УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 601/1215/23

провадження № 51 -2169ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2024 року щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодноразово судимого, останнього разу вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 травня 2017 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Звільненого 04 травня 2022 року із ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40» у зв`язку з відбуттям покарання,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 вказано рахувати з моменту затримання - 28 березня 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 березня 2023 року до набрання вироком законної сили день за день.

Вирішено питання щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь держави процесуальних витрат.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік і на нього покладено відповідні обов`язки.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 27 березня 2023 року приблизно о 23 год. 25 хв (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, шляхом розбиття склопакету металопластикового вікна, проникли у приміщення будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали майно потерпілої ОСОБА_7 на загальну суму 3 884 грн 39 коп. Викрадене майно помістили у рюкзаки та поліпротиленові мішки для наступного їх транспортування, однак не довели злочин до кінця, оскільки були затримані працівниками поліції на місці вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , порушує питання про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Просить змінити вирок та ухвалу і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_5 , не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини, а саме дані про його особу, та те, що він щиро розкаявся у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю злочину,добровільно відшкодував потерпілій шкоду. Крім того, касатор посилається на те, що засуджений ОСОБА_5 вчинив злочин внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, оскільки він не міг офіційно працевлаштуватися протягом тривалого часу, мав скрутне матеріальне становище та належним чином не міг себе забезпечити і надавати матеріальну допомогу своєму батькові.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строквід 5 до 8 років .

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Статтею 69 ч. 1 КК України передбачено, що, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України, суд повинен не просто встановити наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а з урахуванням особи винного умотивувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів кримінальних правопорушень, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. При цьому, призначаючи засудженій більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК України, суд має належно обґрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі тяжких, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліках у лікарів психіатра та невролога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України суд визнав: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також судом враховано позицію потерпілої, яка не наполягала на суворій мірі покарання. При цьому, судом зазначено, що відсутність матеріальної шкоди потерпілій випливає насамперед з того, що ОСОБА_5 вчинив саме незакінчений замах на вчинення кримінального правопорушення, тобто є ознакою кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, у зв`язку із чим суд не може ще раз врахувати цю обставину при призначенні покарання як таку, що його пом`якшує.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкції статті, передбаченою ч. 4 ст. 185 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував, не встановив підстав для застосування ст. 69 КК України.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційних скарг засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 , належним чином перевірив викладені у них доводи, які в частині застосування ст. 69 КК України, є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Так, апеляційний суд зазначив, що посилання в апеляційних скаргах на те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, є безпідставними, оскільки таких обставин під час судового розгляду не було встановлено, а тому зазначене не є підставами для зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Отже апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що підстав для застосування до ОСОБА_5 приписів ст. 69 КК України, за встановлених обставин, у тому числі і тих, на які є посилання в касаційній скарзі, не вбачається.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

За таких обставин, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому і залишене без зміни судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим внаслідок суворості та можливості застосування вимог ст. 69 КК України, за доводами касаційної скарги захисника та матеріалами провадження, не вбачається, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3