Справа № 577/2638/24
Провадження № 1-кп/577/316/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотоп кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000456 від 19.04.2024 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Конотопа Сумської області, проживаючого та зареєстрованого

за адресою: АДРЕСА_1 ,

українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна,

одруженого, працюючого на посаді підсобним робітником ІІ розряду

цеху обробки гільз ТОВ «Мотордеталь-Конотоп», раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 17, 65, 68 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє до цього часу.

Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022, (затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-ІХ від 03.03.2022), на території України оголошено повну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності Указу Президента України № 65/2022.

Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 17 травня 2022 року № 342/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2264-IX, продовжено з 25 травня 2022 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 12 серпня 2022 року № 574/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2501-IX, продовжено з 23 серпня 2022 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 7 листопада 2022 року № 758/2022, затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року № 2739-ІХ, продовжено строк проведення загальної мобілізації з 21 листопада 2022 року на 90 діб.

Також відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 6 лютого 2023 року № 59/2023, затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 року № 2916-ІХ, з 19 лютого 2023 року продовжено строк проведення загальної мобілізації на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 1 травня 2023 року № 255/2023, затвердженого Законом України від 2 травня 2023 року № 3058-ІХ, з 20 травня 2023 року строк проведення загальної мобілізації продовжено на 90 діб.

Також відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 26 липня 2023 року № 452/2023, затвердженого Законом України від 27 липня 2023 року № 3276-ІХ, з 18 серпня 2023 року строк проведення загальної мобілізації продовжено на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06 листопада 2023 року № 735/2023, затвердженого Законом України від 08 листопада 2023 року № 3430-ІХ, 16 листопада 2023 року строк проведення загальної мобілізації продовжено на 90 діб.

Також відповідно Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 05 лютого 2024 року № 50/2024 затвердженого Законом України від 06 лютого 2024 року № 3565-ІХ, з 14 лютого 2024 року строк проведення загальної мобілізації продовжено на 90 діб.

Згідно із ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, військовозобов`язаними є особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ.

28.03.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому медичною комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 за довідкою № 5/520 від 28.03.2024 був визнаний обмежено придатний до військової служби. Не придатний до військової служби в десантно штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до військової служби в частинах забезпечення відповідно до вимог «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402.

28.03.2024 працівники мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_2 , намагалися вручити ОСОБА_4 повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 29.03.2024 на 06:30 год. для отримання мобілізаційного розпорядження та вибуття до військової частини.

Однак, ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, обмежено придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порушення вимог статті 65 Конституції України, статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105-ІХ від 03 березня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 342/2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» затвердженого Законом України № 2264-IX від 22 травня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації»»; Указу Президента України від 12 серпня 2022 року № 574/2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» затвердженим Законом України № 2501-IX від 15 серпня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації»»; Указу Президента України від 7 листопада 2022 року № 758/2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України № 2739-ІХ від 16 листопада 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації»»;Указу Президента України від 6 лютого 2023 року № 59/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України № 2916-ІХ від 07 лютого 2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації»»; Указу Президента України від 1 травня 2023 року № 255/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України № 3058-ІХ від 2 травня 2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації»»; Указу Президента України від 26 липня 2023 року № 452/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України № 3276-ІХ від 27 липня 2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації»»; Указу Президента України від 06 листопада 2023 року № 735/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України № 3430-ІХ від 08 листопада 2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації»»; Указу Президента України від 05 лютого 2024 року № 50/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» затвердженого Законом України № 3565-ІХ від 06 лютого 2024 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації»»;п. 1 додатку 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07 грудня 2016 року, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, будучи ознайомленим з кримінальною відповідальністю за ст. 336 КК України, 28 березня 2024 року, в присутності двох свідків, у категоричній формі та відкрито відмовився отримувати повістку про прибуття 29.03.2024 о 06:30 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , для отримання мобілізаційного розпорядження та вибуття до військової частини. Та в подальшому, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, будучи належним чином повідомлений про необхідність явки на 06 годину 30 хвилин 29 березня 2024 року, не прибув у зазначений день та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю. Суду пояснив, що є військовозобов`язаним і перебуває на обліку. Обізнаний про запровадження в Україні воєнного стану і мобілізацію. 27 лютого 2023 пройшов ВЛК, визнаний обмежено придатним, а саме непридатний до військової служби в десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах, а придатний до військової служби у військових частинах тилового забезпечення. Вказаний висновок не оскаржував. У жовтні 2023 року в РТЦК було уточнено його обліково-реєстраційні дані. 28 березня 2024 року з`явився до РТЦК, де працівники мобілізаційного відділу намагалися вручити йому бойову повістку на 29 березня 2024 на 06:30, від отримання якої під підпис він відмовився, бо не згоден із станом здоров`я. Його попередили про кримінальну відповідальність. У присутності двох свідків було складено акт про відмову від отримання повістки, який він теж підписав. Також його повідомили про необхідність прибуття до РТЦК 29 березня 2024 року о 06:30 год для отримання мобілізаційного розпорядження та вибуття до військової частини. Однак, у визначений час він не з`явився до РТЦК, бо цього дня в нього був день народження і також він працював на дачі, після чого погано себе почував, але за медичною допомогою не звертався. У скоєному щиро розкаюється, просить не позбавляти його волі і надати можливість працювати.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого.

Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ст. 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до класифікації за ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Як особа обвинувачений ОСОБА_4 характеризується наступним чином: раніше не судимий, на психіатричному обліку та на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, працює підсобним робітником цеху обробки гільз в ТОВ «Мотордеталь-Конотоп», військовозобов`язаний, на час мобілізації не заброньований, згідно листа Генерального штабу ЗСУ від 20.042023 № 300/1/С/3886 військово-облікова спеціальність ОСОБА_4 є дефіцитною для Збройних сил і не підлягає бронюванню. За місцем роботи ОСОБА_4 характеризується виключно позитивно.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд відносить визнання провини обвинуваченим.

Водночас не зважаючи на те, що ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що розкаюється у вчиненні злочину, суд не визнає вказану обставину як таку, що пом`якшує призначення покарання, враховуючи наступне.

Відповідно до розуміння правової природи та значення поняття щирого каяття, наданих у правових позиціях, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття є сукупністю невід`ємних одне від одного складових, що характеризують об`єктивне ставлення винуватої особи до вчиненого злочину і полягають у повному визнанні своєї провини у вчиненні злочину, висловлюванні жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася, а так саме й готовність нести відповідальність. Тобто, всі ці фактори правової поведінки обвинуваченого є невід`ємними складовими щирого каяття. Такої позиції додержується й Верховний Суд у своїх чисельних рішеннях (ВС ККС №759/7784/15-к від 22.03.2018 року; № 756/4830/17-к від 09.10.2018 року).

Окрім визнання особою лише очевидного факту вчинення кримінального правопорушення, розкаяння передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків правопорушення, намаганні відшкодувати завдані збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Проте, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_4 намагався виправити наслідки вчиненого, які конкретні дії для цього вживав, а тому визнання ним своєї винуватості під тиском неспростовних доказів є формальним і таким, що зроблене з метою уникнення справедливого покарання.

Згідно досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , як ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, так і ризики небезпеки для суспільства - середній; можливе виправлення без ізоляції від суспільства.

Однак, суд не погоджується із зазначеним висновком пробації в частині міри покарання. При цьому суд виходить з того, що положеннями ст. 50 і 65 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією злочинів, передбачених ст.12 КК України, хоча й відносяться до нетяжкого злочину, але спрямоване на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»- захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

В умовах збройної агресії з боку іншої держави, Захист Вітчизни набуває особливого значення, тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, про що і зазначено в ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для застосування норм ст. 69 та ст. 75-76 КК України.

На думку суду, необхідним і достатнім покарання для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті обвинувачення, що відповідатиме принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Клопотання про обрання запобіжного заходу не надходило.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 на виконання вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1