Справа № 461/4918/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/369/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000057 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 31 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Березини Радивилівського району Рівненської області, громадянки України, українки, освіта вища економічна, одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимої, депутата Львівської обласної ради,

обвинуваченоїу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисників обвинуваченої - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 31.12.2020 року ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню на залучення експерта при проведенні судово-економічної експертизи під час досудового розслідування у розмірі 18305,28 грн. - віднесено на рахунок держави.

У задоволенні поданого прокурором цивільного позову відмовлено.

Скасовано накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 07 травня 2020 року арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 178,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1, яка перебуває у власності ОСОБА_7 , а також арешт на автомобіль марки «HYUNDAI» «TUCSON» 2007 року випуску, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_7 .

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що у період з 26.12.2013 по 31.12.2018, перебуваючи на посаді начальника управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку (попередня назва - Департамент економічної політики) Львівської міської ради, здійснюючи свою діяльність за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи за вказаною адресою, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, яка уповноважена на здійснення організаційно-розпорядчих, адміністративно-господарських функцій та функції представника місцевого самоврядування, тобто яка здійснює керівництво його діяльністю, організовує роботу і визначає міру відповідальності керівників структурних підрозділів, підписує в межах компетенції управління накази та організовує перевірку їх виконання, несе персональну відповідальність перед міською радою, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, достовірно знаючи про обов`язковість вимог Методики від 07.06.2007 № 897 при розрахунку розміру орендної плати за Договорами оренди, при цьому, маючи реальну можливість належним чином виконувати свої обов`язки щодо забезпечення належного визначення розміру орендної плати за користування майном територіальної громади міста Львова, в порушення п. 2.1.3 та п. 2.1.4 Методики від 07.06.2007 № 897 при розрахунку розміру орендної плати за договорами №№ Л-9562-15, Л-11166-18, Г-9227-14, Ш-9917-15, Ш-11520-18, Г-8913-18, Ф-9517-15, Ф-10011-16, Г-10095-16, договором № Г-8456-12 (Д-15) про внесення змін до договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 17.10.2012 № Г-8456-12, договором № С-10249-16 (Д-18) про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № С-10249-16 від 25.11.2016, для частини об`єкту оренди площею 70 кв.м. застосувала орендну ставку у розмірі 2% від вартості майна, а для іншої частини об`єкту оренди - 6% від вартості майна, замість застосування орендної ставки у розмірі 6% до загальної площі об`єктів оренди за вказаними договорами, що призвело до недоотримання загальним фондом міського бюджету коштів в загальній сумі 1 098 146, 85 гривень, а також в порушення вказаних вимог Методики при розрахунку розміру орендної плати за договорами №№ Л-10426-17, З-8914-13, Г-9422-15, Ш-9338-15, Ш-10966-18 для частини об`єкту оренди площею 50 кв.м. застосувала орендну ставку у розмірі 2% від вартості майна, а для іншої частини об`єкту оренди - 6% від вартості майна, замість застосування орендної ставки у розмірі 6% до загальної площі об`єктів оренди за вказаними договорами, що призвело до недоотримання загальним фондом міського бюджету коштів в сумі 90 901, 84 грн., що загалом призвело до недоотримання загальним фондом міського бюджету коштів в загальній сумі 1189048, 69 грн., що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України.

