Справа №:755/4361/22
Провадження №: 1-кс/755/197/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" лютого 2024 р. м.Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання представника власника майна якої - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001077 та додані до нього матеріали, -

В С Т А Н О В И В:

15.01.2024 року до Дніпровського районного суду м.Києва надійшло клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001077.

Відповідно до ст.35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду було визначено головуючого суддю ОСОБА_1 та передано їй матеріали 15.01.2024 року.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 29.06.2022 року у справі №755/4361/22 клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_5 було задоволено та накладено арешт на Т3 «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 . Арешт був накладений щодо заборони відчуження та розпорядження транспортного засобу.

ОСОБА_4 є інвалідом, та має ряд захворювань, небезпечні для життя. Окрім того, автомобіль є крайнє необхідним для пересування ОСОБА_6 , в тому числі й до лікувальних установ.

ОСОБА_4 через свого представника - адвоката ОСОБА_3 постійно звертався до органу досудового розслідування з запитом щодо повернення йому в користування транспортного засобу.

Так, відповіддю Дніпровського управління поліції у м.Києві від 08.09.2022 року за вих.№6351/125/50-22 орган досудового розслідування повідомив, що управління поліції готове видати власнику ТЗ, для чого потрібно безпосередньо звернутись до слідчого ОСОБА_7 . Всі численні звернення слідчий ігнорував, виключно обіцяючи видати документ, проте його не видавав.

На повторну скаргу Дніпровське управління поліції у м.Києві від 25.10.2022 року за вих.№7724/125/50-22 орган досудового розслідування знову повідомив, що управління поліції готове видати власнику ТЗ, для чого потрібно безпосередньо звернутись до слідчого ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 18.01.2023 року у справі №755/4361/22 скаргу представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у межах кримінального провадження №0001077 від 01.06.2022 року було задоволено та зобов?язано слідчого Дніпровського управління поліції Національної поліції у м.Києві або уповноважену особу у кримінальному провадженні №0001077 від 01.06.2022 року, повернути ОСОБА_4 вилучене під час огляду місця події 01.06.2022 року, за адресою: м.Київ. вул.Усенка, 8, майно, а саме: транспортний засіб марки «Subaru Forester».

Транспортний засіб був переданий ОСОБА_4 . Проте, ОСОБА_4 не може поставити автомобіль на облік, так як до сих пір на автомобілі наявний арешт, що накладений ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 29.06.2022 року у справі №755/4361/22.

При цьому, на думку адвоката, органом досудового розслідування слідчому судді не надано доказів того, що вилучене майно, у межах кримінального провадження №0001077 від 01.06.2022 року, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, також не надано доказів того, що по ньому призначено експертизу.

Крім того, ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. У зв`язку з вищевикладеним заявник просить задовольнити дане клопотання.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, не з?явився, подав до суду заяву, в якій просив суд проводити розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав, з підстав, викладених в ньому, просив його задовольнити.

В судове засідання прокурор та дізнавач не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання були належним чином повідомлені. Разом з тим, на запит слідчого судді дізнавачем було надано для дослідження в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001077.

Відповідно до вимог ст.174 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання в їх сукупності та матеріали кримінального провадження, які були надані дізнавачем для огляду у судовому засіданні, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 29.06.2022 року у справі №755/4361/22 було задоволено клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_5 та накладено арешт на Т3 «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , з метою забезпечення збереження речового доказу.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Порядок скасування арешту майна визначений ст.174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності з клопотанням про скасування арешту до суду, який його наклав.

Аналогічна позиція щодо застосування положень статті 174 КПК України наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №569/4374/16-ц та постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі №362/392/16-ц.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно ч.1 ст.318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

На підставі ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, підозру у кримінальному провадженні №0001077, нікому не оголошено.

За таких обставин, ОСОБА_4 , на даному етапі досудового розслідування у даному кримінальному провадженні бере участь у статусі третьої особи.

Слід зазначити, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для накладення на нього арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, матеріали кримінального провадження не містять достатньо доказів, які б дозволяли слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності.

Враховуючи викладене, обмеження, в даному випадку, власника у праві користування, розпорядження та відчуження його майном тривалий час (майже два роки), є очевидно непропорційним та містить ознаки свавільного втручання.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, а також те, що виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, а накладений на майно арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.110, 131, 170-175, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника власника майна якої - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001077 - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 29.06.2022 року у справі №755/4361/22, а саме на транспортний засіб «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_1 .

Копію ухвали направити для відома адвокату ОСОБА_3 та до Дніпровсього УП ГУ НП у м.Києві для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду

м.Києва ОСОБА_1