріччя.

В свою чергу, з причин та за умов наведених в дослідницькій частині експертизи, в діях водія мотоцикла Honda ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.3 та (або) 12.9 б) ПДР України (з врахуванням вимог п. 12.4 ПДР України), які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди (контактуванні мотоцикла Honda та автомобіля Peugeot).

Тому, з метою повного, всебічного, об`єктивного, не упередженого розгляду справи, у судовому засіданні під час розгляду справи 21 листопада 2023 року захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 заявив клопотання про призначення у кримінальному провадженні додаткової судової автотехнічної експертизи, посилаючись на те, що у матеріалах справи наявні два висновки експерта, які за своїм змістом є протилежними та суперечать один одному. Клопотання було відхилено лише з мотивів, що призначення повторної автотехнічгої експертизи призведе до не обґрунтованого затягування розгляду справи та порушення розумних строків.

До того ж, суд першої інстанції не навів у своєму вироку мотивів відхилення клопотання сторони захисту про проведення повторної автотехнічної експертизи яке безпосередньо впливає на оцінку вини обвинуваченого, не дослідив висновок експерта №12-1/2433 від 09.01.2019 на предмет допустимості та належності, не навів мотивів його відхилення.

Окрім того вирок суду першої інстанції містить суттєві суперечності, в тому числі щодо обставин, мотивування та висновків, що свідчить про формальний характер рішення.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу подану прокурором та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,

пояснення представника потерпілої ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційний скарг прокурора та захисника,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог частин 1-3 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Перед тим як навести мотиви прийнятого рішення колегія суддів звертає увагу, що за вимогами ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, поряд з іншими, відносяться верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; публічність; диспозитивність; розумність строків.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно вимог ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Проте, на переконання колегії суддів апеляційного суду зазначені вимоги залишились поза увагою суду першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .

Згідно з абз. 2, 3, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Таким чином, у мотивувальній частині вироку необхідно чітко викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, навести докази, на яких ґрунтуються висновки суду щодо цього обвинувачення, тощо.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а встановлені судом обставини та визнане судом доведеним обвинувачення повинні підтверджуватися зібраними у справі доказами.

Цих вимог закону у цьому кримінальному провадженні дотримано не було.

Так, з обвинувального акта та вироку суду слідує, що 27.08.2016, близько 17 години 00 хвилин, ОСОБА_7 керував автомобілем марки Пежо 307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «Перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконався у безпечності здійснення маневру повороту, та в порушення вимог п. 16.11 згідно з яким «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху» виїжджаючи з другорядної дороги по вул. Гельця на головну дорогу, що по АДРЕСА_2 , повертаючи в напрямку вул. Соборна, де в той час по вул. Володимирська в напрямку протилежному вул. Соборна рухався мотоцикл марки Хонда, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і на проїжджій частині, на перехресті вул. Володимирська та вул. Гельця, відбулося зіткнення автомобіля Пежо 307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з мотоциклом Хонда , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, яке зазначено в мотивувальній частині оскарженого вироку, суд першої інстанції встановив наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особо, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Тобто, як орган досудового розслідування, так і суд виходили із того, що дорожньо-транспортна пригода сталася за умови, коли водій ОСОБА_7 виїжджав із другорядної дороги на головну, виконуючи поворот ліворуч, де і допустив зіткнення із мотоциклом, який рухався зліва направо по відношенню до руху ОСОБА_7 .

Між тим, даний розвиток дорожньої ситуації, який призвів до зіткнення транспортних засобів не підтверджується зібраними у справі доказами. Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріли справи не містять жодного доказу, який би підтверджував виконання ОСОБА_7 маневру повороту ліворуч при виїзді із другорядної дороги на головну. Натомість свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 показали, що автомобіль Пежо під керуванням ОСОБА_7 перед зіткненням рухався по вул. Володимирській і здійснював розворот, у ході якого і відбулось зіткнення транспортних засобів. Тобто ці докази указують на інший розвиток дорожньої ситуації, який призвів до зіткнення транспортних засобів та спростовують висунуте обвинувачення у порушенні ОСОБА_7 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

Не дивлячись на те, що суд показання зазначених свідків визнав доказами вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зазначені суперечності не усунув, належної оцінки цим показанням не дав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та вказав, що дорожньо-транспортна пригода виникла через порушення правил дорожнього руху іншим учасником ОСОБА_11 . Крім того пояснив, що дійсно 27.08.2016 він рухався по вул. Володимирській, заїхавши на паркувальний майданчик, він почав шукати місце розвороту, доїхав до перехрестя, включив лівий поворот, вивернув руль, здав трішки назад, після чого відчув удар та втратив свідомість, прокинувся лише в лікарні.

Сукупність обставин дає підстави стверджувати те, що ОСОБА_7 засуджений за неконкретним обвинуваченням, що указує на наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування вироку.

З вищевикладеного слідує, що встановлене у вироку суду не відповідає фактичним обставинам, встановленим у судовому засіданні під час судового розгляду, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповнота судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, за наведених вище обставин, апеляційний суд вважає, що вирок суду ухвалений з такими істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняти рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК України, і зазначені порушення не можуть бути виправлені чи усунені в апеляційному порядку.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відповідно до положень ст.ст. 409, 410, 412, 415 КПК України часткового задоволення поданих апеляційних скарг, та з урахуванням загальних засад кримінального провадження і з метою забезпечення права обвинуваченого на захист, вважає, що вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Скасовуючи вирок суду за наведених підстав, суд не входить в обговорення інших доводів апеляційних скарг, однак вони підлягають перевірці під час нового судового розгляду, як такі, що мають суттєве значення у цьому кримінальному провадженні.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_18 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - скасувати.

Призначити новий розгляду в суді першої інстанції.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4