Справа № 496/1399/24
Провадження № 1-кс/496/729/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання старшого дізнавача СД Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000207 від 22.02.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач звернувся до суду із вказаним клопотанням про арешт майна, яке обґрунтоване тим, що 22.02.2024 р. до ЧЧ Одеського РУП №2 надійшло телефонне повідомлення зі спец-лінії 102 від працівника ДПСУ про те, що громадянин ОСОБА_3 пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язанного серії НОМЕР_1 від 16.06.2023р. та довідку ВЛК №124/5083 від 16.06.2023 р. видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на власне ім`я з ознаками підробки. Даний факт зареєстрований в ЄО Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області №2643 від 22.02.2024.

В період з 17 год. 20 хв. по 17 год. 24 хв. 22.02.2024р. проведений огляд місця події за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, ПП «Маяки», траса М-15, 49 км автодороги Одеса-Рені. В ході якого виявлено та вилучено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 16.06.2023р. та довідку ВЛК №124/5083 від 16.06.2023 р. видані ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_3 .

Як заявив працівник Державної прикордонної служби ОСОБА_6 , в ході перевірки військово облікових документів виникли сумніви, щодо їх дійсності, а саме, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 16.06.2023 р. та довідка ВЛК №124/5083 від 16.06.2023 р. видані ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_3 мають такі ознаки підробки, а саме печатка не встановленого кольору, а також ОСОБА_3 не перебуває на обліку в РТЦК.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вище вказаного факту, а також наявністю достатніх підстав вважати, що вилучені документи, є предметами злочину, просить накласти арешт на вилучене майно.

Прохальна частина клопотання містить вимогу про розгляд справи без участі дізнавача та прокурора. Їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, відповідно до положень ч.1 ст. 172 КПК України.

Власник документів ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти накладення арешту на його документи, оскільки отримував їх офіційно в червні 2023 року, та з тих пір неодноразово перетинав на їх підставі кордон України, чому зараз виявили ознаки підробки, йому не зрозуміло. Крім того у своїх письмових запереченнях зазначив, що будь яких доказів, які б прямо або опосередковано свідчили про те, що печатка на документах не відповідає оригіналу, а він, як володілець тимчасово вилученого майна не стоїть на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні.

З метою спростування зазначеного, надав до суду оригінал для огляду та копії для долучення їх до матеріалів справи закордонного паспорту з якого вбачається, що ОСОБА_3 як особа, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.3 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» неодноразово перетинав державний кордон під час повномасштабного вторгнення рф на територію України і жодних питань до справжності документів не виникало. Більш того, під час перетинання державного кордону, Державна прикордонна служба та відповідні працівники ТЦК, перебуваючи у повній комунікації з відповідальними працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 перевіряли дійсність виданих йому документів. Як наслідок вважає, що заява працівника Державної прикордонної служби ОСОБА_6 , зроблена в ході перевірки належних йому військово облікових документів, є необґрунтованою та надуманою, а клопотання старшого дізнавача сектору дізнання ОРУП №2 ГУНП в Одеській області таким, що не підлягає задоволенню.

Вивчивши матеріали клопотання дізнавача, вислухавши заперечення ОСОБА_3 та вивчивши письмові заперечення власника документів, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Як підставу та мету арешту вилученого посвідчення та довідки, дізнавачем визначено, що вони можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Одночасно з цим, дізнавачем не надано доказів існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Ознайомившись із матеріалами клопотання, слідчий суддя встановив, що вище вказане майно було вилучене під час проведення огляду місця події за адресою: Одеська область, Одеський район, с.Маяки, ПП «Маяки», траса М-15, 49 км автодороги Одеса-Рені. Допитано в якості свідка самого працівника Державної прикордонної служби ОСОБА_6 , у якого виникли сумніви щодо достовірності документів, наразі дізнавачем за дорученням виконуються інші слідчі дії. Постановою слідчого від 23.02.2024 року вище вказане майно визначено речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.

Відповідно ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Та відповідно ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду.

На підставі ч. 4 ст. 172 КПК України, під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя має право за власною ініціативою дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про арешт майна.

Так, до своїх заперечень ОСОБА_3 надав копії аркушів закордонного паспорту з відмітками про перетинання державного кордон в період повномасштабного вторгнення рф на територію України.

Відсутність для дослідження матеріалів кримінального провадження не дає можливість встановити, чи відбуваються якісь слідчі дії відносно зазначеного майна (призначенні експертизи, надання для впізнанні речей та т.і.)

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на вищевказане, слідчий суддя вважає, що вилучене майно не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, оскільки слідчим та прокурором не доведено правову підставу для їх арешту та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а отже і не доведено необхідність такого арешту, виходячи з чого клопотання не підлягає задоволенню.

Клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 173 КПК України.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого дізнавача СД Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна залишити без задоволення.

Негайно повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 16.06.2023 р. та довідку ВЛК №124/5083 від 16.06.2023 р. видані ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 01 березня 2024 року о 14:30 годинні в приміщенні Біляївського районного суду Одеської області в кабінеті № 13.

Слідчий суддя ОСОБА_1