Харківський районний суд Харківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року

смт Покотилівка Харківської області

Справа № 635/312/24

Провадження № 1-в/635/86/2024

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання- ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нове Первомайського району Харківської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, раніше судимого:

-13 лютого 2003 року Первомайським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років і шести місяців позбавлення волі,на підставі ст. 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки;

-23 жовтня 2003 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. ст. 69, 70,71 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

-10 травня 2005 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільненого 11 липня 2007 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

-16 вересня 2009 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 122 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, 27 вересня 2011 року звільненого від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку;

-05 грудня 2013 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік і шість місяців, 17 червня 2015 року звільненого від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку;

-16 лютого 2016 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна, звільненого 06 березня 2020 року умовно - достроково на один рік і дев`ятнадцять днів на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року;

-30 липня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за частиною 1 статті 187, ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі

УСТАНОВИВ:

10 січня 2024 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія(№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2024 року вищевказане подання передано в провадження судді ОСОБА_1 .

Згідно частини 1 статті 539 Кримінального процесуального Кодексу України(далі- КПК України), питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням(поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень частини 4 статті 539 КПК України при вирішенні судом питань, пов`язаних із виконанням вироку у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час місця розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, інші особи у разі необхідності.

Згідно частини 5 статті 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання(подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Представник установи виконання покарань та засуджений у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд подання за їх відсутності.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення подання посилаючись на те, що засуджений не довів своє виправлення.

Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду

Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 липня 2020 року за частиною 1 статті 187 КК України ОСОБА_5 засуджений до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі статті 71 КК України до покарання призначеного даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року. Визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 28 квітня 2020 року.

Кінець строку відбування покарання 28 квітня 2024 року.

Начальник Державної установи «Темнівська виправна колонія(№100)» ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що в місцях позбавлення волі перебуває з 28 квітня 2020 року.

З 02 жовтня 2020 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія(№100)». З 24 травня 2022 року відбуває покарання на ДСР в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)». За час відбування покарання характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності притягувався 4 рази, за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці заохочувався 7 разів. Працевлаштований до будівельної бригади, до праці ставиться позитивно, на заходи виховного впливу реагує позитивно, робить правильні висновки, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт».

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до частини 2 статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув встановлений частиною 3 статті 81 КК України термін покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання (частина 3 статті 81 КК України).

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі статті 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом статті 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і довела це своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У відповідності до положень пункту 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо долучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Так, з матеріалів справи стосовно умовно-дострокового звільнення та особової справи на засудженого вбачається, що ОСОБА_5 перебуває у місцях позбавлення волі з 28 квітня 2020 року. З 02 жовтня 2020 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія(№100)», де допускав порушення режиму тримання, за що мав два стягнення. Внаслідок проведеної роботи змінив свою поведінку на кращу, за час відбування покарання характеризується позитивно. Ризик вчинення повторного правопорушення оцінюється як середній. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України, дотримання прави трудового розпорядку та вимог безпеки праці рішенням дисциплінарної комісії заохочувався сім разів. Має чотири стягнення.

Судом встановлено, засуджений зловживав спиртними напоями та в стані алкогольного сп`яніння здатен вчинити злочин. Даний фактор впливає на ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Проте засуджений вмотивований до змін і самовдосконалення.

Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт» та «Подолання алкогольної залежності». До реалізації програм ставиться із зацікавленістю.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_5 в державній установі «Темнівська виправна колонія(№100)» заступника начальника планово-економічного відділу ОСОБА_6 та довідки про заробітну плату, засуджений з жовтня 2020 року по січень 2021 року включно не був працевлаштований, з жовтня 2022 року ар березень 2023 року був працевлаштований до 2 цеху, з лютого 2021 року по січень 2022 року був працевлаштований до господарчої обслуги, з лютого 2022 року по серпень 2022 року не був працевлаштований, з вересня 2022 року по теперішній час працевлаштований до підсобного господарства та дільниці соціальної реабілітації.

Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_5 за весь період відбування покарання засуджений має 4 стягнення у вигляді доган, карцера та попереджень та 7 заохочень.

Відповідно до довідки, наданої бухгалтером ДУ «Темнівська виправна колонія(№100)» ОСОБА_7 , за вироком суду у засудженого ОСОБА_5 маються процесуальні витрати на користь держави у суму 980,64 грн., ОСОБА_5 відшкодував процесуальні витрати в повному у обсязі.

Питання щодо можливого застосування статті 101 КПК України, за відбуттям 1/2 призначеного строку покарання було розглянуто комісією установи 11.05.2022 року, рішенням комісії відмовлено в застосуванні заохочувальної норми як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Питання про застосування статті 82 КК України було розглянуто 25.01.2023 року. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі, що не стала на шлях виправлення.

Питання про застосування статті 81 КК України було розглянуто 03 травня 2023 року, рішенням комісії було відмовлено у застосуванні даної статті, як особі, яка не довела своє виправлення.

Таким чином суд констатує, що станом на 11.05.2022, 25.01.2023 та 03 травня 2023 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні заохочувальної норми, як особі, що не стала на шлях виправлення.

При вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, окрім вищевказаних обставин, суд враховує дані про особу засудженого. Так, останній має ряд судимостей за злочини проти життя та здоров`я та власності, а саме був засуджений сім разів.

На даний час засуджений відбуває покарання призначене вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 липня 2020 року за частиною 1 статті 187 КК України, засуджений до покарання у виді у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі статті 71 КК України до покарання призначеного даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року. Визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого ОСОБА_5 до систематичного вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

У відповідності до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Водночас, передумовою дострокового звільнення є саме бездоганна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання, а не лише позитивна характеристика засудженого.

Проте, такої поведінки засудженого ОСОБА_5 протягом строку відбування покарання судом не встановлено, оскільки факт, того, що засуджений виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, а в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі зібраних даних, суд проаналізував діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків не довів, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Такий висновок суду про не виправлення засудженого ОСОБА_5 базується на всебічному врахуванні даних про його поведінку за весь період відбування покарання, тобто з 28 квітня 2020 року, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.

Суд також не встановив на даному етапі відбування покарання доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки до моменту звільнення мета покарання ще не досягнута, засуджений ОСОБА_5 не виправився і не довів це своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

За таких обставин суд враховує наявність семи судимостей, зокрема за статтями 185, 122, 187, 289 КК України, наявність середнього ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, зловживання засудженим спиртними напоями та здатності в стані алкогольного сп`яніння вчинити новий злочин, наявність чотирьох стягнень, поведінку за весь час відбуття покарання, кількох відмов від застосування заохочувальної норми, як особи, яка не стала на шлях виправлення, суд констатує відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, тому дійшоввисновку про неможливість застосування до ньогоумовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як таке, що є передчасним.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, статтею 154 КВК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_8