Справа № 750/9359/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/189/24
Категорія - ч. 5 ст. 407 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000161 від 11.05.2023 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2023 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вересоч, Куликівського району, Чернігівської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2023 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що судом проігнорована Конституція України (ст. 21,24,129) та ратифікований Україною Міжнародний пакт про громадянські і політичні права, а також положення ст. 65 КК України. Вказує, що місцевий суд повинен був в повній мірі врахувати дані про його особу, а саме, що він раніше не судимий, згідно довідок медичних оглядів без психотичних розладів, брав участь в АТО у 2017 році, не одружений, дітей на утриманні немає, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та обставину, яка його обтяжує вчинення злочину особою повторно. Вважає, що всі ці обставини свідчать про можливість виправлення його без ізоляції від суспільства.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 просить залишити її без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_8 без змін. Просить поновити строк для подання заперечення на апеляційну скаргу, так як його було пропущено з поважних причин.

Суд першої інстанції встановив, відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 року Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, у зв`язку з чим на території України почав діяти воєнний стан.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 12.01.2023 року № 12 старший солдат ОСОБА_8 з 12.01.2023 року приступив до виконання обов`язків за посадою старшого радіотелеграфіста радіогрупи вузла зв`язку II категорії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Під час проходження військової служби військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старший солдат ОСОБА_8 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

В свою чергу, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старший солдат ОСОБА_8 грубо порушуючи встановлений у Національній гвардії України порядок проходження військової служби, 20.04.2023 о 08 год. 30 хв. в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не з`явився вчасно без поважних причин на службу в розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

28.04.2023 року о 08 год. 30 хв. старший солдат ОСОБА_8 самостійно прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Так, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старший радіотелеграфіст радіогрупи вузла зв`язку II категорії старший солдат ОСОБА_8 внаслідок нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, обов`язки військової служби з 21.04.2023 року до 27.04.2023 року не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Крім того, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старший солдат ОСОБА_8 грубо порушуючи встановлений у Національній гвардії України порядок проходження військової служби, 09.06.2023 о 08 год. 30 хв. в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи з прямим умислом, повторно, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не з`явився вчасно без поважних причин на службу в розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

22.06.2023 року старший солдат ОСОБА_8 добровільно прибув до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві.

Так, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старший радіотелеграфіст радіогрупи вузла зв`язку II категорії старший солдат ОСОБА_8 внаслідок нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, обов`язки військової служби з 10.06.2023 року до 22.06.2023 року не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, докази на підтвердження встановлених судом обставин судом не досліджувалися відповідно до вимог ст. 349 КПК України та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, їх кількість, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, згідно довідок медичних оглядів без психотичних розладів, брав участь в АТО у 2017 році, його сімейний стан: не одружений, дітей на утриманні немає.

Взяв до уваги обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою повторно та наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття.

Апеляційні доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання, за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення покарання з випробуванням, на думку колегії суддів - є безпідставними і судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Положенням ч. 1 ст. 75 КК України, зі змінами, внесеними згідно із Законом України № 2839-ІХ від 13.12.2022 року, який набрав чинності 27.01.2023 року, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи кваліфікацію кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 407 КК України, а також дати їх вчиненні (20.04.2023 року та 09.06.2023 року) стаття 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 не може бути застосована.

При цьому апеляційний суд підкреслює, що на даний час вже були внесені зміни до положень ст.ст. 69, 75 КК України, які містять пряму заборону для застосуванні цих норм, зокрема, при вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України. Вказані зміни до законодавства беззаперечно свідчать про підвищену суспільну небезпеку таких злочинів в умовах, коли країна вже третій рік бореться зі збройною агресією ворога.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відсутність належної гостроти реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби, під час дій військового стану (збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України) нівелює визначену статтями 50, 65 КК України мету призначення покарання та може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства в цілому та держави.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянтом не наведено.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3