На даний вирок прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки та штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. Цивільний позов, заявлений прокурором у кримінальному провадженні задовольнити повністю, стягнути зі ОСОБА_7 на користь Львівської міської ради, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 1, шкоду завдану кримінальним правопорушенням, що становить 1189048,69 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що зазначений вирок суду є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та підлягає скасуванню, оскільки висновки суду, викладені у ньому, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та наявні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що судом першої інстанції не враховано того факту, що зазначений пункт 3 постанови КМУ від 04 жовтня 1995 року № 786 «Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу» втратив чинність на підставі постанови КМУ від 10 квітня 2013 року № 253 «Про внесення змін до постанов КМУ від 10 серпня 1995 року № 629 і від 04 жовтня 1995 року № 786». Крім цього, на думку апелянта, при постановленні виправдувального вироку, судом взято до уваги показання свідків, зокрема, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які жодним чином не спростовують чи підтверджують факти правильності застосування ставок орендної плати за використання нерухомого комунального майна для розміщення творчих спілок, громадських об`єднань, релігійних та благодійних організацій. Також, апелянт підкреслює, що судом першої інстанції не враховано, що предметом перевірки органів прокуратури м. Львова та інших правоохоронних органів була повнота та своєчасність сплати орендарями комунального майна міста Львова орендної плати, а не правильність застосування орендних ставок при нарахуванні орендної плати, що підтверджується матеріалами справи. Прокурор підкреслює, що не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що до компетенції ОСОБА_7 не входило здійснення розрахунку орендної плати та застосування орендних ставок, оскільки саме до повноважень начальника Управління належить підписання договорів та наказів з питань оренди, а також виконання завдань, покладених на Управління, що на думку сторони обвинувачення утворює причинний зв`язок між неналежним виконанням своїх службових обов`язків обвинуваченою та настанням наслідків у вигляді недотримання загальним фондом міського бюджету коштів в загальній сумі 1189048,69 грн.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , підтриману її захисниками адвокатами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,які, кожен окремо, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.ст. 22, 23 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Суд досліджує докази безпосередньо.

Відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. За загальним правилом обов`язок доказування в суді обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Обов`язок доказування допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги судом першої інстанції виконано в повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положенням ч.1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Водночас статтею 17 КПК України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

У правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Водночас зі змісту ст. 373 КПК України вбачається, що якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Проте обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Прокурор ОСОБА_8 в повному обсязі підтримав апеляційні вимоги безпосередньо в суді апеляційної інстанції та просив їх задовольнити.

Щодо апеляційних вимог прокурора про те, що в діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, за ч.2 ст. 367 КК України, то такі не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду справи в межах пред`явленого обвинувачення, було всебічного, повного, неупередженого досліджено всі обставини кримінального провадження, безпосередньо допитано обвинувачену, свідків, оцінено докази кожен окремо та в їх сукупності, оглянуто документи наявні в матеріалах справи, заслухано міркування і доводи прокурора, обвинуваченої та захисників, оцінено кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийнято рішення, яке колегія суддів вважає законним та обгрутованим з врахуванням наступного.

Так суд першої інстанції дійшов висновку, про виправдання ОСОБА_7 на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України, як неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам.

Предметом злочину за ч.2 ст.367 КК України, який вмінений ОСОБА_7 у провину, як начальнику управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку (попередня назва - Департамент економічної політики) Львівської міської ради, є неналежне виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, зокрема недотримання вимог Методики від 07.06.2007 № 897 при розрахунку розміру орендної плати за Договорами оренди. Тобто формулювання, застосування орендних ставок за оренду творчими спілками, громадськими організаціями державного майна, що було визначене в постанові КМУ від 04.10.1995 № 786, та формулювання застосування орендних ставок за оренду творчими спілками, політичними партіями та громадськими організаціями майна комунальної власності, що було визначене в редакції Ухвали Львівської міської ради. Так для частини об`єкту оренди площею 70 кв.м було застосувано орендну ставку у розмірі 2% від вартості майна, а для іншої частини об`єкту оренди - 6% від вартості майна, замість застосування орендної ставки у розмірі 6% до загальної площі об`єктів оренди за за договорами №№ Л-9562-15, Л-11166-18, Г-9227-14, Ш-9917-15, Ш-11520-18, Г-8913-18, Ф-9517-15, Ф-10011-16, Г-10095-16, договором № Г-8456-12 (Д-15) про внесення змін до договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 17.10.2012 № Г-8456-12, договором № С-10249-16 (Д-18) про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № С-10249-16 від 25.11.2016, для частини об`єкту оренди площею 70 кв.м застосувала орендну ставку у розмірі 2% від вартості майна, а для іншої частини об`єкту оренди - 6% від вартості майна, замість застосування орендної ставки у розмірі 6% до загальної площі об`єктів оренди за вказаними договорами, що призвело до недоотримання загальним фондом міського бюджету коштів в загальній сумі 1 098 146, 85 гривень, а також в порушення вказаних вимог Методики при розрахунку розміру орендної плати за договорами №№ Л-10426-17, З-8914-13, Г-9422-15, Ш-9338-15, Ш-10966-18 для частини об`єкту оренди площею 50 кв.м. застосувала орендну ставку у розмірі 2% від вартості майна, а для іншої частини об`єкту оренди - 6% від вартості майна, замість застосування орендної ставки у розмірі 6% до загальної площі об`єктів оренди за вказаними договорами, що призвело до недоотримання загальним фондом міського бюджету коштів в сумі 90 901, 84 грн., що загалом призвело до недоотримання загальним фондом міського бюджету коштів в загальній сумі 1 189 048, 69 грн., що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам.

