Справа №589/1457/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/770/24 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2024 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у залі суду в м. Суми кримінального провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2023 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, Сумської області, громадянина України, освіта повна загальна, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , відповідно яких:

- представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просить вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10.11.2023 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 05 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10.11.2023 відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до 05 років позбавлення волі. Зарахувати у строк відбування покарання період перебування під вартою з моменту затримання обвинуваченого. В іншій частині вирок першої інстанції залишити без змін;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10.11.2023, в частині зменшення відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., інше залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 3 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: 1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов прокурора в інтересах Фінансового управління Шосткинської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Фінансового управління Шосткинської міської ради в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину 4 665 грн. 95 коп.

Цивільний позов потерпілого задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., в рахунок відшкодування витрат на лікування - 3 352 грн. 09 коп., загалом визначивши до стягнення 53 352 грн. 09 коп.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01.04.2020 № 589/1060/20 (провадження № 1-кс/589/521/20).

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначає про те, що суд першої інстанції призначаючи покарання останньому не дотримався вимог ст. 50, ст. 65 КК України, належним чином не врахував особу обвинуваченого та призначив йому покарання, яке явно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, судом першої інстанції не взято до уваги ставлення обвинуваченого до скоєного ним правопорушення, а саме, що він вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, шкоду на протязі 04 років з часу вчинення злочину відшкодував на четвертому році розгляду кримінального провадження в суді, у розмірі 5 000 грн., що є мізерною і не значною, яка на даний час, та з врахуванням інфляції взагалі не може покрити будь-які витрати. Окрім цього обвинувачений давав неправдиві свідчення, постійно не погоджувався з показами свідків, під час дослідження відеозапису, не визнавав, що то саме він. Повідомляв, що залишав друзів для того, щоб взяти ніж, тим самим підготовив засоби вчинення кримінального правопорушення. Також після вчинення злочину, місце вчинення залишив та не надав медичну допомогу потерпілому, не викликав швидку.

Вибачився обвинувачений лише за час судових дебатів та лише після звернення на цю обставину судом першої інстанції.

Отже з вищевикладеного вбачається, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні пом`якшуючі обставини, як щире каяття, визнання вини, відшкодування шкоди.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 подану апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання не надав належної оцінки процесуальної поведінки останнього. Так, ОСОБА_7 жодного каяття з приводу вчиненого не висловив, як під час досудового розслідування так і під час судових дебатів. Лише при завершенні судового розгляду та переходу до судових дебатів, обвинувачений вперше попросив пробачення у потерпілого, тобто більше через 03 роки розгляду справи в суді.

Також судом не надано належної оцінки думці потерпілого у кримінальному провадженні, який з приводу покарання висловив свою думку щодо необхідності призначення ОСОБА_7 покарання пов`язаного з позбавленням волі, а також те, що протягом 03 років обвинувачений не відшкодував витрати на лікування від наслідків вчиненого злочину та витрати витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого.

Таким чином, вказані обставини повинні бути враховані судом, а призначене вироком суду першої інстанції покарання явно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що визначене судом відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. не відповідає матеріальному стану обвинуваченого та стану його здоров`я. Вказане постановить обвинуваченого в скрутне матеріальне становище.

Вважає, що відносно обвинуваченого в цілях гуманності, можливо і справедливо буде призначити останньому відшкодування моральної шкоди менше ніж 50 000 грн., що повністю буде відповідати обставинам справи та вимогам ст. 65 КК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 31.03.2020 упродовж дня ОСОБА_7 знаходився зі своїм знайомим ОСОБА_10 та іншими спільними знайомими у будинку АДРЕСА_2 , де спільно з останніми вживав алкогольні напої.

Цього ж дня, близько 19:30 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 та іншими знайомими вийшли з будинку АДРЕСА_2 та почали рухатися у напрямку магазину «АТБ-маркет» по вул. Чернігівська в м. Шостка. Дійшовши до будинку АДРЕСА_3 , між ОСОБА_7 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_10 виникла словесна сварка. У ході якої ОСОБА_7 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з останнім, з лівого рукава своєї куртки дістав ніж, який постійно носив при собі, та, тримаючи у правій руці, умисно наніс ним один удар в область грудної клітини ОСОБА_10 .

Злочинними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення плевральної порожнини з пошкодженням діафрагми та печінки, ускладнене гемотораксом праворуч, гемоперитоніумом, яке згідно з висновком судово-медичної експертизи № 60 від 04.05.2020, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Вищевказані дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, прокурора, представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , які підтримали вимоги поданих ними апеляційних скарг та просили їх задовольнити, щодо апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечили, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили щодо задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, просили вирок суду залишити без зміни, однак від своєї апеляційної скарги захисник не відмовився, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та ніким не оспорюються.

