ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1499/24 Справа № 202/328/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто з 13 березня 2024 року до 11 травня 2024 року, без визначення застави, з утриманням в ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4 МЮ України.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі й особливо тяжких, за які законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, а також особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання та стійких соціальних зв`язків, дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, а підстави для застосування для обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу відсутні, тому продовжив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому з альтернативою внесення застави у розмірі 600 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Разом з апеляційною скаргою захисник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Просив визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними.

Вважає, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування зазначає, що прокурором у даному кримінальному провадженні фактично подано до суду 24 абсолютно однакових клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та вказані клопотання носять формальний характер, просто копіюють одне одне, не мають будь-яких доказів чи нових додаткових доказів на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, письмові докази збирались та формувались прокурором станом на 19.01.2021 року (дата складання обвинувального акту), у зв`язку з чим апріорі не можуть мати доказів продовження існування ризиків через три роки після розгляду справи в суді, а інших доказів прокурором жодного разу надано не було.

На думку апелянта, висновки суду про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України є необґрунтованими, оскільки за три роки місцевим судом постановлено 24 майже абсолютно однакові ухвали та у якості обґрунтування існування вказаних ризиків.

Сторона захисту вважала, що судом у якості обґрунтування необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 зазначено підстави, які не передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Також сторона захисту не погодилась з висновками прокурора та суду щодо неможливості застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, оскільки ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України відсутні та згідно практики ЄСПЛ тяжкість злочину та його наслідки не є самостійними підставами, що виправдовують тримання під вартою, і не можуть самі по собі виправдовувати позбавлення особи свободи.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав їх задоволенні з викладених в ній підстав.

Обвинувачений у судове засідання не доставлений.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, обвинувачений та захисник не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, а отже, враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності обвинуваченого та прокурора.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, а також наявність, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК Україниризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконного впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, про існування яких свідчить як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, так і дані про особу обвинуваченого, який не працює, не має постійного місця проживання та достатніх соціальних зв`язків. Крім того, обвинуваченому відоме місце проживання свідків, які на даний час ще не допитані, а тому останній може впливати на них шляхом залякування.

При цьому, суд першої інстанції врахував, що в попередніх судових засіданнях потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 заперечували проти зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу на більш м`який, так як вони перенесли фізичне насильство з його боку та боку інших обвинувачених при розбійних нападах, майнова шкода їм не повернута, цивільні позови не відшкодовані, а також соціальний інтерес до злочинів, кількість обвинувачених, наслідки насильницьких злочинів, пов`язаних із спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим, із застосуванням зброї, поведінку учасників кримінального провадження та невизнання обвинуваченими своєї винуватості взагалі.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст. 197, 199 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 60 днів, тобто до 11 травня 2024 року, без внесення застави. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Крім того, твердження захисника, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є ідентичним попереднім клопотанням, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які зазначені в клопотанні прокурора, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 майже три роки перебуває під вартою не є підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки розгляд кримінального провадження триває, на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також під час апеляційного перегляду з`ясовано, що матеріали кримінального провадження є чисельними, досліджуються судом першої інстанції, з огляду на обсяг пред`явленого обвинувачення, та не встановлено затягування розгляду справи зі сторони суду чи прокурора.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, до 11 травня 2024 року включно без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4