Справа № 172/429/24
Провадження № 1-кп/191/111/24
У Х В А Л А

іменем України

27 березня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_6

представника органу опіки та піклування - ОСОБА_7

представника ювенальної превенції - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Суходільське, Долинського району, Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, учня Дніпровського ліцею №91, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000311 від 02.11.2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України.

03.11.2023 року до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який в подальшому не однократно продовжено та спливає 29.03.2024 року.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочин та тяжких злочинів, є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. З коледжу обвинувачений відрахований, за місцем проживання характеризується негативно. На даний час, продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що у службі у справах дітей Дубовиківської сільської ради Синельниківського району ОСОБА_5 перебуває з 2007 року. Повністю вийшов з-під контролю опікуна. Систематично не ночує вдома, бажає жити самостійно, тому бабуся жодного впливу на нього не має. ОСОБА_9 особисто написав заяву про небажання перебувати в прийомній сім`ї. навчався в залізничному коледжі в м. Дніпро, ІІ курс не відвідував.

Представника органу опіки та піклування ОСОБА_7 в судовому засідання пояснила, що враховуючи доводи законного представника ОСОБА_6 вважає за доцільне залишити обвинуваченого під вартою.

Представника ювенальної превенції ОСОБА_8 вирішення питання про продовження запобіжного заходу залишила на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він відмовився від отримання клопотання про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З клопотанням прокурора згоден. До затримання проживав з дідусем та бабусею.

Захисник вирішення питання про продовження запобіжного заходу залишив на розсуд суду.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника та законного представника, представника органу опіки та піклування, представника ювенальної превенції, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, також суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначено, що наявність вагомих підстав обвинуваченого затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У рішенні ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Згідно з рішенням ЄСПЛ від 30.08.1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальні правопорушення. Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» визначає, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Крім того, згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи. У справі «Феррарі-Браво проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

При вирішенні заявленого прокурором клопотання відносно обвинуваченого, суд враховує встановлені судом підстави обрання останньому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також, що наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, а також у вчиненні трьох тяжких кримінальних правопорушень, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має статус дитини-сироти та інваліда з дитинства, не працює та не навчається, за місцем проживання та навчання характеризується негативно, тому ризики, які слугували обранню обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на сьогоднішній день не зменшилися та продовжують існувати, у зв`язку з чим, вказані вище обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків.

З урахуванням того, що у даному кримінальному провадженні наявні наведені ризики та обставини, що є підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необхідним продовжити запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою терміном на 60 днів і тільки такий вид і міра запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження. За таких обставин підстав для обрання обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 314, 315 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб, а саме до 25 травня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 01.04.2024 року.

Суддя ОСОБА_1