Справа № 442/1206/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/447/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2024 року, -

встановила:

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2024 рокуОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст. 357 КК України, та призначено йому покарання:

за ч.1 ст.357 КК України 2 (два) роки 6 (шість) місяців обмеження волі;

за ч.3 ст. 357 КК України 3 (три) роки обмеження волі;

за ч.4 ст.185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Згідно з частиною 4 статті 70 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2024 і визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 19.10.2023.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_8 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 4735,00 грн (чотири тисячі сімсот тридцять п`ять гривень 00 копійок).

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 під час дії воєнного стану, який Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №3275-ІX від 27.07.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023року строком на 90 діб, 18 вересня 2023 року о 17 год 16 хв ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , проходячи повз стелажі із продукцією, вирішив умисно, повторно, таємно, викрасти з кишені гаманець, який належить ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_6 , в той же час усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій та передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають відвідувачі та ОСОБА_8 , підійшов до останнього ззаду та умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу засунув руку у праву кишеню куртки ОСОБА_8 , звідки викрав гаманець марки «Balisi» вартістю 235 грн, у якому знаходились грошові кошти у сумі 500 грн та банківська картка № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк».

Після чого, заховавши вищезазначений гаманець у задню праву кишеню штанів, вийшов з приміщення торгового залу магазину «Софія» та пішов у невідомому напрямку, тим самим викрав майно потерпілого ОСОБА_8 та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв останньому майнову шкоду на загальну суму 735 грн.

Окрім цього, 18 вересня 2023 року о 17 год 16 хв ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , викравши із кишені куртки ОСОБА_8 . гаманець, усередині якого виявив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 та банківську картку № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк», яка відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні» №2346 III від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 7 грудня 2000 року, «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року №414 та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, є офіційним документом, тобто, електронним платіжним документом, де в подальшому у нього виник прямий умисел, направлений на її привласнення з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел на привласнення офіційного документу, ОСОБА_6 з метою власного збагачення, переслідуючи корисливий мотив, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, переконавшись, що не буде викритий іншими сторонніми особами, умисно привласнив банківську картку для обслуговування банківського рахунку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 , яка є різновидом офіційного документу, містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального засобу для подальшого заволодіння за допомогою вказаної картки грошовими коштами потерпілого, що зберігались на його банківському рахунку.

Окрім цього, 18 вересня 2023 року о 17 год 16 хв ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , із кишені куртки потерпілого ОСОБА_8 викрав гаманець марки «Balisi». Покинувши приміщення магазину та у подальшому перевіривши вміст гаманця, окрім грошових коштів в сумі 500 грн та банківської картки, ОСОБА_6 виявив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 та у цей час у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на таємне заволодіння паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , усвідомлюючи те, що це є важливим особистим документом, шляхом крадіжки заволодів паспортом громадянина України, № НОМЕР_2 , виданим 13.02.2017 Дрогобицьким відділом Головного управління ДМС у Львівській області.

Також 19.09.2023 о 19 годині 36 хвилини ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення за чужий рахунок, в умовах воєнного стану, вирішив повторно, таємно викрасти грошові кошти, що перебували на банківському рахунку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та належить ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій протиправний намір та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючись єдиним прямим умислом на таємне викрадення грошових коштів, діючи з корисливим мотивом та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, ОСОБА_6 , маючи банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та знаючи пін-код від неї, оскільки потерпілий, записавши на шматку паперу, залишив його у гаманці разом із карткою, пішов до магазину ТОВ «АТБ маркет», що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця П.Орлика, буд. 18Б, використовуючи вказану банківську карту здійснив зняття готівки у банкоматі на суму 600 гривень, якими розпорядився на власний розсуд.

Після цього, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 20.09.2023 ОСОБА_6 направився до терміналу самообслуговування АТ КБ «Приватбанк», який знаходиться в приміщенні магазину ТОВ «АТБ маркет» за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця П.Орлика, буд. 18Б, авторизувався в інформаційній системі банку та в період з 11 години 09 хвилин по 11 години 40 хвилин умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, викрав грошові кошти, шляхом здійснення двох транзакцій зняття готівки з банківської карти АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належної ОСОБА_8 у банкоматі вказаного магазину на суму 1000 гривень та 600 гривень, а всього - 1600 гривень, якими розпорядився на власний розсуд.

ОСОБА_6 , продовжуючи свій протиправний умисел, 21.09.2023, маючи банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_8 , направився до магазину ТзОВ «Сільпо», що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Володимира Великого, буд. 7, авторизувався в інформаційній системі банку та о 14 годині 51 хвилин умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, викрав грошові кошти, шляхом здійснення зняття готівки з банківської карти у банкоматі вказаного магазину на суму 1000 гривень, якими розпорядився на власний розсуд.

У подальшому, продовжуючи реалізувати свій єдиний злочинний умисел, ОСОБА_6 22.09.2023, маючи банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_8 , направився до магазину «Продукти», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , авторизувався в інформаційній системі банку та о 12 годині 16 хвилин умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, викрав грошові кошти, шляхом здійснення зняття готівки з банківської карти у банкоматі вказаного магазину на суму 800 гривень та розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 4000 гривень.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить застосувати до нього ст. 69 КК України та призначити менший термін покарання. При цьому, просить врахувати, що він хворіє, вину визнав повністю, щиро кається.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив подану апеляційну скаргу, просив оскаржуваний вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу , та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій за ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України апелянтом не оспорюються і судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Що стосується доводів апелянта про доцільність застосування до обвинуваченого при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки згідно роз`яснень наведених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині; вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Як передбачено статтями 50, 65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за цей злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим правопорушень, наслідки та обставини вчиненого. Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів. Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. При цьому, судом враховано особу винного, який під спостереженням лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за корисливі злочини.

З приводу доводів обвинуваченого про наявність щирого каяття, повного визнання вини, то на переконання колегії суддів, слід враховувати, що саме по собі визнання своєї вини не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання стало результатом тривалого роздуму і впертої внутрішньої боротьби, свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винним своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які йому ставляться в провину. Щире каяття характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта. Стан щирого каяття характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок. При цьому особа визнає антигромадський характер вчинку й готова нести відповідальність.

Крім цього, норми КК наділяють суд правом вибору у встановлених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає взяття до уваги й оцінку відповідно до визначених законом критеріїв усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Доводи наведені в апеляційній скарзі у тій частині, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання явно несправедливе через суворість, свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли та колегія суддів вважає такі безпідставними і необґрунтованими.

На переконання колегії суддів, відсутні правові підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, враховуючи конкретні обставини справи в їх сукупності та дані про особу винного, а описані вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, дають лише підстави для призначення покарання не у максимальних його межах, передбачених санкціями відповідних статей, а не застосування ст.69 КК України.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів та підстав його вважати таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, у справі не встановлено, а відтак підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2024 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін,апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4