ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1105/24 Справа № 192/2570/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, -

В С Т А Н О В И В :

Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 хоча і відбув 1/2 частину строку покарання, однак за весь час відбування покарання має 3 заохочення та мав 4 стягнення, останні з яких накладені 04 грудня 2021 року та 20 червня 2022 року, у виді поміщенні засудженого до дисциплінарного ізолятора та догани, при цьому, засуджений не приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу, але приймає участь в роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, входить до складу ради колективу засуджених, але така соціальна активність засудженого є лише одним з критеріїв, тому суд дійшов висновку, що така нестабільна поведінка засудженого не дає суду підстав для визначення, що засуджений став на шлях виправлення, а відтак застосування до нього положення ст. 82 КК України є передчасним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити подання колонії про заміну йому не відбутої частини покарання більш м`яким.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає що за час відбування покарання характеризується позитивно, режим утримання не порушує, має 4 заохочення, з усього терміну відбуття покарання, відбув 3/4 строку покарання, тому на його думку вказане свідчить про те, що він свою поведінкою та ставленням до праці за весь період відбутого покарання довів, що став на шлях виправлення.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений підтримав подану апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи засудженого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Відмовляючи в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 за весь час відбування покарання має 3 заохочення та мав 4 стягнення, останні з яких накладені 04 грудня 2021 року та 20 червня 2022 року, у виді поміщенні засудженого до дисциплінарного ізолятора та догани, при цьому, засуджений не приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу, але приймає участь в роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, входить до складу ради колективу засуджених, але така соціальна активність засудженого є лише одним з критеріїв, тому суд дійшов висновку, що така нестабільна поведінка засудженого не дає суду підстав для визначення, що засуджений став на шлях виправлення, а відтак застосування до нього положення ст. 82 КК України є передчасним.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується також й апеляційний суд, оскільки, як встановлено матеріалами справи, засуджений відбуває покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, за які йому призначено остаточне покарання, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, відбув, на час розгляду подання, 1/2 строку покарання, за час відбуття покарання допускав порушення умов режиму утримання за що має 4 дисциплінарних стягнення, одне з яких тримання у карцері, які погашені за плином часу, має 3 заохочення, працевлаштований, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України, заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У роз`ясненнях, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким від 26 квітня 2002 року зазначено про те, що судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, посилання засудженого на те, що він має не 3, а 4 заохочення, матеріалами справи не підтверджено, а відтак на увагу не заслуговують.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як з засудженими, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу. Більше того, вказана поведінка засудженого має бути оцінена за весь час відбування покарання, а не за окрему його частину.

Як видно з матеріалів провадження, засуджений відбуває покарання з 21.12.2020 та допускав порушення режиму утримання, за що був 4 рази підданний дисциплінарним стягненням, в той же час заохочення почав отримувати лише з квітня 2023 року, а тому, враховуючи, що оцінка особи засудженого відбувається за весь час відбуття покарання, на цьому етапі не можна стверджувати про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

Вказане свідчить про те, що поведінка та психологічне ставлення засудженого ОСОБА_7 щодо дотримання умов відбування покарання та його ставлення до праці в цілому, можливо і змінюються в позитивну сторону, однак не свідчать про те, що він став на шлях виправлення, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розгляд питання про заміну режиму відбуття покарання засудженого є передчасним.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути неповноту судового розгляду не встановлено, а доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають, а відтак ухвала суду має бути залишена без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання засудженому ОСОБА_7 більш м`яким покаранням залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4