Справа № 357/4113/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1511/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та цивільного відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рига, Латвія, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого ТОВ «ОККО-ДРАЙВ» комірником, особу з інвалідністю 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 17 січня 2023 року по 25 січня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення - задоволено частково.

Стягнуто із Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 заподіяну майнову шкоду в сумі 125 636 грн. та 6331,80 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 заподіяну моральну шкоду в сумі 227 668, 20 грн., а також процесуальні витрати в сумі 20000 грн.

Ухвалено після набрання вироком законної сили, заставу в розмірі 187 880 гривень внесену заставодавцем ОСОБА_10 за ОСОБА_8 - звернути на виконання вироку в частині відшкодування потерпілій ОСОБА_9 моральної шкоди.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат на залучення експерта.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком, 17 січня 2023 року, близько 18 години 20 хвилин, водій ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), відповідно до якого «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсикологічних речовин», керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по проспекту Князя Володимира у напрямку від вул. Шевченко до вул. Павліченко, в м. Біла Церква, Київської області, у порушення вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими», п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 2.3 д) Правил дорожнього руху України, де вказано, що « водій не повинен створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; п. 12.1. Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п.12.2 Правил дорожнього руху України, де вказано, що «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; та п. 12.4. Правил дорожнього руху України, де вказано, що «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

Тобто водій ОСОБА_8 проявив злочинну самовпевненість, не був уважним, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу, у темну пору доби не обрав безпечну швидкість в межах видимості дороги, перевищив дозволену у межах населеного пункту швидкість, не впорався з керуванням змінив напрямок руху, виїхав на розділювальну смугу руху в подальшому на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з автомобілем марки «HondaCivic» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку у своїй смузі руху не змінюючи напрямку руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , 1990 року народження, отримала наступні тілесні ушкодження: переломи ребер справа (4-5) та зліва (5-7) з розвитком мінімального гідротораксу, вивиху голівки правої стегнової кістки, перелому голівки правої стегнової кістки та переломів обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків. Дані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні, крім цього

Переривання вагітності у ОСОБА_9 , та антенатальна (внутрішньоутробна) загибель плода в наслідок асфіксії навколоплідними водами, знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими ушкодженнями під час дорожньо-транспортної пригоди 17 січня 2023 року, шо у відповідності до п. 2.1.1 д) « Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України 17 січня 1995 року за №6, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 1.3. 2.3(б) 2.3 (д) 2.9 (а), п. 12.1, п. 12.2, та п. 12.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Не погоджуючись з судовим рішенням, захисник в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_8 основне покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.286-1 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що призначене покарання за видом та мірою не відповідає особі обвинуваченого та встановленим фактичним обставинам справи. Матеріали кримінального провадження містять ряд доказів, які підтверджують наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Однак, судом першої інстанції вказані докази не були взяті до уваги та належним чином не досліджені, що потягнуло за собою не встановлення жодних пом`якшуючих обставин та призначення надмірного покарання під час ухвалення вироку.

Наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а також фактично встановленими обставинами та поясненнями підтверджується поведінка обвинуваченого, який щиро жалкує про скоєне, та його поведінка є послідовною протягом усього кримінального провадження. Обвинувачений, за першої можливості здійснив часткове відшкодування завданої його діями моральної шкоди потерпілій особі, та в подальшому діяв виключно з позиції щирого бажання здійснити відшкодування завданої ним шкоди в повному обсязі.

Під час судового розгляду, обвинувачений визнав цивільний позов потерпілої в повному обсязі та не заявляв жодних заперечень проти задоволення позовних вимог. При цьому, суд першої інстанції у вироку вказує, що обвинувачений визнає цивільний позов частково, в розмірі вже відшкодованого розміру моральної шкоди, а саме 266 000 гривень.

