Справа № 183/4686/24>
Провадження № 1-кп/183/1500/24>
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Новомосковськ

Колегія суддів Новомосковського міськрайонного суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у кримінальному провадженні №0000232 клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка, Первомайського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби по мобілізації під час воєнного стану, на посаді солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.4 ч.2 ст.115 КК України, за участю сторін кримінального провадження:прокурора ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.4 ч.2 ст.115 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявила клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під ватрою на 60 днів. Дане клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, за які передбачені покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є всі підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду. Крім того, знаходячись під загрозою застосування тяжкого покарання, ОСОБА_5 , володіючи відомостями щодо свідка військовослужбовця, сторони обвинувачення, очевидця подій, який не допитаний, може вплинути на них з метою відмови від дачі показів чи зміни показів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також, на думку прокурора, враховуючи, що військова частина, в якій ОСОБА_5 проходить військову службу систематично здійснює виїзди в зони активних бойових дій, останній матиме можливість не прибувати, або несвоєчасно прибувати за викликом до суду. Крім того, з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 , існує ризик вчинення останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407 та ч. 4 ст. 408 КК України.

Потерпілий ОСОБА_9 надав до суду клопотання про проведення підготовчого судового розгляду кримінального провадження за його відсутності.

Представник потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , просила задовольнити вказане клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_8 просила суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання її підзахисного ОСОБА_5 під вартою, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки він у розшуку не перебував. У зв`язку з цим просила змінити її підзахисному ОСОБА_5 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи заявлені сторонами кримінального провадження клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Так, відповідно до змісту обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачуються у закінченому замаху на вбивство, вчинене з особливою жорстокістю, а саме у замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_5 , обвинувачення та обставини скоєного кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання останнього винуватим у вищевказаних кримінальних правопорушеннях, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Обвинувачений ОСОБА_5 , володіючи відомостями щодо осіб потерпілих та свідка, військовослужбовця, який безпосередньо був присутнім під час вказаних подій та проходить службу разом із ОСОБА_5 , не допитані в судовому засіданні, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів чи відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В той же час, оскільки прокурор не довів належними засобами доказування те, що існує реальна можливість вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407 та ч. 4 ст. 408 КК, як і не довів участь Військової частини, в якій проходить службу за мобілізацією обвинувачений, у бойових діях, тому ризики, передбачені

п. 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свого підтвердження не знайшли.

Судом враховано аргументи, які наводилися захисником ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 щодо соціальних зв`язків обвинуваченого, наявності постійного житла в межах Харківської області, проте в даному випадку суд приходить до переконання, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 в повній мірі відповідатиме меті, яка полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з урахуванням реальної наявності ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та виходячи з обставин вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , умови проходження ним служби, забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та належної поведінки можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнім арештом, як на тому наполягала сторона захисту неможливо.

Крім того, суд при оцінці можливості продовження запобіжного заходу, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Означене є беззаперечною підставою для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з відсутністю підстав для зміни його на більш м`який запобіжний захід.

З огляду на викладене, враховуючи, що прокурором доведено, що ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, вони не зменшились, застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 є обґрунтованим.

Тому, на переконання суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, не визначається, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 331, 371, 376 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 10.07.2024 включно.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, її захисником, потерпілим, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повний текст ухвали оголошено 15.05.2024 року о 14 годині 00 хвилин.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3