ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2437/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/329/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року, якою задоволено подання Холодногірської виправної колонії № 18 та звільнено умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року задоволено подання Холодногірської виправної колонії № 18 та засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року.

Прокурор, не погоджуючись з ухвалою суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання ДУ «Холодногірська виправна колонія № 18» щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 . Апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що засуджений окрім заохочень, протягом 2022 року отримав два стягнення. Вказаний факт може свідчити про те, що засуджений лише стає, а не став на шлях виправлення, або пристосувався до режиму відбування покарання для отримання пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення. Невідбута частина покарання становить 1 рік 7 місяців 4 дні. Жодних доказів про активну участь ОСОБА_7 у суспільному житті установи, до суду не надано. Зазначає, що до засудженого ОСОБА_7 12.04.2023 вже застосовувалася пільга, передбачена статтями 101, 101 КПК України та рішенням комісії установи визначено, що засуджений лише стає на шлях виправлення. Протягом минулого та поточного року засуджений до праці на виробництві не залучався, заробітну плату не отримував. Цивільний позов потерпілого у розмірі 215681 грн залишився не відшкодований. Враховуючи тяжкість злочину, його суспільну небезпечність, поведінку засудженого протягом всього часу відбування покарання, неможливо дійти висновку, що засуджений довів своє виправлення. У зв`язку із неврахуванням судом особи засудженого, обставин вчинення злочину та подальшого відбуття покарання, що свідчать про неможливість виправлення засудженого за межами покарання, судом першої інстанції безпідставно застосовано положення статті 81 КК України. Від захисника засудженого надійшли заперечення, в яких він зазначає, що засуджений має 9 заохочень та 2 стягнення, які вже погашені. Останнє заохочення засуджений отримав 31.03.2023, що спростовує доводи прокурора стосовно того, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення. Додатково про виправлення засудженого свідчить той факт, що питання про умовно-дострокове звільнення ініційоване установою. У поданні установи зазначено, що засуджений працевлаштований різноробом, брав активну участь у відновлювальних роботах споруд установи, що були зруйновані внаслідок авіаційного удару 05.03.2022. Згідно відповіді на адвокатський запит від 28.08.2023 Балаклійський відділ ДВС повідомив, що виконавчий документ про стягнення із засудженого коштів на примусовому виконанні не перебував та станом на 28.08.2023 не перебуває. У зв`язку з цим засуджений заробітну плату не отримував, але залучався до робіт з благоустрою. Засуджений вину визнав повністю, цивільний позов бажає відшкодовувати. Захисником були вжиті заходи задля пошуку потерпілого та встановлено, що за адресою місця проживання, яка була відома на час розгляду справи в суді, потерпілий не проживає, ніколи не був зареєстрований. Свідки у справі повідомили, що потерпілий у 2020 році виїхав на постійне місце проживання до РФ, оскільки потерпілий та його батьки родом з тимчасово окупованого м. Горлівка. У разу умовно-дострокового звільнення, засуджений планує проживати в АДРЕСА_1 та бути працевлаштованим міським центром зайнятості.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 засуджений вироком Балаклійського районного суду м. Харкова від 28.12.2017 за частиною 1 статті 121 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання - 23 квітня 2019 року.

Кінець строку відбування покарання - 23 квітня 2025 року.

Відповідно до подання начальника ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , останній прибув до ДУ «Холодногірська виправна колонія (№ 18 ) » з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» - 16.05.2019 року. Стягнень та заохочень не мав. Працевлаштований різноробом, до праці ставиться сумлінно. Залучався до робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово - побутових умов засуджених на безоплатній основі. До майна установи і предметів праці - дбайливо. Бере активну участь у ремонтно - відновлювальних роботах споруд установи, що було зруйновано внаслідок авіаційного удару 05.03.2022 року під час військового вторгнення рф на територію України. Під час перебування в місцях позбавлення волі режим тримання порушував, мав 2 ( два ) стягнення, які погашено у встановленому законом порядку. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки встановлених Кримінально - виконавчим кодексом та Правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці 9 разів заохочувався адміністрацією установи.

На заходи виховного характеру реагує позитивно. За характером неконфліктний, тактовний, щирий. Із засудженими підтримує рівні та доброзичливі стосунки, користується певним авторитетом, подає позитивний приклад іншим, бере "активну участь у громадському житті дільниці соціальної реабілітації. Приймає участь у програмі диференційного виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення», до реалізації програм ставиться із зацікавленістю, відвідує усі заплановані заходи. З представниками адміністрації ввічливий, сумлінно виконує їхні вимоги. Зв`язок з батьками, дружиною та сином підтримує шляхом листування, побачень, телефонних розмов, отримує від них посилки передачі. Вину у скоєному злочині та цивільний позов визнав повністю. Судом першої інстанції враховані наведені обставини та прийнято рішення про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення. Однак, суд апеляційної інстанції з таким висновком не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої статті 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання. При вирішенні питання щодо можливості застосування до особи статті 81 КК України слід враховувати також тяжкість призначеного покарання, за що особа була засуджена та чи довела з урахуванням цих обставин своє виправлення.