Проте, апелянт зазначає, що дані заперечення складені та підписані захисником обвинуваченого, тобто ці заперечення є саме позицією захисника обвинуваченого, яка не була попередньо узгоджена в повній мірі з обвинуваченим, тому в ході судового розгляду виникли розбіжності в позиції сторони захисту щодо заявлених в цивільному позові вимог про відшкодування завданої моральної шкоди. При цьому, позиція обвинуваченого була незмінною, та він визнавав всі вимоги потерпілої щодо відшкодування завданої їй шкоди. Також стороною захисту було заявлено клопотання про звернення застави в рахунок відшкодування шкоди.

Обвинувачений неодноразово вибачався перед потерпілою та щиро каявся, він розділяє всю повноту болі та горя, яке приніс в життя потерпілої, та хоч це і не компенсує втрат, які обвинувачений спричинив потерпілій, його почуття істинного внутрішнього болю є реальним та щирим.

Зі сталої та незмінної поведінки обвинуваченого можливо встановити, що він відкрито та публічно засуджує своє діяння та виявляє щирий жаль щодо вчиненого, а тому позиція суду щодо відсутності у поведінці обвинуваченого щирого каяття не відповідає дійсності та не є об`єктивною.

Також, обвинувачений добровільно надав всю відому йому інформацію та приймав участь в усіх процесуальних діях, які були необхідні для всебічного, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду кримінального провадження, що є доказом активного сприяння обвинуваченого у розкритті кримінального правопорушення.

Захисник також вказує, що обвинувачений є особою з інвалідністю третьої групи, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, під наркологічним та психіатричним наглядом не перебуває, має постійне місце роботи, де характеризується виключно позитивно, має сильні соціальні зв`язки, що в сукупності характеризує особу обвинуваченого, як такого, що має об`єктивну можливість виправлення без ізоляції його від суспільства.

Цивільний відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» в апеляційній скарзі просить, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким частково задовольнити цивільний позов на суму майнової шкоди 13074, 55 грн. та 653,73 грн. моральної шкоди.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції стягуючи з АТ «СГ «ТАС» майнову шкоду в сумі 125636 гривень послався зокрема на рахунок на оплату №4634 від 25 січня 2023 ФОП ОСОБА_12 на суму 57900 грн.

Проте, апелянт зауважує, що рахунок не є розрахунковим документом, який засвідчує факт оплати придбаного товару або послуг та не може свідчити про отримання грошових коштів продавцем, з огляду на що, факт здійснення розрахункової операції відсутній.

Згідно копій виписок з історії хвороби та копій чеків і квитанцій, що додаються до цивільного позову, потерпілому були призначені та оплачені медичні послуги та лікарські засоби в розмірі 13074, 55 грн, а в іншій частині вимоги потерпілого не підтверджені медичним закладом, та розрахунковими документами, а тому не дають можливість визнати їх обґрунтованими.

З урахуванням вимог ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в разі виплати потерпілому страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 13074, 55 грн., моральна шкода буде становити 5% від цієї суми, а саме 653, 73 грн. та підстав для стягнення моральної шкоди в більшому розмірі за Законом немає.

Представник АТ «СГ «ТАС» - адвокат ОСОБА_13 до суду апеляційної інстанції не з`явився та надіслав заяву, в якій просив здійснювати апеляційний розгляд за його відсутності та задовольнити подану ним апеляційну скаргу. За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності представника цивільного відповідача.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та покладалися на розсуд суду щодо апеляційних вимог цивільного відповідача, думку потерпілої, яка не заперечувала проти вимог апеляційної скарги захисника та вважала необґрунтованими вимоги апеляційної скарги цивільного відповідача, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.286-1 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Положеннями ч.1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті), видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що мають братися до уваги під час призначення покарання. Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався загальних засад, передбачених статтями 50, 65 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є інвалідом 3 групи, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції необґрунтовано не враховано як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження.

Щодо невизнання судом обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття та незгода з таким висновком суду сторони захисту, то колегія суддів наголошує, що щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження (постанова Верховного Суду у справі № 199/6365/19).

За змістом показань обвинуваченого встановлено, що він висловив жаль з приводу скоєного та визнав вину, а також як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду частково відшкодував моральну шкоду потерпілій. Проте, вказані обставини, на думку апеляційного суду, не є достатніми, щоб зробити висновок про наявність щирого каяття з боку обвинуваченого. Адже з моменту дорожньо-транспортної пригоди і до моменту часткового відшкодування шкоди минуло близько п`яти місяців. Дані про те, що після того, як обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, чим наразив на небезпеку не тільки себе, а й інших учасників дорожнього руху та в результаті якого потерпіла зазнала тяжких тілесних ушкоджень, результатом яких стало переривання вагітності останньої, він намагався вжити заходів з відшкодування шкоди чи просив пробачення у потерпілої, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Крім того, у ході апеляційного розгляду не було встановлено будь - якого ініціативного, тобто, активного сприяння розкриттю злочину в діях обвинуваченого, а визнання ним своєї вини та надання у суді правдивих показань не свідчать про активне сприяння розкриттю злочину, що узгоджується із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 (справа № 263/15605/17).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано такої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, є також необґрунтованими.

Із огляду на зазначене, суд першої інстанції, врахувавши в повній мірі всі дані щодо особи обвинуваченого, позицію потерпілої, у якої відсутні претензії до обвинуваченого, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч.2 ст.286-1 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень і домірне скоєному, та призначене в межах санкції інкримінованої частини статті. Підстав для застосування положень ст. 69 КК України не встановлено.

Щодо доводів представника цивільного відповідача про необґрунтованість стягнення з АТ «СГ «ТАС»» на користь потерпілої відшкодувань на лікування, оскільки вони документально не підтверджені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У ст. 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статей 1194, 1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , був пред`явлений цивільний позов до обвинуваченого та до АТ «СГ «ТАС»» потерпілою ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Вимоги потерпілої ОСОБА_9 полягали у відшкодуванні на її користь з ПАТ «СГ «ТАС»» матеріальну шкоду в сумі 125 636 грн. та моральну шкоду в сумі 6331, 80 грн. Крім того, з обвинуваченого ОСОБА_8 потерпіла просила стягнути, моральну шкоду у розмірі 227668, 20 грн., а також солідарно стягнути з обвинуваченого та АТ «СГ «ТАС» процесуальні витрати.

При вирішенні цивільного позову, суд встановив, що цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «MITSUBISHI LANCER» реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована в АТ «СГ «ТАС»» (поліс № АТ/3441928). Внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, у зв`язку з чим понесла витрати на лікування в сумі 125636 грн., що було підтверджено документально. У зв`язку з чим суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 125636 грн. та враховуючи вимоги ст.26-1 Закону №1961-ІV, моральну шкоду в розмірі 6331,80 грн.

Крім того, судом було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 227668, 20 грн. та 20000 грн. процесуальних витрат, яке не оспорюється в апеляційному порядку.

Всупереч доводам представника цивільного відповідача АТ «СГ «ТАС», про необґрунтованість задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди, як убачається зі змісту рішення, судом досліджено в судовому засіданні докази, зокрема, фіскальні чеки, квитанції витрат на лікування, вартість придбаних зазначених лікарських засобів та препаратів у виписці із її медичної картки стаціонарного хворого. Було досліджено, зокрема і рахунок на оплату №4634 від 25 січня 2023 ФОП ОСОБА_12 на суму 57900 грн., який стосувався придбання потерпілою: операційного набору, гвинта канюльованого титанового сплаву, комплекту імлантів для блокуючого накісткового остеосинтезу малогомілкової кістки, та які в цей же день - 25 січня 2023 року були встановлені потерпілій під час оперативного втручання, що підтверджується випискою з історії хвороби стаціонарного хворого №151439/134.

У зв`язку з чим, на підставі досліджених доказів в частині відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_9 та придбання ліків судом встановлена сума у розмірі 125636 грн.

Тому твердження цивільного відповідача, в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та цивільного відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: