Провадження № 1-кс/761/8373/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_2 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 04.01.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

02.04.2024 на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_2 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 04.01.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України про накладення арешту на тимчасово вилучене 26.03.2024 майно в ході обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , яка направі приватної власності належить ОСОБА_3 , а саме на грошові кошти, прикраси,предмети, мобільні телефони, банківскі картки, відеореємтратор, роутер та коробку з під нього, свідоцтво на реєстрацію травнспортних засобів, ключі, паспорт та інші предмети згідно переліку вказаному у прохальній частині клопотання.

Клопотання мотивовано тим, що Шевченківським УП ГУНП в м. Києві, за процесуального керівництва Шевченківської окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000004 від 04.01.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України, в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка направі приватної власності належить ОСОБА_3 , було вилучено майно, питання про арешт якого порушується у даному клопотання, з підстав його відповідності критеріям речових доказів, визначених у положенні ст. 98 КПК України.

Прокурор вказує, що вилучене майно визнано постановою слідчого речовими доказами, встановлює та підтверджує обставини даного кримінального правопорушення, а також потребує експертного дослідження, а тому з метою всебічного, об`єктивного та неупередженого розслідування кримінального провадження та встановлення істини у провадженні, з метою збереження речового доказу, запобігання, подальшого відчуження, знищення та подальшого призначення експертиз, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла висновку про необхідність його повернення прокурору для усунення недоліків, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст. КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчим суддею встановлено, що у клопотанні слідчого погодженого з прокурором не наведено конкретних передбачених ст.170 КПК України правових підстав для накладення арешту на майно.

Тобто, клопотання містить лише загальне цитування положень кримінального процесуального законодавства, які встановлюють процесуальний порядок вирішення питання щодо арешту майна.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичної особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен гарантувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону прокурор, який винес клопотання про арешт майна, не дотримався.

Зі змісту клопотання убачається, що підставою для арешту майна сторона обвинувачення посилається на те, що згадане майно є речовим доказом.

Разом із тим, клопотання немістить відповідного обґрунтування, що згадане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а містить лише висловлювання у формі припущень.

Клопотання прокурора не містить жодного обґрунтування, що кожний вилучений згідно переліку предмет має будь-яке відношення до обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а також до клопотання не долучено копій документів, які б містили дані про наявність правових підстави вважати, що це майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження або інших даних для вирішення питання про арешт майна з інших правових підстав.

Зокрема, з мотивувальної частини клопотання не можливо встановити кому належить майно, питання про арешт якого порушується в ньому.

Крім того, суду не надано відповідно, копій протоколів огляду, зі змісту яких убачалося б, що мобільні телефони та флешки, відеореєстратор містять у собі інформацію, яка має значення для доведення обставин, що потребують доказуванню.

Клопотання прокурора не містить обґрунтування, що вилучені прикраси, годинники та грошові кошти мають будь-яке відношення до даного кримінального провадження.

Не зазначено, з якою метою прокурор просить накласти арешт на паспорт та свідоцтва на реєстрацію транспортних засобів.

Отже такі доводи сторони обвинувачення, є лише припущеннями, які слідчий суддя не може покласти у основу рішення про арешт майна.

При цьому, прокурор, порушуючи питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, додав до клопотання постанову від 27.03.2024 про визнання речовим доказом, майна питання про арешт якого порушується у даному клопотанні.

Однак, постанова слідчого про визнання речовим доказом, не містить обґрунтувань визнання майна та документів про арешт яких порушується питання речовим доказом та про можливість їх використання як доказу у кримінальному провадженні, а так само, яким саме критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно.

Також в постанові слідчого не зазначено, яким чином слідчий дійшов висновку, що вилучені прикраси, паспорт, свідоцво та свідоцтва на право власності транспортних засобів є предметом кримінального правопорушення.

Отже, постанова про визнання речовими доказами від 27.03.2024 належним чином не мотивована, оскільки в ній відсутній висновок та мотиви слідчого, з яких би убачалося, що вилучене в ході обшуку майно та документи відповідають критеріям речового доказу.

Так, у клопотанні про арешт майна не зазначено підстави та мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також не згадується відповідна правова підстава накладення арешту.

У випадку внесення клопотання про арешт майна без додержання вимог ст. 171 КПК України, слідчий суддя повертає його прокурору для усунення недоліків в строк, який не перевищує 72 годин.

Зважаючи на положення ст. 2 КПК України, для досягнення завдань кримінального провадження, слідчий суддя вважає за доцільне, повернути прокурору дане клопотання та надати можливість усунути недоліки, з метою надання слідчому суду конкретних доказів необхідності арешту кожного грошових коштів, документів, мобільного телефону, банківських карток та іншого майна.

З урахуванням наведеного, оскільки слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, клопотання підлягає поверненню прокурору із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 26, 170, 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_2 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 04.01.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України, - повернути прокурору із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків, з моменту отримання клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1