Провадження № 1-кп/537/202/2024
Справа № 537/2185/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2024 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000087 від 07.02.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

установив:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000087 від 07.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування заявленого клопотання вказав, що обвинуваченому слід обрати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти іншекримінального правопорушення. Дані ризики на даний час існують, не зменшилися та є триваючими, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не має.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Вказала, що на даний час більшість свідків допитані, письмові докази дослідженні, тому ризики на які посилається прокурор не доведені. Також, захисник зазначила, що в ході досудового розслідування ОСОБА_4 не переховувався, не спотворював речові докази, ніяким чином не перешкоджав встановленню істини до даному кримінальному правопорушенні. Окрім того, обвинувачений має постійне місце проживання, перебуває в цивільно-шлюбних відносинах та має на утриманні неповнолітню дитину. Враховуючи вищевикладене, вважає за можливе обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.05.2024 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів починаючи починаючи з 06.05.2024 року з 14 год. 50 хв. і до 04.07.2024 року до 14 год. 50 хв., без визначення розміру застави. При обранні запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою були встановлені такі ризики: переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконний вплив на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Гарькавий проти України", N 25978/07 від 18.02.2010 зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

У відповідності до ст. 5 п. "с" Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Отже, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який є особливо тяжкими злочином, за яке законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу суд з дотриманням положень ст. 178 КПК України враховує особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, непрацює, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, медичних висновків що містять докази, які б обґрунтовано давали суду підстави вважати, що за станом здоров`я обвинувачений не може утримуватися в умовах установи попереднього ув`язнення суду не надано.

Судом встановлено, що ризик, який полягає у переховуванні від органів досудового розслідування та суду, який доведений належним чином під час обрання запобіжного заходу на даний час не зник та продовжує існувати, оскільки ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні особливо тяжкого злочину, може бути призначене покарання у виді позбавлення волі строком до від семи до п`ятнадцяти років, тому з метою ухилення від покарання він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Європейський суд у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.91 вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Окрім того, суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення продовження існування ризиків, передбачених п. п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: незаконний вплив на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів". Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_4 має соціальні зв`язки є недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та обрання більш м`якого запобіжного заходу

Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти від настання вищеперерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків.

Зважаючи на те, що завершення судового розгляду кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є неможливим, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити на два місяці, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, мета, підстави, що стали обставиною для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою є й надалі актуальними, а інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, беручи до уваги всі досліджені обставини справи, суд вважає за доцільне не визначати розмір застави.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 24 червня 2024 року з 15 годин 30 хвилин і до 22 серпня 2024 року до 24 годин 00 хвилин, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 28.06.2024.

Суддя ОСОБА_1