Тому, вказані обставини, як і доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, в апеляційному порядку не переглядаються.

Вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Що стосується доводів апеляційних скарг представника потерпілого та прокурора у кримінальному провадженні, а саме застосування судом першої інстанції закону, який не підлягав застосуванню - ст. 75 КК, то вони є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Так, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з випробуванням прийнято судом з урахуванням особи обвинуваченого, обставин і способу вчинення кримінального правопорушення, а також обставин, які пом`якшують покарання.

Визначаючи правові підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував зазначені вище вимоги закону, які об`єктивно впливають на звільнення від відбування покарання з випробуванням, а саме ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, поєднане зі застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, що вказує на його підвищений рівень суспільної небезпеки.

Приймає колегія суддів до уваги і конкретні обставини справи, а саме, що ОСОБА_7 , за допомогою ножа, наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар в область грудної клітини, завдавши останньому тяжке тілесне ушкодження.

Крім того, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що в цьому провадженні має місце щире каяття обвинуваченого, так як таке каяття носить формальний характер і не може бути визнане обставиною, яка пом`якшує його покарання, оскільки окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, розкаяння передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків правопорушення, намаганні відшкодувати завдані збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, визнання вини обвинуваченого на стадії судових дебатів, не може розцінюватися судом, як щире каяття та усвідомлення останнім свої протизаконних дій, які були небезпечні для життя та здоров`я потерпілого.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу також на те, що протягом тривалого розгляду даного кримінального провадження, лише на четвертому році судового розгляду, обвинувачений частково відшкодував потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 5000 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що обвинувачений щиро покаявся після того як його вперше було притягнуто до кримінальної відповідальності, належних висновків для себе не зробив, а тому немає підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, так як таке звільнення не може забезпечити його перевиховання та запобігання вчинення нових злочинів.

Також суд, посилаючись у своєму рішенні на активне сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину, не зазначив, у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Отже, визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань ще підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією ВС викладеного в постанові від 07.04.2021 (справа № 263/15605/17).

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 76 КК України, так як враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості і характер вчиненого злочину, а також інші обставини кримінального провадження, зазначені у вироку обставини не є, в даному конкретному випадку такими, на підставі яких можна дійти однозначного та беззаперечного висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання шляхом звільнення від його відбуття з випробуванням.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України передбачено, що у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 неправильно звільнений від відбування призначеного йому покарання.

При ухваленні нового вироку, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком 5 років, на переконання колегії суддів, повинно бути залишено без змін, оскільки воно визначене останньому в межах кримінального закону та є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення яке, у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини його вчинення, а також наслідки його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, неодружений, утриманців не має, за місцем мешкання скарг не надходило, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, а саме призначення йому основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, або ж переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції цієї норми закону, колегією суддів не встановлено, оскільки у кримінальному провадженні відсутні жодні пом`якшуючі покарання обставини, які з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про зменшення розміру цивільного позову у частині виплат моральної шкоди, то колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Життя та здоров`я людини згідно зі ст.3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в результаті протиправних дій обвинуваченого, ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у виді: проникаючого колото-різаного поранення плевральної порожнини з пошкодженням діафрагми та печінки, ускладнене гемотораксом праворуч, гемоперитоніумом, яке згідно з висновком судово-медичної експертизи № 60 від 04.05.2020 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя та спричинили тривалий розлад здоров`я.

Через дії обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілий безумовно зазнав сильного фізичного болю і мук як під час травмування, так і довготривалого лікування, де суттєво обмежувався його звичний спосіб життя, сильних душевних страждань і переживань щодо відновлення стану здоров`я, емоційного стресу через негативний вплив наслідків злочину на якість життя, вимушених змін у ньому, що також перешкоджало активному соціальному функціонуванню.

За таких обставин, визначений судом першої інстанції у вироку розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у сумі 50 000 гривень, узгоджується з принципами розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу понесених потерпілим моральних страждань. Підстав для зменшення названого розміру немає. Відшкодування ж у зазначеному розмірі не призведе до приведення обвинуваченого до скрутного матеріального становище, оскільки останній є особою молодого віку, може працевлаштуватися.

З цих підстав доводи захисника про неправильне вирішення місцевим судом позову в частині стягнення моральної шкоди слід уважати безпідставними.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , задовольнити, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити в цій частині новий вирок, яким

ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 .

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 01.04.2020 року по 02.04.2020 року.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4