Номер провадження: 11-сс/813/9/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, в рамках кримінального провадження №0000627, внесеного до ЄРДР 20.12.2021 року,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволені скарги захисника ОСОБА_7 на повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 21.03.2023 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках кримінального провадження №0000627, внесеного до ЄРДР 20.12.2021 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що органом досудового розслідування дотримано вимоги КПК України щодо вручення повідомлення про підозру, зокрема було здійснено у порядку, передбаченому статтею 135 КПК України, шляхом надсилались засобами поштового зв`язку за всіма відомими слідству адресами.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне:

- п овідомлення про підозру ОСОБА_8 особисто вручено не було. Натомість, було направлено засобами поштового зв`язку за місцям реєстрації ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ). Однак, згідно інформації з пошукової системи поштових відправлень АТ «Укрпошта», поштове відправленням № 700, було доставлено за адресою: АДРЕСА_1 , тобто поштове відправлення за місцем проживання направлено не було. Крім того, за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 не проживав. Відтак, саме по собі відправлення на загальну сумісну адресу членів дачно-будівельного кооперативу не забезпечує нормативне призначення такого механізму повідомлення особі про підозру;

- матеріали кримінального провадження не містять адреси фактичного місця проживання ОСОБА_8 у м. Одеса. При цьому, відсутні данні, що орган досудового розслідування вживав заходи для його встановлення;

- на момент вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 був офіційно працевлаштований, його місце роботи було відомо органу досудового розслідування, однак, відсутні данні про виклик ОСОБА_8 за місцем роботи.

Посилаючись на викладене, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 21.03.2023 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках кримінального провадження №0000627, внесеного до ЄРДР 20.12.2021 року.

Уважаючи апеляційну скаргу сторони захисту необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, від прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 надійшли письмові заперечення.

За змістом заперечень посилається на те, що повідомлення про підозру направлене відповідно до вимог ст.135 КПК України, тобто, згідно ст.42 КПК України, вжито заходів для вручення відповідного повідомлення про підозру, зокрема надсиланням за місцем реєстрації ( АДРЕСА_1 ) та проживання ( АДРЕСА_2 ).

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , не з`явився, подав заяву про відкладення судового засідання, оскільки перебуває в іншому судовому засіданні у м. Києві.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що захисник тривалий час без поважних причин у судові засідання не з`являється, тому вважав за можливим продовжити розгляд апеляційної скарги за відсутності захисника.

Вислухавши думку прокурора, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Положення Конвенції кореспондуються з нормами національного законодавства. Так, частина 5 статті 28 КПК України закріплює, право кожного на те, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

У свою чергу, положення глави 31 КПК України передбачають певні особливості апеляційної перевірки ухвал слідчого судді, якими є: а) спрощений порядок подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду (ч. 1 ст. 395 КПК України); б) скорочений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді - протягом 5-ти днів з дня її оголошення; для особи, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії судового рішення; для особи, без виклику якої постановлено ухвалу слідчого судді і яка її оскаржує, - з дня отримання нею копії судового рішення (ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України); в) скорочений строк розгляду апеляції - не пізніше як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції (ч. 2 ст. 422 КПК України), які гарантують дотримання розумних строків судового провадження.

Так, востаннє захисник ОСОБА_7 був присутній у судовому засіданні 22 грудня 2023 року, у якому було оголошено перерву за клопотання прокурора до 18 січня 2024 року, вказана дата була узгоджена судом за участі захисника (а.с. 127 т.1). Однак у зазначене судове засідання захисник ОСОБА_7 не прибув, надав клопотання про відкладання у зв`язку з тим, що приймає участь в іншому судовому засіданні (а.с.131-132 т.1).Розгляд апеляційної скарги було відкладено 25 січня 2024 року.

Надалі, на адресу апеляційного суду від захисника надійшло клопотання про здійснення дистанційного судового провадження у режимі відеоконференції через кабінет Електронного суду, яке призначене на 25 січня 2024 року, яке було задоволено та про що був сповіщений захисник, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.138 т.1).

Судове засідання апеляційного суду у режимі відеоконференції за участі захисника ОСОБА_7 , призначене на 25 січня 2024 року, не відбулось у зв`язку з тим, що захисник не був авторизований у системі (а.с.139 т.1). Розгляд апеляційної скарги було відкладено.