Саме у зазначеному вище стороною обвинувачення було пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 .

В суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 дала пояснення, які були підтриманні її захисниками, про те, що коли вона приступила до виконання обов`язків начальнику управління комунальної власності Департамент економічної політики Львівської міської ради то більшість договорів, які зазначені у обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції, вже були укладені і вона їх перевіряла на відповідність чинному законодавству та вносила зміни до договорів оренди нерухомого майна, якщо в цьому була необхідність. Вона, як начальник управління, підписувала кінцеві документи, які були підготовлені працівниками Департаменту, після перевірки таких ревізійними структурами Львівської міської ради. Про зміст договорів були в курсі депутати міської ради та її голова, ОСОБА_15 Сфера її, ОСОБА_7 , діяльності полягала в у створенні відповідних відділів та здійснення керівництва управління комунальної власності Департамент економічної політики (у подальшому Департаменту економічного розвитку) Львівської міської ради. Покладені на неї обов`язки вона виконувала належним чином, керуючись чинним законодавством.

Безпосередньо в суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , показам, яких суд надав віру оскільки свідки об`єктивно відобразили обставини справи, вони є представниками Львівської міської ради, яка безпосередньо затверджувала Методику розрахунку орендної плати; свідки, як автори проекту ухвали та особи, які мали відношення до обговорення та прийняття ухвали Львівської міської ради, пояснили, правову природу методики розрахунку та її механізм.

Відтак їх показання суд першої інстанції визнав належними, допустимими та достовірними доказами у справі. Кожне із даних показань підтверджує фактичні обставини, які суд вважав за необхідне встановити. Зокрема, показання цих свідків підтверджуюється, що підвищена орендна ставка за оренду комунального майна творчими спілками, політичними партіями, громадськими організаціями, мешканцями будинків за оренду приміщень під господарські потреби застосовується лише щодо надлишкової площі. У своїй сукупності ці показання підтверджують правильність застосування Управлінням комунальної власності методики розрахунку орендної плати під час укладення договорів оренди майна комунальної власності.

З таким висновком погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції з врахуванням наступного .

Згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 «Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», Фонду Державного майна України були надані повноваження давати роз`яснення з питань застосування методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна. У п.27 додатку 2 до вказаної постанови в редакції, що діяла на час надання роз`яснень щодо її застосування Фондом Державного майна України, було зазначено, що 3 % орендна ставка застосовується за розміщення творчих спілок, громадських, релігійних та благодійних організацій на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності і становить не більш як 50 кв.м., а на площі понад 50 кв.м. застосовується орендна ставка 7%.

Таким чином, формулювання застосування орендних ставок за оренду творчими спілками, громадськими організаціями державного майна, що було визначене в постанові КМУ від 04.10.1995 № 786, та формулювання застосування орендних ставок за оренду творчими спілками, політичними партіями та громадськими організаціями майна комунальної власності, що було визначене в редакції Ухвали Львівської міської ради № 2472 від 27.06.2013, є ідентичними.

Як вбачається із листа від 15 червня 2007 року № 10-16-9367 Фонд Державного майна України, роз`яснив підхід до застосування орендних ставок для громадських організацій, а саме: «Для розміщення громадських, релігійних та благодійних організацій на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності і становить не більш як 50 кв.м., застосовується річна орендна ставка у розмірі 3% та 7% в частині, що перевищує 50 кв.м. Тому, наприклад, якщо громадською організацією орендується приміщення площею 65 кв.м, то для 50 кв.м застосовується пільгова ставка 3%, а для решти АДРЕСА_4 - ставка 7 %».

Управління комунальної власності Львівської міської ради застосувало цей підхід при розрахунку орендної плати для розміщення громадських організацій, а також при розрахунку орендної плати за оренду приміщень під господарські потреби мешканців будинку.

