ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1442/24 Справа № 202/1209/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 353 КК України, у кримінальному провадженні №0001180 від 28.10.2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 18 травня 2024 включно, без визначення розміру застави.

Дана ухвала обгрунтована тим, що при вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 суд виходив з необхідності уникнення ризиків, визначених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків.

Так, суд зазначив, що про наявність ризику переховуватись від суду свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, з конфіскацією майна, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість можливого покарання останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Також суд визнав доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки обвинувачення в даному випадку базується на показаннях потерпілого та свідків, тому ОСОБА_7 може одноосібно або за допомогою інших осіб незаконно впливати на них, та шляхом погроз або умовлянь із застосуванням фізичного або психологічного впливу примусити останніх, щоб вони змінили свої показання, з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Взяв суд до уваги й те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, однак обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів, які вчинені із застосуванням насильства, та ці обставини свідчать про підвищену небезпеку протиправних дій обвинуваченого.

Врахував суд першої інстанції й доводи сторони захисту, викладені на користь обвинуваченого ОСОБА_7 , але дійшов висновку, що в даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення запобіганню процесуальних ризиків.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання матері.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що зібрані стороною обвинувачення докази мають багато протиріч та не підтверджують поза розумним сумнівом обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_7 у вчиненні всіх інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а ґрунтуються виключно на суперечливих показаннях потерпілого ОСОБА_8 .

Також вказує, що судом першої інстанції було зроблено хибний формальний висновок про наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Зазначив захисник і про те, що суд не оцінив об`єктивно обставини, які пов`язані з особистістю ОСОБА_7 , а саме: наявність в останнього двох неповнолітніх дітей, відсутність судимостей, наявність місця проживання за адресою мешкання його матері.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не просив судове засідання проводити за участю сторони захисту чи обвинуваченого ОСОБА_7 , тому апеляційна скарга розглянута за відсутності сторін.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 353 КК України. Злочини за ч. 4 ст. 187, ч.4 ст. 189 КК України відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років та від від 7 до 12 років відповідно, з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки у разі доведеності вини обвинуваченого, з метою уникнення відповідальності за вчинене ОСОБА_7 може переховуватись від суду, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився та продовжує існувати.

Поряд з цим, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Апеляційний суд також цілком погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо реальності ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого і свідків з метою зміни ними показань задля уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

У зв`язку з наведеним є необґрунтованими доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Натомість, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення в суді першої інстанції було належним чином доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 , а будь-яких даних, які б безумовно свідчили про наявність підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який, стороною захисту не надано.

Апеляційним розглядом встановлено, що дане рішення суду не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Передчасними в даному випадку є посилання захисника на необґрунтованість обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , наявними у провадженні доказами, оскільки питання доведеності винуватості, оцінки доказів та правильності кваліфікації дій обвинуваченого не можуть бути предметом апеляційної перевірки на даній стадії кримінального провадження, а відносяться до повноважень суду першої інстанції і вирішуються ним у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті справи.

Що ж стосується посилання захисника на те, що судом не було взято до уваги наявність у ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей, місця проживання за адресою мешкання його матері та відсутність судимостей, апеляційний суд зауважує, що ці обставини існували і на момент вчинення останнім інкримінованих йому злочинів, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці обвинуваченого.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності виправдовує подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які йому інкримінуються.

Суд апеляційної інстанції не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 353 КК України, у кримінальному провадженні №0001180 від 28.10.2023 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4