Справа № 517/350/24
н/п 1-кп/517/24/2024
У Х В А Л А

09 квітня 2024 року Фрунзівський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді- ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

особи, щодо якої застосовуються примусові заходи медичного характеру ОСОБА_5 ,

законного представника особи, щодо якої застосовуються примусові заходи медичного характеру ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Захарівка Роздільнянського району Одеської області клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Біляївка Біляївського району Одеської області, гр. України, проживає АДРЕСА_1 , суд

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням із процесуальним керівником, звернувся до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в обгрунтування якого вказав, що 12.01.2024 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи в гостях у своєї знайомої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкала за адресою АДРЕСА_1 , де між ними, на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_5 виникли агресивні почуття (злість, лють), які вона направила на ОСОБА_8 і стала різними предметами побуту, а саме: молотком з дерев`яним руків`ям, ступкою дерев`яною завдавати потерпілій тілесні ушкодження у виді: дві забиті рани волосяної частини голови, в тім`яній ділянці ліворуч, синці на верхній і нижній повіці правого ока, на шкірі перенісся, різана рана на тильній поверхні третього пальця правої кисті, після чого, роздягнувши ОСОБА_8 повністю у будинку, без одягу, оголену, поволочила її по сніговому покрову, за ногу через подвір`я на вулицю, де залишивши на узбіччі, продовжувала наносити тілесні ушкодження обвугленим фрагментом гілки. Після цього, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 залишається в безпорадному стані, викликаному завданням їй тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 жодних заходів до збереження життя останньої не вживала, а залишила її на сніговому покрові, при дії низької температури, хоча мала об`єктивну можливість це зробити, де в період часу, приблизно з 17:00 год. 12.01.2024 року до 01:00 год. 13.01.2024 року ОСОБА_8 померла від загального переохолодження.

Сукупність зібраних під час досудового слідства доказів дозволяє зробити висновок про те, що ОСОБА_5 вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст. 135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану ( залишення в небезпеці), якщо вони спричинили смерть особи.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент скоєння інкримінованого діяння, страждала хворобливим психічним розладом у вигляді "Органічного психічного розладу із вираженою зміною особливості за органічним типом з інтелектуально-мнестичними порушеннями та психотичними включеннями (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F09" за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_5 становить суспільну небезпеку, потребує застосування відносно неї примусових заходів медичного характеру - поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги, відповідно до ст. 94 ч. 3 КК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 КК України підозрювана ОСОБА_5 не підлягає кримінальній відповідальності, так як під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, перебувала у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок психічного захворювання. Прокурор вважав за необхідне клопотання задовольнити, оскільки зібрані докази переконливо свідчать, що ОСОБА_5 за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Представник потерпілої ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечувала проти застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру. Законний представник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала проти застосування примусових заходів медичного характеру. Захисник в судовому засіданні проти застосування примусових заходів медичного характеру не заперечував з огляду на вичерпне мотивування слідчим необхідності саме таких медичних заходів. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно ч.1 ст.513 КПК України під час постановления ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. У відповідності до положень ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру. Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння. Відповідно до розяснень п.п. 5, 15 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру, суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені ст. 94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановления вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними. Судам потрібно мати на увазі, що тимчасовий розлад психічної діяльності особи, який позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, що настав після вчинення злочину (як до постановления вироку, так і під час відбування покарання), також може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру, а суд при визначенні виду психіатричного закладу, в який слід помістити психічно хворого, має виходити як з його психічного стану, так і характеру скоєного ним суспільно-небезпечного діяння. З урахуванням наведеного, судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинила суспільно небезпечне діяння, та на момент його вчинення вона перебувала в стані неосудності і внаслідок психічних розладів не могла усвідомлювати значення своїх дій та керуватим ними. На даний час ОСОБА_5 також не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тому не підлягає кримінальній відповідальності. Обираючи вид примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого нею діяння, тяжкість та характер захворювання, ступінь небезпечності психічно хворої, яка вчинила суспільно - небезпечне діяння та представляє небезпеку для суспільства і вважає за необхідне застосувати до неї примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний заклад для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Судових витрат по справі немає. Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не обирати. Цивільний позов в кримінальному провадженні відсутній. Арешт , накладений на речові докази необхідно скасувати. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 513, 516 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого відділення № 2 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 - задовольнити. Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біляївка Біляївського району Одеської області, проживає АДРЕСА_1 примусові заходи медичного характеру у виді поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Запобіжний захід не обирати. Скасувати арешт з речових доказів - фрагмент дерев`яного стовбура в обвугленому стані, електрична плитка, фрагменти волосин, змиви речовини бурого кольору, кофта жіноча чорного кольору, пара чобіт жіночих чорного кольору, молоток, ступка дерев`яна, зрізи нігтьових пластин, шуба жіноча чорного кольору, накладеного ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.01.2024 року. Речові докази - фрагмент дерев`яного стовбура в обвугленому стані, електрична плитка, фрагменти волосин, змиви речовини бурого кольору, кофта жіноча чорного кольору, пара чобіт жіночих чорного кольору, молоток, ступка дерев`яна, зрізи нігтьових пластин, шуба жіноча чорного кольору - знищити. На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_10