Справа № 369/1134/24
Провадження №1-кп/369/1477/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

провівши підготовче судове засідання в м. Києві у кримінальному провадженні № 0002203 від 26 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Армянськ АР Крим, українця, громадянина України, який має загальну середню освіту, офіційно не працює, неодружений, є інвалідом 2 групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 серпня 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002203 від 26 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, затверджений прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 23 січня 2024 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2024 року дане кримінальне провадження було призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість призначення судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю потерпілих, обвинуваченого та прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку прокурора.

Потерпілі, зазначені в обвинувальному акті як: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. При цьому, прокурором в судовому засіданні від вказаних вище потерпілих суду надано заяву про проведення підготовчого судового засідання та подальшого судового розгляду за їх відсутності.

Вислухавши доводи учасників підготовчого судового засідання, оглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002203 від 26 липня 2023 року, суд дійшов такого висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

З аналізу положень ст. ст. 291, 314 КПК України вбачається, що єдиними процесуальними документами, які підлягають дослідженню судом під час підготовчого судового засідання є обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, відповідність яких вимогам кримінального процесуального закону має перевірити суд.

При цьому, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню судового розгляду і не можуть бути усунені під час судового розгляду.

Таким чином, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Частиною 1 ст. 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового слідства, прокурора та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Жупнік проти України» від 09 грудня 2010 року, межі гарантій, передбачених пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим підпункти «a» і «б» п. 3 ст. 6 Конвенції взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 р.) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі ОСОБА_54 та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2016 року № 5-328кс16 наголосив на тому, що «важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому».

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у своїй постанові від 01.11.2021 у справі №161/7092/20, зазначено, що оскільки кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК відсилає до ст. 291 цього Кодексу, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; недолучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Зі системного аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.

Розуміння поняття «формулювання обвинувачення» як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним». Так, п. 2 ч. 3 ст. 373 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Разом з тим, всупереч наведеному вище судом встановлено невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а саме: п 5 і п. 3 ч. 2 цієї статті.

Так, з формулювання обвинувачення, яке міститься в обвинувальному акті за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, вбачається, що точного часу, дати та місця вчинення кримінальних правопорушень воно не містить, оскільки в ході досудового розслідування цих даних не встановлено.

При цьому, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України складається з 50 епізодів інкримінованих йому кримінальних правопорушень вчинених ймовірно аналогічним способом. Проте, обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що позбавляє суд можливості перевірити у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальні правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 .

Тобто, відсутність в обвинувальному акті вказівки на місце вчинення кримінального правопорушення позбавляє суд можливості перевірити територіальну підсудність цього кримінального провадження та можливість подальшого призначення судового розгляду кримінального провадження.

Також, прокурором в судовому засіданні вказану вище обставину не доведено.

Звідси, підстав вважати, що Києво-Святошинський районний суд Київської області є судом визначеним Законом у цьому кримінальному провадженні, в розумінні положень ст. 32 КПК України у суду немає.

Суд звертає увагу, що системний аналіз норм кримінального процесуального закону дає підстави вважати , що встановлення часу, дати та місця кримінальних правопорушень належить до повноважень органу досудового розслідування та прокурора, які зобов`язані з`ясувати вказані обставини до направлення обвинувального акта до суду та зазначити їх як обов`язкові відомості обвинувального акта (п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).

Встановлені в підготовчому судовому засіданні зазначені вище обставини вказують на наявність суттєвих порушень КПК України, які допущені прокурором на стадії складання, затвердження та скерування обвинувального акту до суду, що унеможливлює належне проведення підготовчого провадження та судового розгляду у цьому кримінальному провадженні.

Поряд з цим, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого має містити такі відомості: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Разом з цим, в обвинувальному акті визнано потерпілими 49 осіб, а в графі «кримінальним правопорушенням завдана шкода потерпілим становить» зазначено 51 особу, при цьому, кількість вчинених ОСОБА_4 епізодів відповідно до обвинувального акту складає 50.

У той же час, в обвинувальному акті, у тому числі в графі «потерпілі» та в графі «кримінальним правопорушенням завдана шкода потерпілим становить» є розбіжності в анкетних даних потерпілих, а саме розбіжності у прізвищах, імені та по батькові потерпілих: ОСОБА_53 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 та ОСОБА_19 , в той час, коли в обвинувальному акті фігурують також такі особи, як ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_19 .

Наведене унеможливлює суд перевірити правильність зазначення цих даних прокурором та відповідно забезпечити участь цих осіб під час розгляду цього провадження в суді, шляхом належного їх інформування про дату, час та місце проведення судових засідань.

Більше того, 11 епізод обвинувального акту містить інформацію про заподіяння ОСОБА_60 шкоди майнового характеру, проте останнього потерпілим у цьому кримінальному провадженні не визнано та відповідно суд позбавлений можливості повідомити цю особу про наявність кримінального провадження в суді, що не узгоджується з положеннями ст.ст. 6 , 13 Конвенції.

Суд зауважує, що чітке формулювання обвинувачення та детальне викладення механізму вчинення кримінального правопорушення є необхідним для розуміння суті пред`явленого обвинувачення, недотримання цієї вимоги при складанні обвинувального акта позбавляє обвинуваченого можливості ефективно здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, яке є неконкретним.

Неконкретність пред`явленого особі обвинувачення та не встановлення органом досудового слідства інших не менш важливих фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення унеможливлює проведення всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, а також в порушення вимог ст. 20 КПК України позбавляє обвинуваченого права на повноцінний захист.

Разом з тим, завданнями кримінального провадження в силу ч. 1 ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із передбачених ч. 6 ст. 9, п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення учасникам судового процесу права на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб правового захисту, суд дійшов висновку про те, що

вказані вище обставини в своїй сукупності свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам п.п. 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а допущені при його складанні недоліки виключають можливість призначення судового розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 9, 110, 291, 314 КПК України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0002203 від 26 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України,.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002203 від 26 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, повернути прокурору Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з моменту її оголошення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1