У відповідності до положень пункту 17 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Балаклійського районного суду м. Харкова від 28.12.2017 за частиною 1 статті 121 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.05.2018 апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора були залишені без задоволення, вирок суду - без змін. Постановою Верховного Суду від 05.11.2019 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду м. Харкова від 28.12.2017 та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29.05.2018 - без змін. Вказане свідчить про невизнання ОСОБА_7 своєї вини протягом апеляційного та касаційного перегляду вироку суду.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, його заява про визнання вини у скоєному злочині датована 11.04.2023, тобто перед вирішенням адміністрацією установи питання щодо можливості застосування до ОСОБА_7 статті 101 КПК України, яка передбачає можливість переведення засуджених до позбавлення волі, які стають на шлях виправлення, до дільниці соціальної реабілітації. Відповідно до характеристики, складеної адміністрацією установи 12.04.2023 засуджений ОСОБА_7 стає на шлях виправлення, на підставі чого комісією установи 12.04.2023 прийнято рішення про переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації. Вже 17.05.2023 адміністрація установи звертається до суду першої інстанції із поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , як особи, яка вже довела своє виправлення. Однак колегія суддів вважає таке подання адміністрації установи передчасним, враховуючи незначний проміжок часу, що минув з 12.04.2023, коли адміністрація установи дійшла висновку, що ОСОБА_7 стає на шлях виправлення, до моменту звернення із відповідним поданням до суду першої інстанції 17.05.2023. Крім того, ОСОБА_7 відбуває покарання з 23.04.2019. На час звернення адміністрації установи з поданням про умовно-дострокове звільнення 17.05.2023 засуджений відбув покарання - 4 роки 24 дні, невідбутий строк становив 1 рік 11 місяців 6 днів. З урахуванням обставин вчиненого злочину, тяжких наслідків, що настали для потерпілого, колегія суддів вважає, що відбутий засудженим строк покарання, який на момент звернення із поданням становив 4 роки 24 дні, не свідчив на той час про досягнення мети такого покарання та виправлення засудженого. Щодо апеляційних доводів прокурора про те, що потерпілому, відповідно до вироку суду не відшкодовано спричинену шкоду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Згідно вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року, з ОСОБА_7 стягнуто на користь потерпілого шкоду у розмірі 215 681 грн. Відповідно до матеріалів особової справи відносно ОСОБА_7 до установи будь-які виконавчі листи не надходили. Захисником засудженого встановлено, що за адресою місця проживання, яка була відома на час розгляду справи в суді, потерпілий не проживає, ніколи не був зареєстрований. Свідки у справі повідомили, що потерпілий у 2020 році виїхав на постійне місце проживання до РФ, оскільки потерпілий та його батьки родом з тимчасово окупованого м. Горлівка. Однак, як вбачається з матеріалів провадження захисник для надання правової допомоги засудженому був призначений 08.08.2023, тобто вже під час судового провадження з розгляду подання адміністрації установи та здійснив відповідні заходи для пошуку потерпілого. При цьому, даних про те, що засуджений до 17.05.2023 намагався вжити заходів щодо відшкодування потерпілому завданої шкоди чи встановлення місця його перебування, до суду першої інстанції не було надано. Прокурором в апеляційній скарзі обгрунтовано зазначено, що відбуття певного строку покарання не є безумовною підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки при цьому, слід брати до уваги також обставини вчинення злочину, за який засуджено особу, досягнення мети покарання. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги наявність заохочень, позитивну характеристику засудженого, його працевлаштування в установі різноробом, його сумлінне ставлення до праці, залучення до робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово - побутових умов засуджених на безоплатній основі, участь у ремонтно - відновлювальних роботах споруд установи, що було зруйновано внаслідок авіаційного удару 05.03.2022 року під час військового вторгнення рф на територію України. Однак наведені обставини є недостатніми для висновку, що на час розгляду судом першої інстанції подання установи засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, з огляду на те, що ОСОБА_7 був засуджений за вчинення тяжкого злочину проти здоров`я людини. Крім того, два останні заохочення від 04.01.2023, 31.03.2023 були застосовані до ОСОБА_7 як зняття раніше накладених стягнень від 22.04.2022 та від 04.10.2022.

Слід зауважити, що дотримання порядку та умов відбування покарання, правил поведінки засудженого під час відбування покарання, відповідно до статті 9 КВК України є обов`язком засудженого, а залучення до робіт в установі не є безумовною підставою для застосування статті 81 КК України. Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З урахуванням невідбутої частини покарання, яка на час постановлення судом першої інстанції ухвали становила 1 рік 7 місяців 4 дні, строк фактично відбутого засудженим покарання, який не був достатнім для його виправлення та не був співмірним із вчиненим тяжким злочином, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки місцевого суду на час ухвалення рішення на підставі подання адміністрації установи від 17.05.2023 були передчасними, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Внаслідок оцінки всіх перелічених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали суду від 19.09.2023 та відмови в задоволенні подання адміністрації ДУ «Холодногірська виправна колонія № 18» щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , що не позбавляє засудженого чи адміністрацію установи права на повторне ініціювання питання щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 за умови, що ним буде доведене дійсне виправлення, з урахуванням положень статті 539 КПК України.

Керуючись статтями 405, 407 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нову.

Відмовити в задоволенні подання адміністрації ДУ «Холодногірська виправна колонія № 18» щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 . Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: