справа № 619/6112/23
провадження № 1-кп/619/154/24
УХВАЛА

16 квітня 2024 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001196 від 15.10.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

захисник - ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_3

потерпілі - ОСОБА_6 ,

- ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

представник потерпілої - ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

Суть питання, що вирішується ухвалою.

У провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження № 0001196 від 15.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою суду від 19.02.2024 по кримінальному провадженню призначено судовий розгляд, під час якого прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КК України та враховуючи, що ОСОБА_3 04.09.2023 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обвинувачений та захисник проти клопотання прокурора заперечують. Захисником заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, посилаючись на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та має на утриманні непрацездатну матір похилого віку.

Потерпілі та представник проти клопотання не заперечують.

Заслухавши клопотання прокурора, захисника та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п. п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 19.02.2024 щодо обвинуваченого ОСОБА_3 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18.04.2024 без визначення застави.

Частина 2 статті 177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Разом із тим, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Що стосується обґрунтованої підозри, то в силу положень частини 2 статті 42 КПК України ОСОБА_3 наразі перебуває у статусі обвинуваченого, тому судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

У обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України: ризик переховування від органу досудового розслідування та суду; ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків.

Так, у обґрунтування ризику переховування обвинуваченого від суду прокурор посилається на тяжкість покарання у виді позбавлення волі терміном до 10 років, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватим за вчинення тяжкого злочину, що може бути само по собі мотивом переховуватись від суду з метою уникнення від покарання.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, у зв`язку з чим наявність вказаного ризику, на думку суду, є доведеним.

Щодо ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, як зазначив прокурор, наявність цього ризику підтверджується тим, що обвинувачений мешкає неподалік місця ДТП, де мешкають і потерпілі, якому відомі всі їх дані.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілих та свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та ч. 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілих, свідків та дослідження їх судом.

Оскільки допит потерпілих та свідків на стадії судового розгляду ще не здійснено, вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на них з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Оскільки ОСОБА_3 , будучи раніше не судимою особою, але обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, допит свідків та потерпілих ще не здійснено, отже виправдовуютьпродовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а фактичні обставини інкримінованого останньому тяжкого злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

Суд не вбачає можливості застосування до обвинуваченогоОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу та бере до уваги і те, що навіть, якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілих чи свідків, має міцні соціальні зв`язки, однак, обставини, за яких ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, його тяжкість, наслідки, що настали, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також суд зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі цілодобового домашнього арешту є ускладненим.

Щодо доводів сторони захисту про наявність в обвинуваченого дружини, дітей, постійного місця проживання і роботи, позитивної характеристики за місцем проживання та роботи, який є особою раніше не судимою та бажає вступити до лав Збройних Сил України, має на утриманні непрацездатну матір, суд вважає, що вказане не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики. Водночас, суд враховує думку потерпілих та їх представника.

Отже, суд вважає, що клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на інший, більш м`який, задоволенню не підлягає та наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 без визначення застави, враховуючи вимоги п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 194, 197, 199, 331, 392 КПК України, суд

постановив:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 14 червня 2024 року.

Відмовити у клопотанні обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а обвинуваченим у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1