Застосування Методики розрахунку орендної плати в частині визначення орендних ставок потребувало роз`яснень, і Управлінням комунальної власності використовувались офіційні роз`яснення Фонду державного майна України.

ОСОБА_7 обвинувачується у неналежному виконанні своїх службових обов`язків за період часу з 26.12.2013 по 31.12.2018.

Обвинувачена ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції наголосила на тому, що ними був оскаржений до адміністративного суду Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради за № 08.08-20/1 від 07.03.2019, яким було встановлено порушення застосування Методики від 07.06.2007 № 897 при наданні в оренду приміщень під розміщення творчих спілок, політичних партій, а також громадських організацій, однак суд першої інстанції таке оскарження залишив без розгляду, як передчасно поданий.

Однак в матеріалах кримінального провадження наявні інші документи перевірок.

Управління фінансів Департаменту фінансової політики Львівської міської ради та Департамент фінансової політики в 2010 та 2011 роках проводили в Управлінні комунальної власності перевірки дотримання законодавства в частині правильності визначення та зарахування до міського бюджету плати за оренду приміщень комунальної власності. За результатами цих перевірок складені довідки. Порушень щодо правильності визначення орендної плати в Управлінні комунальної власності не було виявлено.

Як вбачається з Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради за період з 01.12.2009 по 30.09.2011 року за № 06-24/ від 28.12.2011, проведеної Контрольно-ревізійним управлінням у Львівській області, в ході ревізії порушень щодо неправильного застосування орендних ставок при розрахунку орендної плати виявлено не було.

Як вбачається з Акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради за період з 01.06.2014 по 30.11.2017 року за № 06-24/6 від 23.03.2018, проведеної Західним офісом Держаудитслужби, в ході ревізії порушень щодо неправильного застосування орендних ставок при розрахунку орендної плати виявлено не було.

Сторона обвинувачення формулювала обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 з посиланням на висновок судово-економічної експертизи № 1324/19/568-570/571-574/575-578/579-580/581/582/583/584/20-22 від 10.04.2020 року. Згідно висновків, які були зроблені у цьому документі експертом Тернопільського відділення Київського НДІ судових експертиз ОСОБА_22 , документально підтверджуються висновки ревізії фінансово-господарської діяльності Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради згідно акту перевірки від 07.03.2019 № 08.08-20/1, у частині, що стосується недоотримання загальним фондом місцевого бюджету Львова, в порушення вимог п.2.1.3 та 2.1.4 Методики від 07.06.2007р. № 897, надходжень в загальній сумі 1457387,82 грн. через невірний розрахунок розміру орендної плати за договорами оренди нерухомого майна, а також за договорами суборенди нерухомого майна, які використовувались орендарями під розміщення творчих спілок, політичних партій, громадських організацій. Також експертом зроблено висновки про те, що документально підтверджуються висновки ревізії фінансово-господарської діяльності Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради згідно акту перевірки від 07.03.2019 № 08.08-20/1 у частині, що стосується недоотримання загальним фондом місцевого бюджету Львова, в порушення вимог п.2.1.3 та 2.1.4 Методики від 07.06.2007р. № 897, надходжень в загальній сумі 147320,37 грн. через невірний розрахунок розміру орендної плати за договорами оренди нерухомого майна, які укладені Управлінням з фізичними особами та які використовуються під господарські потреби.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_22 детально пояснити свій висновок не змогла. При цьому експерт повідомила, що методику розрахунку орендної плати вона не перевіряла, розрахунки робила по своїй методиці. Експерт зазначила, що розрахунок орендної плати у представлених договорах оренди був невірний через неврахування індексу інфляції. Експерт вказала, що орендні ставки при розрахунку вона застосувала ті, які були зазначені в договорах, хоча з проведених у висновку розрахунків вбачається, що експертом застосовано виключно одну орендну ставку в розмірі 6 %, а в договорах оренди застосовуються диференційовані орендні ставки.

