КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2023 року, якою крім іншого застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.02.2024 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0000343 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2023 року крім іншого задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.02.2024 року включно.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу про відмову в продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з огляду на положення ст. 315 КПК України, суд під час підготовчого судового засідання мав право обрати, змінити, продовжити чи скасувати запобіжний захід. Натомість ухвалою від 22.12.2023 року судом було використано не передбачену ст.315 КПК України процедуру, а саме застосування запобіжного заходу. Тобто вказаний спосіб визначення способу впровадження в дію запобіжного заходу є очевидно незаконним.

Також вказує, що 20.12.2023 року прокурором було заявлено до суду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, який раніше ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2023 року було продовженого до 23.12.2023 року. Тобто на час розгляду судом питання щодо запобіжного заходу, стосовно ОСОБА_6 вже існував раніше обраний та продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому при розгляді клопотання суд повинен був прийняти лише одне із двох рішень - продовжити раніше обраний запобіжний захід або відмовити в продовжені запобіжного заходу (в тому числі обравши інший запобіжний захід).

Апелянт вважає, що в даному випадку оскаржуваною ухвалою безпідставно (за відсутності відповідного клопотання учасника судового провадження) був застосований (чи можливо обраний) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при цьому суд свідомо навів в оскаржуваній ухвалі інформацію, що прокурором було подано саме клопотання про застосування запобіжного заходу, що суперечить положенням ч.3 ст. 315 КПК України.

Крім того звертає увагу, що клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою подано прокурором до суду не раніше 20.12.2023 року, що підтверджуються датою вихідної кореспонденції зазначеною на клопотанні, а тому, враховуючи, що попередньо встановлений строк тримання під вартою закінчувався 23.12.2023 року, прокурором порушено вимоги ч.1 ст. 199 КПК України, оскільки таке клопотання повинно було подано прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Також зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не відповідає вимогам п.3 ч.1 та ч.3 ст. 184 КПК України, оскільки воно не містить викладу обставин, що дають підстави підозрювати/обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та не містить посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, і до нього не додано жодних матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи свого клопотання.

Апелянт вказує, що оскільки прокурором не подано жодного доказу на підтвердження викладених у клопотанні ризиків, обґрунтованості підозри тощо, то суд відповідно не досліджував вказані обставини і докази, однак невідомо з яких досліджених судом обставин суд в оскаржуваній ухвалі висловив безпідставні припущення, зокрема щодо встановлених ризиків кримінального провадження, чим допустив неповноту судового розгляду. Крім цього, під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу судом не встановлювались обставини щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та зазначено в оскаржуваній ухвалі, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Проте, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, сторона захисту неодноразово наголошувала на необґрунтованості підозри та обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а саме в частині невідповідності встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення і здійснених відносно них правової кваліфікації його дій.

На переконання апелянта, у випадку якщо б судом було надано оцінку обґрунтованості підозри, то на стадії застосування запобіжного заходу було б очевидно встановлено, що кваліфікація дій обвинуваченого для обрання запобіжного заходу повинна здійснюватися за ст. 118 КК України, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі до двох років, що виключає можливість обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою у відповідності з вимогами п.4 ч. 2 ст.183 КПК України.

Крім того вказує, що ні в поданому клопотанні про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, ні в оскаржуваній ухвалі жодним чином не обґрунтовано з посиланням на зібрані докази, існування ризику переховування від суду та недостатність застосування стосовно ОСОБА_6 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2023 року, оскільки повний текст ухвали було проголошено лише 26.12.2023 року, тобто на 4 день після її винесення, а тому стороні захисту не було відомо мотивів ухвалення оскаржуваного рішення з посиланням на відповідні докази, у зв`язку з чим апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2023 року, колегія суддів, з огляду на наведені апелянтом обставини в обґрунтування поважності причин пропуску цього строку, вважає можливим поновити захиснику ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

Відповідно до положень ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу - захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 не подавали клопотання про розгляд даної апеляційної скарги за участю сторін, а від інших учасників кримінального провадження також не надходило таке клопотання, апеляційний суд, відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останніх.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження №1-кп/359/757/2023 (справа №359/12522/23) за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргизахисника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 22.12.2023 року під час розгляду у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження №0000343, у якому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який був застосований до обвинуваченого під час досудового розслідування, посилаючись на наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від суду, а застосування інших запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не гарантує можливості запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

За змістом положень ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, однак обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а тому усвідомлюючи тяжкість і реальність покарання, у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній може переховуватись від суду з метою уникнення покарання. Отже суд дійшов висновку про існування ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування даного запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а тому суд обґрунтовано зазначив про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання його під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ні в поданому клопотанні про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, ні в оскаржуваній ухвалі жодним чином не обґрунтовано з посиланням на зібрані докази, існування ризику переховування від суду та недостатність застосування стосовно ОСОБА_6 інших більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду.

Доводи захисника про те, що при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції не надано оцінки обґрунтованості підозри, також є безпідставними, оскільки на стадії судового розгляду при розгляді клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу суд не може вдаватися до оцінки обґрунтованості підозри та висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів щодо кваліфікації дій обвинуваченого. Вказані питання здійснюються судом після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку, про що також обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Інші доводи апеляційної скарги захисника не впливають на законність оскаржуваного рішення і не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено і стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Бориспільського районного суду Київської області від 22.12.2023 року в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та обрання ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 України, запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Поновити захиснику ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Бориспільського районного суду Київської області від 22.12.2023 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2023 року в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.02.2024 року включно - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3