КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/3560/20 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1971/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою підозрюваної ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2024 року, -

за участю:

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги підозрюваної ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 11.01.2021 року, в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, підозрювана ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді. Задовольнити скаргу на повідомлення про підозру від 11.01.2021 року у кримінальному провадженні №0000932 від 14.04.2020 року про підозру ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 384 КК України. Скасувати повідомлення про підозру від 11.01.2021 року у кримінальному провадженні №0000932 від 14.04.2020 року про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. Зобов`язати прокурора вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей у кримінальному провадженні №0000932 від 14.04.2020 року про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вона категорично не погоджується з оскаржуваною ухвалою слідчого судді та вважає, що скарга на повідомлення про підозру має бути задоволена з огляду на те, що повідомлення про підозру підлягає скасуванню судом через істотні порушення Кримінального процесуального кодексу України, а саме: порушено презумпцію невинуватості, докази, на які посилається сторона обвинувачення викликають розумний сумнів щодо їх достовірності, належності та допустимості, в діях ОСОБА_6 відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення.

При складенні повідомлення про підозру відбулось порушення процесуальних норм. Зокрема, стороною обвинувачення було порушено п. 3 ч. 1 ст. 276 Кримінального процесуального кодексу України, яка чітко визначає, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку: наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Апелянт також вказує на те, що в діях ОСОБА_6 , які полягали у пред`явленні позовної заяви до суду в межах цивільної справи, не становлять склад злочину, передбаченого ст. 384 КК України, адже пред`являючи позов, ОСОБА_6 діяла не як свідок чи потерпілий в кримінальній справі, а тому вона навіть не є суб`єктом злочину, відповідальність за який передбачена ст. 384 КК України.

Крім цього, орган досудового розслідування посилається на те, що нібито ОСОБА_6 було подано до суду докази, що є недостовірними, однак в чому полягають недостовірні докази на думку органу досудового розслідування не зрозуміло, жодних доказів, які б це підтверджували у повідомленні про підозру не наведено.

Документи, які додані до позову, є належними та допустимими, не містять ознак підробки, та були подані з метою підтвердження позовних вимог, оскільки безпосередньо позивач подає докази з метою підтвердження тих, чи інших обставин.

Дізнавач склав повідомлення про підозру із порушенням вимог КПК, не встановивши всі об`єктивні обставини подій, за відсутності доведеного умислу на вчинення кримінального правопорушення, недоведеності виключення інших можливих версій події та не давши їм правової оцінки. В свою чергу, формальний виклад обставин, відображений в повідомленні про підозру, за відсутності доказів вчинення кримінального правопорушення, ніяким чином не може свідчити про причетність ОСОБА_6 до злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 384 КК України.

Прокурор та підозрювана ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули, про поважні причини свого неприбуття суд ОСОБА_6 не повідомила, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавала.

Разом з цим, 22.04.2024 на електронну пошту Київського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні та в подальшому проведенні інших слідчих та процесуальних дій у іншому кримінальному провадженні.

Проте, колегія суддів не бере до уваги вищевказане клопотання, враховуючи те, що 20.03.2024 розгляд даної апеляційної скарги вже було відкладено через неявку прокурора у судове засідання. А також, до поданого клопотання прокурор не долучив жодних документів, які б підтверджували поважність причин неявки прокурора у судове засідання.

Відтак, з урахуванням думки захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , яка не заперечувала щодо проведення апеляційного розгляду у відсутності прокурора, а також положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення апеляційного розгляду у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з наведених в ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підозрюваної ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів судового провадження, сектором дізнання Ірпінського ВП ГУ НП у Київській області проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №0000932 від 14.04.2020 року за ч. 1 ст. 384 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального проступку (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України - подання завідомо недостовірних доказів.

08.09.2022 ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області зі скаргою на повідомлення про підозру від 11.01.2021 року в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, в якій просила скасувати повідомлення про підозру від 11.01.2021 року у кримінальному провадженні №0000932 від 14.04.2020 року про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, та зобов`язати прокурора вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей у кримінальному провадженні №0000932 від 14.04.2020 року про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_6 зазначає, що 11.01.2021 року дізнавачем Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 , складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. При складенні повідомлення про підозру відбулось порушення процесуальних норм. Зокрема, стороною обвинувачення було порушено п. 3 ч. 1 ст. 276 Кримінального процесуального кодексу України, яка чітко визначає, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку: наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Отже, в діях ОСОБА_6 , які полягали у пред`явленні позовної заяви до суду в межах цивільної справи, не становлять склад злочину, передбаченого ст. 384 КК України, адже пред`являючи позов, ОСОБА_6 діяла не як свідок чи потерпілий в кримінальній справі, а тому вона навіть не є суб`єктом злочину, відповідальність за який передбачена ст. 384 КК України. Дізнавач склав повідомлення про підозру із порушенням вимог КПК, не встановивши всі об`єктивні обставини подій, за відсутності доведеного умислу на вчинення кримінального правопорушення, недоведеності виключення інших можливих версій події та не давши їм правової оцінки. В свою чергу, формальний виклад обставин, відображений в повідомленні про підозру, за відсутності доказів вчинення кримінального правопорушення, ніяким чином не може свідчити про причетність ОСОБА_6 до злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 384 КК України.

23.01.2024 ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області відмовлено у задоволенні скарги підозрюваної ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 11.01.2021 року в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в скарзі підозрюваної ОСОБА_6 , підстави для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 11.01.2021 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України у кримінальному провадженні №0000932 від 14.04.2020 року, перевірялись судом при розгляді даної скарги. При цьому було враховано позицію захисника підозрюваної в підтримку поданої скарги та прокурора, який заперечував щодо її задоволення, досліджено докази сторони обвинувачення та захисту, з`ясовані інші обставини, які мають значення при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що в матеріалами скарги не доведено, що повідомлення про підозру є незаконним та необґрунтованим, так само не наведено даних, які б спростували факт причетності підозрюваної ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, в межах якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000932 від 14.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Дане рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час перегляду оскаржуваної ухвали апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею при розгляді підозрюваної ОСОБА_6 , на повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, в повній мірі дотримані вищевказані вимоги кримінального процесуального Закону.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки, як допустимих.

При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 11.01.2021 року за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 277 КПК Україниі містить усі необхідні відомості.

В ході розгляду апеляційної скарги встановлено, що доводи апеляційної скарги фактично зведені до питань доведення винуватості, оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів.

Однак, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Так, згідно оскаржуваного повідомлення про підозру, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Як убачається зі змісту повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 11.01.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, за формою та змістом вказане повідомлення відповідає вимогам ст. 277 КПК України, та містить усі передбачені вказаною статтею відомості, у тому числі зміст підозри, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру. Під час вручення повідомлення про підозру було дотримано вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, які давали можливість дійти висновку про ймовірну причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України та вручено в день його складання.

Таким чином, підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку його вручення, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що дізнавач склав повідомлення про підозру із порушенням вимог КПК, не встановивши всі об`єктивні обставини подій, за відсутності доведеного умислу на вчинення кримінального правопорушення, недоведеності виключення інших можливих версій події та не давши їм правової оцінки. В свою чергу, формальний виклад обставин, відображений в повідомленні про підозру, за відсутності доказів вчинення кримінального правопорушення, ніяким чином не може свідчити про причетність ОСОБА_6 до злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 384 КК України,не відповідають матеріалам кримінального провадження, тобто фактично зведені до питань доведеності винуватості, наявності складу інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Однак, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали не можуть бути визнані переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, які стосуються повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про обґрунтованість такої підозри.

Під час вирішення питання щодо скасування повідомлення про підозру оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів - не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваної, - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4