КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000660 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Баку Азербайджан, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_6

та обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_5 від відбування покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 19.10.2021 року приблизно о 17 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки BMW модель Х5 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ярослава Мудрого в м. Біла Церква, Київської області перед перехрестям автомобільних доріг вул. Ярослава Мудрого та вул. Привокзальної, м. Біла Церква, Київської області, в порушення вимог пункту 2.3 б), пунктів 18.1, 18.4 ПДР України, маючи можливість заздалегідь виявити небезпеку для руху, яку йому становив пішохід ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину вулиці Ярослава Мудрого, м. Біла Церква, Київської області, перед перехрестям автомобільних доріг вул. Ярослава Мудрого та вул. Привокзальної, м. Біла Церква, Київської області, з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля в межах дорожньої розмітки «пішохідний перехід» на нерегульованому пішохідному переході, а також наявність транспортних засобів, які зупинились та зменшили швидкість перед ним в сусідній смузі зустрічного руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_8 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень помер в кареті швидкої медичної допомоги. Смерть потерпілого ОСОБА_8 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа та крововиливом у шлуночки головного мозку.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року, в частині призначеного ОСОБА_5 додаткового покарання, змінити та призначити йому покарання без позбавлення права керування транспортними засобами. В іншій частині вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року у справі № 757/20880/22, залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на те, що визнаючи ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначаючи покарання у межах санкції вказаної статті, суд першої інстанції врахував вчинення обвинуваченим, хоча і тяжкого злочину, але який характеризується необережною формою вини; обставини, які пом`якшують його покарання, а саме визнання винуватості, добровільне відшкодування завданого збитку, похилий вік; відсутність обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , а також негативних характеристик щодо його особи.

Разом з тим, сторона захисту звертає увагу на те, що поза увагою суду залишилося те, що від самого початку кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 надавав правдиві показання, активно сприяв органам досудового розслідування, усвідомлює наслідки вчиненого та щиро кається у вчиненому.

Як вважає апелянт, при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_5 працює технічним директором ТОВ «Зернові комплекси і системи», та позбавлення права керування транспортними засобами позбавить можливості ОСОБА_5 виконувати належним чином посадові обов`язки, зважаючи на віддаленість місця проживання останнього від місця роботи, транспорт є його життєвою необхідністю. Крім того, захисник вказує, що повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілим, що також підтверджується заявою, засвідченою нотаріусом, в якій потерпілі, тобто матір ОСОБА_9 та рідна сестра ОСОБА_10 , просять не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На думку апелянта, позитивні дані про особу ОСОБА_5 , наявність пом`якшуючих покарання обставин, про які зазначено вище, у своїй сукупності в достатній мірі впливають на зниження суспільної небезпечності особи обвинуваченого, а так само дають підстави для призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, але без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що зазначена скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і правова кваліфікація дій ОСОБА_5 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої захисником обвинуваченого апеляційної скарги, а саме в межах призначеного останньому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 цього Кодексу, зокрема ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав визнання винуватості, добровільне відшкодування завданого збитку та його похилий вік.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, думку потерпілої щодо покарання обвинуваченого, досудову доповідь про низький ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без відбування основного покарання, установленого в санкції частини за вчинене кримінальне правопорушення, тобто відповідно до ст. 75 КК України, звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Саме таке основне покарання, на думку суду першої інстанції, буде необхідним і достатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією інкримінованого йому злочину, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини злочину, встановлення прямого причинного зв`язку між порушенням ОСОБА_5 вимог зазначених пунктів Правил дорожнього руху України з вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її незворотніми наслідками у виді спричинення смерті ОСОБА_8 , дійшов висновку, що воно має бути призначено у верхній межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Саме таке основне і додаткове покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд першої інстанції, не погодився з позицією прокурора та сторони захисту щодо не призначення обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання, через необхідність керування ним транспортним засобом при виконанні обов`язків технічного директора ТОВ «Зернові комплекси і системи», віддаленості його місця проживання від місця роботи, неможливості виконання ним своїх обов`язків, що є його життєвою необхідністю, оскільки визнав неспівмірними: право ОСОБА_5 на керування транспортними засобами з незворотними наслідками у виді смерті громадянина ОСОБА_8 , з огляду на те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека, відповідно до ст. 3 Конституції України, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Також суд першої інстанції зазначив про те, що ТОВ «Зернові комплекси та системи» зважаючи на важливість, незамінність ОСОБА_5 у діяльності зазначеного ТОВ, вправі забезпечити його службовим транспортом з водієм, який буде керувати службовим транспортом при виконанні ОСОБА_5 посадових обов`язків, необхідності вирішення ним життєвих побутових потреб, у т.ч. пов`язаних із його похилим віком та необхідністю проходження медичних обстежень або відвідуванням лікарень у інших населених пунктах.

Призначення ОСОБА_5 поряд з основним, додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, на переконання суду, буде тим необхідним й достатнім покаранням, яке буде сприяти не лише виправленню ОСОБА_5 , а й запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

З огляду на наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_5 , як основного, так і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, якими визначаються мета та загальні засади призначення покарання, а тому, всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого, призначене ОСОБА_5 додаткове покарання, не може буде визнане явно несправедливим внаслідок суворості, з урахуванням наведених у вироку обставин.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що, у даному конкретному випадку, позбавлення права керування транспортними засобами, як додаткове покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що спричинило смерть потерпілого, за встановлених судом обставин, не може пов'язуватися з реалізацією обвинуваченим інших конституційних прав, зокрема права на працю, оскільки обвинувачений давно досяг пенсійного віку, а тому має право на соціальний захист у випадках, передбачених законом.

Крім того, та обставина, що обвинувачений продовжує працювати на посаді технічного директора ТОВ «Зернові комплекси та системи» і для виконання своїх посадових обов`язків йому необхідно постійно переміщатися на значні відстані, в тому числі до місця роботи і додому, не може служити достатньою підставою для незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки останні це не тільки засіб для пересування, а перш за все джерело підвищеної небезпеки, яке може становити небезпеку не лише для особи, яка керує транспортним засобом, а й для інших учасників дорожнього руху, зокрема пішоходів.

Характер допущених ОСОБА_5 порушень правил дорожнього руху, обставини дорожньо-транспортної пригоди та її наслідки, не дозволяють зробити висновок про наявність достатньої сукупності даних, які б могли гарантувати неможливість повторення подібних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту у найблищому майбутньому.

У зв`язку з цим, обставини на які захисник обвинуваченого посилається у своїй апеляційній скарзі, не можуть бути визнані достатніми підставами для зміни оскаржуваного вироку та незастосування до обвинуваченого ОСОБА_5 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки рішення суду першої інстанції, як в цілому, так і в цій частині, на переконання колегії суддів, є законним, обґрунтованим та мотивованим.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з наведеними у вироку висновками щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки, незважаючи до доводи апеляційної скарги, вони ґрунтуються на вимогах закону та повністю відповідають матеріалам кримінального провадження.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника, - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 757/20880/22-к

Номер провадження : 11-кп/824/783/2024

Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1