УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 758/1809/23

провадження № 51-1546ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

За вироком Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), раніше судимого вироком Київського апеляційного суду від 01 липня 2015 року за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого 25 липня 2019 року з ДУ «Бориспільська виправна колонія» по відбуттю строку покарання, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, від відбування якого звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 рік на підставі ст. 75 КК з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Також вироком вирішено питання щодо розподілу процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду встановлено, що 21 вересня 2022 року близько 17:00 ОСОБА_4 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , реалізуючи умисел на незаконне придбання психотропної речовини без мети збуту, через телеграм канал «Крістал» замовив 0,5 г психотропної речовини РVР, після чого близько 17:10, перебуваючи на ринку «Нивки», що на вул. Щербаківського, 47 в м. Києві, через мобільний термінал перевів на електронний гаманець «Global 24» невстановленій досудовим розслідуванням особі грошові кошти в сумі 350 грн і отримав у телеграм боті інформацію про місце знаходження психотропної речовини.

Цього ж дня близько 17:50 ОСОБА_4 прибув за вказаною йому адресою, де біля будинку АДРЕСА_3 знайшов пластикову колбу із прозорим поліетиленовим зіп-пакетом з кристалоподібною речовиною білого кольору, яку він поклав у кишеню сумки, чим розпочав її незаконне зберігання, і направився у власних справах. Близько 18:00, проходячи біля будинку № 7 на просп. Георгія Гонгадзе, ОСОБА_4 був зупинений працівниками поліції, які під час перевірки документів виявили та вилучили у нього пластикову колбу із зіп-пакетом з кристалоподібною речовиною білого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) масою 0,212 г.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року залишено без змін.

Доводи касаційної скарги та її вимоги

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на допущене, на його думку, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що апеляційним судом не враховано того, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення 21 вересня 2022 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року, проте покарання за новим вироком призначено без застосування правил, передбачених ч. 4 ст. 70 КК, що свідчить про незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам його апеляційної скарги щодо безпідставного, на його переконання, звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, не навів підстав, з яких визнав обґрунтованими відповідні висновки суду першої інстанції.

За доводами касаційної скарги, поза увагою апеляційного суду залишились усі дані про особу засудженого, у тому числі й те, що ОСОБА_4 раніше судимий вироком Київського апеляційного суду від 01 липня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК та вироком Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року за ч. 1 ст. 309 цього Кодексу, однак притягнення до кримінальної відповідальності не змусило останнього критично поставитися до своєї поведінки та стати на шлях виправлення, що свідчить про легковажність його відношення до ймовірних наслідків своїх дій та кримінальної відповідальності в цілому.

На переконання прокурора, суд апеляційної інстанції формально підійшов до перевірки вироку місцевого суду в частині звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням за доводами апеляційної скарги сторони обвинувачення, не навів відповідних мотивів постановленого рішення, що свідчить про недотримання приписів ст. 419 КПК.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та додану до неї копію оскарженого судового рішення, колегія суддів не знайшла підстав для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доведеність винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом в порядку спрощеного провадження, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законність й обґрунтованість судового рішення у цій частині прокурор не оспорює.

Доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність не знаходять свого підтвердження.

За змістом касаційної скарги прокурор фактично стверджує про недотримання судом апеляційної інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання та звільнення засудженого від його відбування з випробуванням і пов`язані із реалізацією дискреційних повноважень суду.

Поняття судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності застосованих кримінально-правових засобів з метою вирішення завдань, визначених положеннями статей 1, 50 КК тощо.

Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням є складовою однієї із альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності, обрання якої в кожному конкретному випадку пов`язане із з`ясуванням ступеня суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, обставин конкретного провадження, даних про особу винуватого, а також обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, впливають на висновок суду про можливість виправлення особи та досягнення інших цілей покарання без його реального відбування засудженим.

Разом із тим, реалізація апеляційним судом дискреційних повноважень щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування з випробуванням мають межі, визначені статтями 409, 413 КПК, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, у разі неправильного застосування судом положень ст. 75 КК.

Під час перегляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив твердження та доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі, та вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши відповідні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії судового рішення, апеляційний суд перевірив вирок місцевого суду на предмет дотримання положень статей 65, 75 КК за відповідними доводами апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції перевірив правильність врахування місцевим судом ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, оцінки взятих до уваги даних про особу засудженого, який має судимість та не працює, наявності щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, погодився з висновком суду першої інстанції про призначення покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Покарання, призначене ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК, колегія суддів вважає правильним та таким, що відповідає меті та загальним засадам його призначення. Підстав вважати обраний засудженому захід примусу явно несправедливим через м`якість не вбачається, а твердження прокурора в касаційній скарзі про протилежне є непереконливими. Касаційний суд вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання є законним, справедливим, воно відповідає тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

На підставі матеріалів кримінального провадження апеляційний суд спростував доводи прокурора щодо неправильного, на його думку, врахування місцевим судом щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання, оскільки встановив, що з самого початку затримання і до направлення кримінального провадження до суду із заявою про розгляд обвинувального акта щодо кримінального проступку у спрощеному провадженні ОСОБА_4 визнавав свою вину та давав показання про обставини незаконного придбання та зберігання ним психотропної речовини без мети збуту. Також щире каяття як обставина, яка пом`якшує покарання, як встановлено судом, визначена прокурором й в обвинувальному акті.

Крім того, доводи прокурора про відсутність у засудженого щирого каяття через те, що воно, окрім осуду поведінки, повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки і бажанні виправити наслідки вчиненого, колегія суддів визнала безпідставними з огляду на те, що кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК, має формальний склад, а суспільно небезпечні наслідки відсутні.

Суд апеляційної інстанції також погодився із висновком місцевого суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання з урахуванням наявності у нього судимості, де дійшов висновку, що це не суперечить умовам, передбаченим положеннями ст. 75 КК, для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване неврахування судом першої інстанції вироку Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року при призначенні засудженому покарання, то колегія суддів апеляційного суду їх перевірила та спростувала.

Київський апеляційний суд ухвалою від 27 квітня 2023 року постановив запропонувати прокурору на підтвердження викладених в апеляційній скарзі доводів подати належним чином завірену копію вироку Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року щодо ОСОБА_4 , проте стороною обвинувачення копія відповідного вироку надана не була.

Як встановив апеляційний суд, у матеріалах кримінального провадження відсутній вирок Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року. У довідці з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» відсутня інформація про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в іншому кримінальному провадженні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у місцевого суду не було процесуальних підстав до врахування вироку Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року при призначенні покарання. Не було таких і в апеляційного суду, з огляду на невиконання стороною обвинувачення обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 92 КПК, щодо надання цього судового рішення в підтвердження відповідних доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками апеляційного суду за наслідком перевірки доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення, зокрема про можливість виправлення засудженого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

При вирішенні питання про наявність підстав до звільнення особи від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є умови і підстави, визначені ст. 75 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на положення розділу XII Особливої частини КК в касаційній скарзі не наведено належного обґрунтування до спростування правильності рішення щодо застосування ст. 75 КК, яке містить вмотивований висновок про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, який враховує тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи.

За правовим висновком, відображеним об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 01 квітня 2024 року у справі № 183/6854/20, якщо особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, за які за новим вироком особі призначається покарання із застосуванням на підставі ст. 75 КК звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання не застосовуються і кожний вирок - попередній, за яким особа має відбувати покарання реально, та новий, за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.

Отже, безпідставними є доводи касаційної скарги прокурора про необґрунтоване не застосування приписів ч. 4 ст. 70 КК при призначенні ОСОБА_4 покарання.

Таким чином, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість його висновків з питань перевірки правильності застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_4 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, прокурор у касаційній скарзі не навів.

Оскаржена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є належним чином вмотивованою та обґрунтованою з огляду предмет апеляційного перегляду та встановлені судом обставини.

У касаційній скарзі не відображено прийнятних і достатніх доводів про те, що апеляційним судом допущено таких істотних порушень норм кримінального процесуального права чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування оскарженого рішення з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на що колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3