Окрім того, судом першої інстанції враховано і той факт, що експерту не надавались первинні документи бухгалтерського обліку, на підставі яких можливо було встановити дійсні суми надходжень грошових коштів за договорами оренди. У зв`язку з чим, експерт не міг встановити правильність розрахунку та суму фактичних надходжень. У відповідності до п.3.3. Розділу «ІІІ Економічна експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які затверджені Наказом Мінюсту № 53/5, разом з документом про призначення експертизи експерту необхідно надати документи бухгалтерського та податкового обліку, які містять вихідні дані для вирішення поставлених питань. Ці документи експерту надаються в оригіналах або належним чином завірених якісних копіях, прошиті, прошнуровані та пронумеровані. Однак у Висновку експерта не зазначено, що такі документи йому надавалися, та не описано, які саме документи досліджувалися. У зв`язку з чим, Висновок експерта вимогам вищезазначеної Інструкції не відповідає. Також судом враховано і той факт, що серед документів, які надійшли на експертизу, не зазначено також і договори оренди, в яких, в тому числі, міститься розрахунок орендної плати та застосовані орендні ставки.

Таким чином, висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи, є недостовірним доказом у справі, оскільки містить неправильні розрахунки, а саме дослідження проведене експертом з грубими порушеннями Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Мінюсту № 53/5.

У суді апеляційної інстанції захисник адвокат ОСОБА_9 наголосила, що у висновку експерта не містяться коректні посилання на реквізити нормативного акту, а саме на Методику № 897 від 07.06.2007. До договорів оренди укладених до 27.06.2013 року було безпідставно застосовано експертом Методику № 897 від 07.06.2007 в редакції, яка набула законної сили після 27.06.2013 року. Договори які експертом перевірялися були укладені в період з 24.07.2007 (ст.33) по 24.05.2018 (ст. 48 висновку експерта). Але п. 2.1.3 Методики у період до і після 27.06.2013 мали текстуальні відмінності у визначені номеру додатку до цієї Методики, згідно якої визначається розмір орендної плати. Відтак застосуванням експертом Методики зі змінами до договорів укладених до 27.06.2013 є безпідставним. Відповідно висновок експерта є необргунтованим.

По пункту 2.3 дослідження експертом проведено неповно так, як проводилася неповна перевірка цільового призначення використання орендарем нерухомого майна, яким зумовлюються розмір орендної ставки до Додатку №2, так яв в методиці не вказано цільове призначення орендованих об`єктів нерухомого майна ,що унеможливило встановлення ставки орендної плати (а.с.7).

По п.2.4 висновок експерта є необгрунтованим бо не містить коректних посилань на норми у додатку №2 до Методики, якими встановлено розмір використаних експертом при проведені дослідження ставок оренди. Експертом проведені власні розрахунки розміру орендної плати з використанням орендної плати у розмірі 6% .

Захисник звернула увагу на те, що здійснення судом першої інстанції аналізу рішень господарських судів суперечить вимогам ст. 90 КПК України, тобто кримінальному процесуальному законодавству.

Захисник ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції зазначив, що сторона захисту, з врахуванням позицію сторони обвинувачення, з метою спростування тверджень викладених в обвинувальному акті, звернулася до експерта щодо отримання тлумачення словосполучень викладених у Методиці від 07.06.2007 №897, які покладені в основу обвинувачення ОСОБА_7 .

Так, 10.11.2023 складений Висновок експерта №90/23 за результатами лінгвістичного (сематико-текстуального) дослідження, відповідно до якого:

Об`єктивний зміст словосполучення «не більше як 50 кв. метрів» в контексті частини 78 Додатку 2 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою №897 Львівської міської ради від 07.06.2007 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова» (в редакції від дає лінгвістичні підстави для висновку, що орендна ставка за використання нерухомого комунального майна при використанні орендарем комунального майна за цільовим призначенням «Розміщення приміщень під господарські потреби мешканців будинку площею не більше як 50 кв. метрів» становить 2% за ту площу, що не перевищує 50 кв. метрів, в тому числі у випадку, якщо площа орендованого приміщення становить понад 50 кв.м.

Об`єктивний зміст словосполучення «50 кв. м. та більше» становить 6% в контексті частини 9 Додатку 2 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою №897 Львівської міської ради від 07.06.2007 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова» (в редакції від 27.06.2013) дає лінгвістичні підстави для висновку, що орендна ставка за використання нерухомого комунального майна при використанні орендарем комунального майна за цільовим призначенням «Розміщення приміщень під господарські потреби мешканців будинку площею», «50 кв. м. та більше» становить 6% лише за ту частку площі, яка дорівнює або перевищує 50 кв. метрів.

