ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6269/23

Провадження № 1-кп/210/301/24

02 травня 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

сторони кримінального провадження, які приймають участь у судовому засіданні: прокурор Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_5 обвинувачений ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, внесеного 20 вересня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001048, -

ВСТАНОВИЛА:

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з Криворізької південної окружної прокуратури надійшов вищевказаний обвинувальний акт.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судових справ справу передано в провадження судді ОСОБА_1 .

З метою дотримання вимог частини 3 статті 31 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 348 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, в порядку статті 35 КПК України за ухвалою суду визначено склад колегії.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 оскільки останній порушує умови домашнього арешту що підтверджується листами ВП №10 КРУП ГУНП вДніпропетровській області щодо виявлення фактів порушення обов`язку суду, а саме залишено житло за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим виникли підстави у зміні запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою. Крім того, прокурор зазначає, що оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому не змінились. Дані ризики враховувались слідчим суддею 20.09.2023 при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, під час досудового розслідування та на теперішній час вони продовжують існувати.

Захисник просив відмовити в клопотанні прокурора про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою оскільки обвинувачений не порушував умови домашнього арешту та перебував весь цей час вдома, що може підтвердити дружина останнього, яка також була разом із ним та яка перебуває на його утриманні за станом свого здоров`я. За весь час перебування ОСОБА_6 .Ю під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, останній жодним чином його не порушував, покладені на нього обов`язки виконував в повному обсязі, жодних конфліктів з дружиною ОСОБА_8 не було. Обвинувачений ОСОБА_6 допомагає по дому ОСОБА_8 , оскільки остання потребує його допомоги з догляду за нею.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника та просив не змінювати йому запобіжний захід. Зазначив, що він є особою похилого віку, та не міг бути відсутнім вдома після 23:00, як на те покликаються працівники поліції. Вважає, що вони навмисне створюють видимість, щоб його знову взяли під варту. Він виходив з дому лише за ліками дружині та в магазин. Двері дружина могла не відкрити, адже самостійно майже не пересувається.

Колегія суддів, дослідивши клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи захисника про відсутність підстав зміни запобіжного заходу, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Згідно 1,2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2024 року застосовано до підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001048 від 20.09.2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, починаючи з 20 вересня 2023 року до 18 листопада 2023 року включно.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2023 року продовжено строк запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - на строк 60 днів, до 14 січня 2024 року включно.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2024 року продовжено строк запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - на строк 60 днів, до 07 березня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року змінено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до двох місяців, а саме з 04 березня 2024 року по 02 травня 2024 року включно та покладено обов`язок не залишати житло за місцем проживання: АДРЕСА_2 , без дозволу суду цілодобово.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року змінено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений ухвалою суду від 04 березня 2024 року у справі № 210/6269/23 (пр. №1-кп/210/301/24 обов`язок не залишати житло за місцем проживання: АДРЕСА_2 , без дозволу суду цілодобово на період з 04 березня 2024 року по 02 травня 2024 року включно, в частині адреси місця проживання, а саме: з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 .

Наразі строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту спливає 02 травня 2024 року.

Згідно з положеннями статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, його зміни чи його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з частиною 3 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У відповідності до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Частина 1 статті 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд на стадії судового розгляду не здійснює оцінку обґрунтованості підозри, оскільки обґрунтованість підозри вже була визнана при застосуванні до обвинувачених на стадії досудового розслідування запобіжних заходів

Тому в контексті питання про зміну запобіжного заходу чи продовження його дії, суд оцінює як підстави, що слугували для обрання запобіжного заходу, так і їх чинність на етапі вирішення питання про його продовження, а так само оцінити обставини, на які сторона покликається в обґрунтування підстав для зміни запобіжного заходу на стадії судового розгляду.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано колегією суддів при вирішенні клопотань учасників судового провадження.

Згідно з частиною 3 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Прокурор у своєму клопотанні покликається на наявність ризиків, визначених пунктами 1 та 5 частини 1 статті 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність. Проте, належних доводів та обгрунтування, що ступінь цих ризиків порівняно з початковим етапом судового розгляду залишилась незмінною, клопотання не містить.

При вирішенні клопотання прокурора та заперечення захисту суд враховує, що продовження, зміна чи скасування запобіжного заходу пов"язується й з тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

При цьому обставини, які суттєво впливають на уцінку ризиків, могли існувати під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але не були відомі сторонам, або могли виникнути після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме: погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

При вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, колегія суддів враховує, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 348 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

При вирішенні питання щодо можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Колегія суддів враховує характер висунутого обвинувачення, та поряд із цим не може залишити поза увагою те, що обвинувачений має на утриманні цивільну дружину, яка потребує стороннього догляду, а також матір похилого віку, офіційно зареєстрований, на момент події злочину, що йому інкримінується, не мав судимостей, є особою пенсійного віку, та його стан здоров"я.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відносно обвинуваченого 10.10.2023 року Криворізьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено вирок за ч.4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік.

Проте на момент подій, які описані в обвинувальному акті, ОСОБА_6 перебував у статусі обвинуваченого, тому посилання прокурора на цей вирок як на обгрунтування ризику за п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, за відсутності інших доказів протиправної поведінки особи, не може бути покладено як єдина підстава для повторного продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду, а розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto.

Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади .

Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику переховування та забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 впродовж судового розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що свідки обвинувачення є працівниками правоохоронних органів, як і потерпілий, і ці учасники кримінального провадження допитані судом , тому ризик впливу на свідків та потерпілого, про який усно покликався прокурор, недоведений і необгрунтований жодним чином.

Колегія суддів вважає, що стан здоров"я та вік обвинуваченого, наявність міцних соціальних зв"язків, потреба у його догляді за цивільною дружиною та матір"ю похилого віку, невілюють ризик втечі, тому зміна запобіжного заходу з більш м"якого, зокрема домашнього арешту на тримання під вартою наразі передчасно та необгрунтовано.

Також колегія суддів враховує стан здоров"я дружини обвинуваченого, яка дійсно згідно медичних даних потребує сторонньої допомоги.

Статтею 181 КПК визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Домашній арешт відноситься до ізоляційної категорії запобіжних заходів, адже враховуючи його сутність, передбачає для особи, відносно якої обраний, заборону не залишати місце свого проживання протягом певних годин доби або цілодобово, тим самим ізолюючи її від звичайного для неї середовища (яке знаходиться за межами її житла) на певний проміжок часу доби або цілодобово. Отже, з урахування зазначеного, цілком очевидно, що домашній арешт є загальним заходом особистого забезпечення м`якого ізоляційного характеру, що виконується в умовах житла особи.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та особу обвинуваченого, доводи захисту, є достатні підстави вважати, що ризик, на який посилається сторона обвинувачення, зокрема, можливого переховування від суду зменшився з моменту застосування найсуворішого запобіжного заходу, тому його продовження є необґрунтованим через надмірну суворість.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації обвинуваченого ОСОБА_6 буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання ризику переховування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню. Натомість суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ст. 348 КК України, раніше обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до двох місяців.

При цьому, колегія суддів роз"яснює, що заборона залишення місця проживання не розповсюджується на випадки відвідування лікарень, аптеки, торгівельних центрів та продуктових магазинів з метою забезпечення потреб життєдіяльності обвинуваченого.

Також суд зазначає, що бажання обвинуваченого залишатись під домашнім арештом з метою догляду за своєю хворою жінкою заслуговує на увагу з підстав наданих ним суду письмових доказів та медичних висновків щодо стану здоров» я дружини останнього .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту місцем проживання: АДРЕСА_1 , строком до двох місяців, а саме з 02 травня 2024 року по 30 червня 2024 року включно.

Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок не залишати житло за місцем проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду цілодобово на період з 02 травня 2024 року по 30 червня 2024 року включно за виключенням відвідування лікарень, аптеки, торгівельних центрів та продуктових магазинів з метою можливості забезпечення потреб життєдіяльності.

На підставі частини 5 статті 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатково наступні процесуальні обов`язки :

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця реєстрації, проживання, та роботи, контактних номерів мобільного телефону;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими, в зазначеному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати для виконання органу Національної поліції за місцем його проживання, а саме ВП №10 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на орган Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме до Відділення поліції № 10 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у справі.

Роз"яснити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених ухвалою суду обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошення 03 травня 2024 року об 12 год. 45 хв. в залі судового засідання № 309 Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг, пр-т Миру 24, третій поверх).

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3