У судове засідання, призначене на 08 лютого 2024 року, захисник не з`явився, надав клопотання про відкладання у зв`язку з тим, що приймає участь у слідчих діях (а.с.152-153 т.1). Розгляд апеляційної скарги було відкладено 15 лютого 2024 року.

У подальшому, від захисника надійшло клопотання про проведення судового засідання, яке призначене на 15 лютого 2024 року, у режимі відеоконференції за допомогою платформи «Електронний суд», яке було задоволено та про що було сповіщено захисника (а.с.160 т.1). Надалі, 14 лютого 2024 року від захисника надійшло клопотання про відкладання апеляційного розгляду у зв`язку з щорічною відпусткою ( а.с.161-162 т.1).

Судове засідання 15 лютого 2024 року було відкладено на 22 лютого 2024 року.

У судове засідання, призначене на 22 лютого 2024 року, захисник не з`явився, надав клопотання про відкладання у зв`язку з тим, що перебуває у робочому відрядженні у м. Києві (а.с. 166-167 т.1).

Ураховуючи наведене, у діях захисника убачається систематична, неналежна процесуальна поведінка, оскільки неприбуття захисника у зазначені судові засідання здійснено без поважних причин. Так, захисник у поданих клопотаннях зазначав, що не зможе прибути до суду у зв`язку із зайнятістю в інших судових справах, проте будь-яких документальних підтверджень не надав.

Тому, з огляду на систематичні неприбуття захисника у судові засідання без поважних причин, з урахуванням того, що захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні 13 грудня 2023 року висловив свої доводи, колегія суддів дійшла висновку продовжити розгляд апеляційної скарги за відсутності останього, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для реалізації останнім свого права приймати участь у судовому засіданні апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті ухвали слідчого судді та поданої апеляційної скарги, вислухавши доводи сторони кримінального провадження, а також заперечення прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли від слідчого судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Слідчим суддею встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000627 від 20 грудня 2021 року.

21 березня 2023 року у цьому кримінальному провадженні слідчим другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 , складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що підозрюваний, його захисник чи законний представник на досудовому провадженні може оскаржити повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Підозра - це ймовірне судження, припущення, попередній висновок про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення. У разі отримання нових доказів раніше повідомлена підозра може бути змінена. Це відрізняє підозру від підсумкового висновку слідчого чи прокурора про винуватість особи, який формулюється у обвинувальному акті, та має бути з точки зору сторони обвинувачення обґрунтованим, достовірним та остаточним, оскільки саме направленням до суду обвинувального акта, зокрема, закінчується досудове розслідування як стадія кримінального провадження. Саме тому обвинувачення відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, установленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

У той же час, підозра також повинна бути обґрунтованою, оскільки закон вимагає, що особа обов`язково повідомляється про підозру передусім за наявності достатніх доказів для її підозри у вчиненні кримінального правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України).

Проте положення ст. 276 та п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України вказують на те, що під час розгляду скарг на повідомлення про підозру предметом перевірки слідчого судді є питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а також питання наявності достатніх підстав (доказів) для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У межах доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 із метою правильного їх вирішення колегія суддів має визначити: чи набув статусу підозрюваного ОСОБА_8 .

На переконання сторони захисту ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_8 не вручалось належним чином.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, із системного аналізу якої вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі умовно можна поділити на такі етапи:

1) прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України;

2) об`єктивація/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст. 277 КПК України, та його підписання;

3) доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийнято рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК України.

Дотримання встановленої правової процедури повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, має забезпечувати відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Порушення порядку повідомлення про підозру призводить до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст. 2 КПК України, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Вказана норма закону визначає три рівнозначні випадки за відповідності ситуації особи хоча б одному з яких вона вважається такою, що є підозрюваною у кримінальному провадженні.

Так, елементами, наявність яких слугує критеріями за якими у третьому випадку, визначеному ч. 1 ст. 42 КПК України, перевіряється чи набула особа статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, є наявність таких фактичних обставин (фактів): (1) складення щодо особи повідомлення про підозру; (2) не вручення повідомлення про підозру внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, відносно якої його складено; (3) вжиття заходів для вручення повідомлення про підозру особі у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію (ч. 1 ст. 111 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

У главі 11 КПК України, зокрема, у ч. 1 та 2 ст. 135 цього Кодексу визначено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим/прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) у тому числі шляхом надіслання підозрюваному повідомлення про підозру поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Також, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає «кримінальне обвинувачення» як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння, при цьому, в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного (рішення у справі «Екле проти Німеччини» від 15 липня 1982 року, п. 73).

Ураховуючи, що на момент направлення повідомлення про підозру органами досудового розслідування достовірно не було встановлено місцеперебування ОСОБА_8 , тому слідчий суддя з огляду на вищевказані приписи дійшов обґрунтованого висновку, що вручення повідомлення про підозру мало бути проведено у порядку, що регулюється ч. 1 ст. 278 та ч. 1, 2 ст. 135 КПК України.

Перевіряючи висновки слідчого судді в контексті доводів апеляційної скарги на предмет, дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 , колегія суддів встановила таке.

Як убачається з долученого стороною обвинувачення до заперечень на апеляційну скаргу доручення слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_10 , співробітникам УСР в Одеській області було доручено, серед іншого, встановити місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_8 (а.с. 48 т.2).

Згідно рапортів ст. о/у 5-го відділу УСР в Одеській області ОСОБА_12 , на виконання вищезазначеного доручення слідчого, 21.03.2023 було здійснено телефонний дзвінок у месенджері «WhatsApp» підозрюваному ОСОБА_8 , у ході якого йому було повідомлено про необхідність явки 21 березня 2023 року до другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві з метою проведення з його участю процесуальних дій, а саме вручення документів в рамках кримінального провадження №0000627, проте ОСОБА_8 зазначив, що нікуди з`являтись не буде, зустрічатись відмовився та закінчив телефонну розмову, при цьому, всі відомі на теперішній час номери телефонів ОСОБА_8 були вимкнені, за адресою тимчасового місця проживання в м. Одесі останній відсутній та його місцеперебування невідомо. У подальшому, 21 березня 2023 року о 11 годині 43 хвилини зателефонував адвокат ОСОБА_13 та повідомив, що його проінформував ОСОБА_8 про необхідність прибуття до слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві. Крім того, убачається, що на теперішній час місцеперебування ОСОБА_8 не відоме, за наявною оперативною інформацією останній виїхав за межі м. Одеси. За адресою тимчасового мешкання в м. Одесі відсутній (а.с.50 -51 т.2).

Водночас, наступна поведінка адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , а саме: 1) телефонний дзвінок ст. о/у 5-го відділу УСР в Одеській області ОСОБА_14 та повідомлення останнього, що він проінформований про необхідність прибуття ОСОБА_8 до слідчого; 2) прибуття 21 березня 2023 року до другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві; підтверджує факт виклику ОСОБА_8 до слідчого, шляхом здійснення виклику по телефону та свідчить про належне сповіщення останнього.

Слід також відзначити, що у судовому засіданні 13 грудня 2023 року адвокатом ОСОБА_7 не заперечувався факт здійснення виклику ОСОБА_8 до слідчого шляхом виклику по телефону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що у сторони обвинувачення були відсутні відомості відносно місцеперебування ОСОБА_8 , що додатково підтверджується у послідуючому отриманими матеріалами Державної прикордонної служби України від 29 березня року 2023 року за вих. №31/1/3-593вих23, згідно яких ОСОБА_8 , що документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , 22 березня 2023 року о 09 годині 22 хвилини залишив територію України у пункті пропуску «Косино»(а.с. 145 - 147 т.2).

У зв`язку із неможливістю вручення ОСОБА_8 нарочно повідомлення про підозру у день його складення внаслідок не встановлення його місцезнаходження, стороною обвинувачення вжито заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України, а саме, шляхом направлення засобами поштового зв`язку на адресу місця реєстрації - АДРЕСА_1 (а.с. 47 т. 2), та на адресу місця фактичного проживання - АДРЕСА_2 (а.с.46 т.2).

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що законом України № 1871-IX від 05.11.2021 "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", який набув чинності з 01 грудня 2021 року (далі - Закон), передбачено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, зокрема, з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою (стаття 3). Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону встановлено, шо Місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до набрання чинності цим Законом, не підлягає повторній реєстрації (декларуванню).

Таким чином, реєстрація місця проживання (перебування) - це спосіб повідомлення особою свого місця проживання для офіційного листування та здійснення іншої комунікації. Людина сама обирає собі місце проживання з огляду на встановлені Конституцією України права, але, здійснюючи реєстрацію свого місця проживання, особа повідомляє зацікавлених осіб про конкретну адресу місця свого проживання, за якою з нею можна вести офіційне листування та здійснювати інші комунікації.

У ч. 2 ст. 135 КПК України вживається саме термін «місце проживання особи», відсутні вказівки щодо ознак місця проживання зареєстроване або фактичне, але з урахуванням положень Закону України № 1871-IX, для комунікації з особою пріоритетне значення має зареєстроване такою особою місце проживання.

Людина може мати декілька місць проживання. Разом з цим, з урахуванням положень Закону України № 1871-IX, для комунікації з особою надіслання повідомлення про підозру обов`язково повинно здійснюватися за зареєстрованим місцем проживання такої особи, оскільки саме це місце проживання визначене самою особою з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій.

Так, на підтвердження направлення вказаного повідомлення про підозру за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_8 прокурором долучено опис вкладення до цінного листа та накладна № 700, зі змісту яких убачається, що повідомлення про підозру було направлено поштовим зв`язком, використовуючи послуги ПАТ «Укрпошта», вид відправлення: «Укрпошта Експрес», тип доставки: «Склад-Двері», розпорядження у разі невручення «повернути» (а.с. 47 т. 2).

Однак, згідно інформації, відносно характеристики поштового відправлення, місце призначення поштового відправлення, події з поштовим відправленням, що відстежується за штриховим кодовим ідентифікатором 700, яка надана захисником та отримана від ПАТ «Укрпошта», у розділі «Місце призначення поштивого відправлення» зазначена адреса - АДРЕСА_1 (а.с.8 т.1), тобто, адреса не збігається з зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_8 (у номері будинку пропущена літера «А»).

Так, діяльність АТ «Укрпошта» регламентується Законом України «Про поштовий зв`язок» від 4 жовтня 2001 року, та здійснюється у відповідності з положеннями Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 та Порядку пересилання відправлень «Укрпошта Документи», затвердженого Наказом ПАТ «Укрпошта» від 25.04.2017 № 507 (зі змінами).

Як убачається із матеріалів провадження, зокрема опису вкладення до цінного листа № 700 (а.с. 47 т.2), відправником при адресуванні вказаного поштового відправлення, було зазначено адресу - АДРЕСА_1 . При цьому, працівник об`єкту поштового зв`язку перевірив відповідність інформації зазначеної у вкладення опису, розписався і проставив відбиток календарного штемпеля. У подальшому, працівник об`єкту поштового зв`язку вніс в автоматизовану систему «Автоматизоване робоче місце відділення зв`язку» (далі - АС «АРМ ВЗ»), інформацію необхідну для формування супровідної адреси та присвоєння номеру відправленню, шляхом генерації ШКІ - штриховий кодовий ідентифікатор.

З огляду на викладене, виявлення факту розбіжності адреси зазначеної відправником на поштовому відправленні та бланку опису вкладення, та адресою, яка внесена працівником об`єкту поштового зв`язку до АС «АРМ ВЗ» для формування супровідної адреси, не вказує на недотримання стороною обвинувачення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 , а лише свідчить про можливу помилку працівника об`єкту поштового зв`язку при формуванні бланку супровідної адреси в АС «АРМ ВЗ».

При цьому, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42 та ст. 135 КПК України, можна дійти до висновку, що дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті стороною обвинувачення усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складення такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин з усіх доступних для неї джерел, що і було здійснено стороною обвинувачення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення дотримані вимоги КПК України, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_8 вручено у спосіб, визначений КПК України, а саме у відповідності до положень ст.ст. 278, 111, 135 КПК України шляхом надіслання ОСОБА_8 повідомлення про підозру поштою за відомими стороні обвинувачення на момент складання зареєстрованим та фактичним місцем проживання ОСОБА_8 , тобто сторона обвинувачення вжила усіх можливих заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб , передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Крім того, як додатковий захід інформування ОСОБА_8 про факт складення щодо нього повідомлення про підозру та суть викладених у ньому обставин, 21 березня 2023 року копія повідомлення про підозру була вручена під розписку адвокату ОСОБА_7 (а.с.43 т.2).

Враховуючи, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення ОСОБА_8 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом, за такого, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_8 набув статусу підозрюваного у Кримінальному провадженні відповідно до положень ч.1 ст.42 КПК України.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 не проживав за адресою АДРЕСА_2 , апеляційний суд оцінює критично з огляду на те, що під час складання протоколу освідування особи від 14 січня 2022 року, ОСОБА_8 підписав вказаний протокол без зауважень та не зазначав, що у постанові прокурора від 14 січня 2022 року про проведення освідування особи, яка вручення останньому під розписку, зазначено неправильну адресу його місця проживання (а.с.21-24 т.2). У свою чергу, у подальшому вказана адреса, встановлена під час виконання доручення слідчого, відповідно до рапортів ст. о/у 5-го відділу УСР в Одеській області ОСОБА_15 .

Колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту стосовно того, що орган досудового розслідування мав б вручити повідомлення про підозру від 21 березня 2023 року через адміністрацію за місцем роботи ОСОБА_8 з огляду на те, що відповідно до Наказу першого заступнику керівника ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області ОСОБА_16 №143-к від 20 березня 2023 року, ОСОБА_8 звільнено за угодою сторін з посади начальника Управління захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області (а.с. 197-199 т.2).

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку твердженням адвоката ОСОБА_7 з приводу того, що орган досудового розслідування мав б вручити повідомлення про підозру у спосіб, передбачений ч. 7 ст. 135 КПК України, з огляду на те, що було встановлено факт виїзду ОСОБА_8 з України, вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч. 7 ст. 135 КПК України).

Разом з тим, законодавство розрізняє поняття «місце проживання» і «місце перебування» особи. Зокрема, місцем перебування особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. При цьому, діюче законодавство України не виділяє окреме поняття «місце реєстрації», так як факт реєстрації будь-якої особи за певною адресою пов`язується виключно з місцем її проживання і саме за цією зареєстрованою адресою здійснюється офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

При цьому, законодавство не передбачає юридичної можливості одночасного проживання особи за різними адресами, тобто згідно встановленої процедури реєстрації нового місця проживання має відбуватися із зняттям з реєстрації за попереднім місцем проживання (ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

З аналізу положень Законів України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Порядку провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне місце проживання, Податкового кодексу України, Порядку видачі довідки про сплату податку на доходи фізичних осіб платником податку резидентом, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, у випадку зміни проживання у зв`язку з виїздом за кордон особа має виконати певні обов`язки та здійснити певні дії необхідні для зміни свого місця проживання, а саме: зняття з реєстрації місця проживання; внесення відомостей до паспорта громадянина України для виїзду за кордон в частині, що стосується оформлення виїзду на постійне проживання за кордон; подання довідки про реєстрацію місця проживання; подання декларації про майновий стан і доходи до органу державної фіскальної служби; зняття з військового обліку.

Без проходження вказаних процедур не може відбуватися автоматична зміна статусу відповідної особи і вона продовжує вважатися такою, що має постійне місце проживання в Україні, оскільки зміна місця проживання не відбувається автоматично, з огляду на строк фактичного проживання особи за встановленою адресою. Визначення місця проживання особи для направлення повідомлень жодним чином не обумовлюється терміном її можливої відсутності за визначеною згідно законодавства адресою місця проживання (у тому числі від терміну відсутності відповідної особи на території України на протязі окремого періоду або певних років).

Процедура зміни місця проживання потребує від особи здійснення активних дій, а у разі зайняття пасивної позиції, особа свідомо наражає себе на можливі негативні наслідки, які можуть настати з причин непроведення відповідних процедур, пов`язаних зі зміною місця проживання.

ОСОБА_8 зареєстрований в Україні, а матеріали справи не містять відомостей оформлення ним виїзду на постійне проживання за кордон, а тому, станом на дату складання повідомлення про підозру, підстави для застосування норм ч. 7 ст. 135 КПК України були відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що опис поштового відправлення не містить інформацію щодо прав підозрюваного, як обов`язкового реквізиту письмового повідомлення про підозру, відхиляються, оскільки з опису вкладення до цінного листа № 700 убачається, що ОСОБА_8 скеровано, зокрема, повідомлення про підозру на 9-ти аркушах. У свою чергу, відповідно до вимог ст. 277 КПК України відомості про права підозрюваного є невід`ємною частиною повідомлення про підозру. Так, у відповідності до копії повідомлення про підозру долученої захисником до поданої скарги, встановлено, що повідомлення про підозру, ОСОБА_8 від 21 березня 2023 року викладено на 9-ти аркушах, які пронумеровані, а на сторінках 8 та 9 вказаного повідомлення міститься роз`яснення процесуальних прав та обов`язків підозрюваного (зворот а.с. 13, 14 т.1).

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Колегія суддів уважає, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 309, 376, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.10.2023 року, якою відмовлено у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, в рамках кримінального провадження №0000627, внесеного до ЄРДР 20.12.2021 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3