Об`єктивний зміст словосполучення «більше як 70 кв метрів» в контексті частини 24 Додатку 2 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою №897 Львівської міської ради від 07.06.2007 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова» (в редакції від 27.06.2013), дає лінгвістичні підстави для висновку, що орендна ставка за використання нерухомого комунального майна при використанні орендарем комунального майна за цільовим призначенням «Розміщення творчих спілок, політичних партій, громадських, релігійних та благодійних організацій на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності», «не більше як 70 кв. метрів», становить 2% за ту площу, яка дорівнює але не перевищує 70 кв. метрів, в тому числі у випадку, якщо площа орендованого приміщення становить понад 70 кв.м.

Об`єктивний зміст словосполучення «понад 70 кв. метрів» становить 6%» в контексті частини 94.2 Додатку 2 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою №897 Львівської міської ради від 07.06.2007 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова» (в редакції від 27.06.2013), дає лінгвістичні підстави для висновку, що орендна ставка аз використання нерухомого комунального майна при використанні орендарем комунального майна за цільовим призначенням «Розміщення творчих спілок, політичних партій, громадських, релігійних та благодійних організацій на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності», «понад 70 кв. метрів» становить 6% лише за ту частку площі, яка перевищує 70 кв. метрів.

Таким чином, даний висновок експерта дав чітке розуміння використання словосполучень, які застосовувались в період, який інкримінується ОСОБА_7 .

На підставі даного висновку, сторона захисту ініціювала проведення судово- економічної експертиз, предметом якої є рецензія на Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 10.04.2020 №1324/19/568-570/571-574/575- 578/579-580/581/582/584/20-22.

Так, 06.03.2024 отримано Висновок експерта №18/24 за результатами судово- економічної експертизи у кримінальному провадженні, відповідно до якого:

Документально не підтверджуються висновки ревізії фінансово-господарської діяльності Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, згідно акту перевірки від 07.03.2019 №08.08-20/1, у частині, що стосується недотримання загальним фондом місцевого бюджету Львова, в порушенні вимог п.2.1.3. та 2.1.4 Методики від 07.06.2007 №897 надходжень в загальній сумі 1 444 768,17 грн. через невірний розрахунок розміру орендної плати за договорами оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), а також за договорами суборенди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), які використовувались орендарями під розміщення творчих спілок, політичних партій, громадських організацій у частині застосованої орендної ставки, з урахуванням Висновку експерта за результатами лінгвістичного (сематико-текстуального) дослідження від 10.11.2023 №90/23 за питаннями 1.3.Д.4 та Пояснень експерта ОСОБА_23 .

Документально не підтверджуються висновки фінансово - господарської діяльності Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, згідно акту перевірки від 07.03.2019 №08.08-20/1 у частині, що стосується недотримання загальним фондом місцевого бюджету Львова, в порушенні вимог п.2.1.3 та 2.1.4 Методики від 07.06.2007 N9897 надходжень в загальній сумі 1471 320, 37 грн. через невірний розрахунок розміру орендної плати за договорами оренди нерухомого майна (нежитлових приміщень), які укладені Управлінням з фізичними особами та які використовуються під господарські потреби організацій у частині застосованої орендної ставки, з урахуванням експерта за результатами лінгвістичного (сематико-текстуального) дослідження від 10.11.2023 №90/23 за питаннями 1.1,1.2 та Пояснень експерта ОСОБА_23 .

Крім того, 13.11.2023 отримано рецензію на Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 10.04.2020 №1324/19/568-570/571-574/575- 578/579-580/581/582/584/20-22, відповідно до якої наданий за результатами неповного дослідження (не містить результатів дослідження цільового призначення використання орендарем нерухомого майна, встановлення якого є необхідним для визначення розміру ставки оренди), є документально та нормативно необгрунтованим (наданий без визначення із посиланням на відповідний пункт Додатку 2 до Методики від 07.06.2007 №897 належної ставки орендної плати, яка б мала використовуватися експертом при проведенні дослідження; залежно від цільового призначення використання нерухомого майна, ґрунтується на безпідставному застосуванні експертом Методики від 07.06.2007 №897 у редакції, що набула чинності після 27.06.2013, до договорів оренди, укладених до 27.06.2013), та не відповідає таким нормам законодавства про судову експертизу: п. 1 ч. 5 ст. 69, п. 7ч. 1 ст. 102 Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 №4651-//І, ч.І ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 №4038-ХІІ, абз. 4 п. 2.2, абз. 4 п. 2.3 4.19 інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5.

Отже, це вкотре підтверджує позицію сторони захисту та обґрунтування, які викладенні у вироку Галицького районного суду м. Львова від 31.12.2020 про те, що Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 10.04.2020 №1324/19/568- 570/571-574/575-578/579-580/581/582/584/20-22 винесений з порушенням законодавства.

Сторона захисту наголосила, що сторона обвинувачення не спростувала жодним чином висновки, які зроблені у вироку та не надала жодного заперечення, у чому є невірність висновків викладених у Висновку експерта №90/23 за результатами лінгвістичного (сематико-текстуального) дослідження.

Таким чином захисники обвинуваченої вважають, що суд першої інстанції прийшов до вірного переконання про неправильність та неспроможність висновків Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області щодо необхідності застосування підвищеної орендної ставки до усієї площі орендованого приміщення в зазначених в акті ревізії договорах з громадськими організаціями та зазначених в акті ревізії договорах про оренду приміщень під господарські потреби.

Судом апеляційної інстанції було ретельно проаналізовано інформацію, яка міститься в повідомленні про вчинення кримінального правопорушення від 25.03.2019 Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, матеріали ревізії фінансово-господарської діяльності, проведеної в Управлінні комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, а також матеріали експертизи, яка була предметом розгляду суду першої інстанції, і колегія суддів дійшла такого ж висновку, як і суд першої інстанції.

У вказаних документах зазначається порушення вимог п.2.1.3 та 2.1.4 Методики від 07.06.2007р. № 897.

Так, 07.06.2007 Львівська міська рада прийняла ухвалу № 897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м.Львова», якою було затверджено нормативні документи, що регулюють відносини оренди майна територіальної громади м. Львова: Положення про оренду майна територіальної громади м.Львова (додаток 1) та Методику розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова (додаток 2). Вказана ухвала неодноразово зазнавала змін. 27.06.2013 Львівською міською радою було прийнято ухвалу № 2472, якою внесено зміни до ухвали міської ради від 07.06.2007 № 897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова», зокрема, додатки 1, 2 було викладено у новій редакції.

Пункти 2.1.3 та 2.1.4 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м.Львова (додаток 2) в редакції ухвали від 27.06.2013 діяв в період 2014-2018 років, за який проводилась ревізія фінансово-господарської діяльності Управління комунальної власності. Орендні ставки в редакції від 27.06.2013, які були встановлені у пункті 94 додатку 2 до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, застосовувались у такій же редакції згідно ухвали № 2569 від 09.04.2009, та були передбачені у пункті 29 додатку 2 до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова.

У відповідності до пункту 2.1.3 Методики від 07.06.2007 № 897 в редакції, яка діяла в обревізований період, розмір річної орендної плати за оренду цілісних майнових комплексів, об`єктів нерухомого майна, а також окремого індивідуального майна визначається за формулою: Оп.р. = Воц* Сор., де Оп.р. розмір річної орендної плати за оренду цілісних майнових комплексів, об`єктів нерухомого майна, а також окремого індивідуального майна; Воц вартість орендованого майна, визначена способом проведення незалежної оцінки, грн.; Сор орендна ставка, визначена згідно з додатком 2 до цієї Методики.

У відповідності до пункту 2.1.4 Методики від 07.06.2007 № 897 в редакції, яка діяла в обревізований період, розмір місячної орендної плати за перший місяць після укладення договору оренди чи перегляду розміру орендної плати розраховується за формулою: Оп.м. = Оп.р. /12* Іп.р. * Ім, де Оп.м. розмір місячної орендної плати за перший місяць після укладення договору оренди чи перегляду розміру орендної плати; Оп.р. річна орендна плата, визначена за цією Методикою, грн.; Іп.р. індекс інфляції за період з дати проведення незалежної оцінки до дати укладення договору оренди або перегляду розміру орендної плати; Ім індекс інфляції за перший місяць оренди.

Таким чином, на визначення розміру річної орендної плати впливає вартість орендованого майна та орендна ставка. У наданих стороною обвинувачення документах ставиться під сумнів правильність застосування орендної ставки, яка визначається згідно з додатком 2 до цієї Методики. На визначення розміру місячної орендної плати впливає визначений у відповідності до п.2.1.3. розмір річної орендної плати та індекс інфляції.

У відповідності до пункту 94 додатку 2 до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова в редакції, яка діяла з 27.06.2013р., при наданні в оренду нерухомого майна для творчих спілок, політичних партій, громадських організацій на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності і становить не більше 70 кв.м, застосовується орендна ставка 2%, а на площі понад 70 кв.м застосовується орендна ставка 6 %.

Відповідно до пунктів 78 та 79 додатку 2 до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова в редакції, яка діяла з 27.06.2013, при наданні в оренду приміщень під господарські потреби мешканців будинку площею не більше як 50 кв.м застосовується орендна ставка 2%, при наданні в оренду приміщень під господарські потреби мешканців будинку площею 50 кв. м та більше застосовується орендна ставка 6 %.

Отже на розгляді суду апеляційної інстанції було представлено, як доказ винуватості та невинуватості обвинуваченої ОСОБА_7 , два висновки судово-економічних експертиз.

Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 10.04.2020 №1324/19/568-570/571-574/575- 578/579-580/581/582/584/20-22, відповідно до якої наданий за результатами неповного дослідження (не містить результатів дослідження цільового призначення використання орендарем нерухомого майна, встановлення якого є необхідним для визначення розміру ставки оренди), є документально та нормативно необгрунтованим (наданий без визначення із посиланням на відповідний пункт Додатку 2 до Методики від 07.06.2007 №897 належної ставки орендної плати, яка б мала використовуватися експертом при проведенні дослідження; залежно від цільового призначення використання нерухомого майна, ґрунтується на безпідставному застосуванні експертом Методики від 07.06.2007 №897 у редакції, що набула чинності після 27.06.2013, до договорів оренди, укладених до 27.06.2013)

Тобто зазначений висновок не відповідає таким нормам законодавства про судову експертизу: п. 1 ч. 5 ст. 69, п. 7 ч. 1 ст. 102 КПК України від 13.04.2012 №4651-VI ч.1 ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 №4038-ХІІ, абз. 4 п. 2.2, абз. 4 п. 2.3 4.19 інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5.

У зв`язку з цим колегія суддів не може враховувати висновок судово-економічної експертизи від 10.04.2020.

Напротивагу зазначеному вище, висновок експерта №18/24 від 06.03.2024, за результатами проведеної судово-економічної експертизи у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , здійснений експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність та ним особисто проведено повне дослідження і надано обгрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставленні запитання з роз`ясненням механізмі розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова в редакції, яка діяла з 27.06.2013, при наданні в оренду приміщень під господарські потреби мешканців будинку площею не більше як 50 кв.м застосовується орендна ставка 2%, при наданні в оренду приміщень під господарські потреби мешканців будинку площею 50 кв. м та більше застосовується орендна ставка 6 %.

Тобто дії експерта відповідають вимогам п.1 ч.5 ст. 69 КПК України та п. 7 ч. 1 ст. 102 КПК України ( в редакції від 13.04.2012 №4651-VI).

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій стороною обвинувачення не було спростовано те, що в жодній з редакцій Положення про Управління комунальної власності Львівської міської ради не визначено компетенції начальника управління здійснювати розрахунок орендної плати за договорами оренди та застосовувати орендні ставки, як про це зазначено в обвинувальному акті, що підтверджується показаннями свідків, які були допитані в Галицькому районному суді м. Львова.

Згідно ч.2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним». Так, частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. У свою чергу, системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Статтею 8 КПК передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

При розгляді даного кримінального провадження колегія суддів також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. У свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Відтак, колегія суддів, оцінивши в сукупності всі наявні доводи як сторони обвинувачення так і сторони захисту, вважає, що судовий розгляд судом першої інстанції проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи, досліджено наявні в матеріалах кримінального провадження докази та їм надано належну правову оцінку.

У суді апеляційної інстанції враховано вимоги зазначені в постанові суду касаційної інстанції, виявлені недоліки усунуті та їм надано належну правову оцінку під час судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги прокурора правильних висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що дане судове рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, практиці Європейського суду з прав людини, є законним, обґрунтованим, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 31 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: