ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/263/24 Справа № 199/2571/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000169 за апеляційними скаргами прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання: - за ч.3 ст.358 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; - за ч.2 ст.15 ч.3 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; - за ч.3 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі врахував тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, адже злочини проти власності є однією з найпоширеніших і найнебезпечніших груп злочинних діянь, оскільки вони посягають на одне з найцінніших соціальних благ - право власності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати як незаконний, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що у цьому кримінальному провадженні за ст.190 КК України відсутня об`єктивна сторона, оскільки: - потерпілий ОСОБА_11 не передавав ані ОСОБА_10 , ані будь-кому іншому права власності на своє майно, не приймав участі в правочинах відносно належного йому майна та не довіряв цього іншим учасникам провадження; - потерпілий ОСОБА_8 в суді показав, що ОСОБА_12 він вперше побачив у нотаріуса; - потерпілий ОСОБА_7 відмовився від дачі показів, але повідомив, що ОСОБА_10 він не знає.

Стверджує, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не приймали участі в правочинах по відчуженню майна, що їм належало, їм ніхто не повідомляв інформацію, яка б не відповідала дійсності, також вони не отримували та не передавали грошових коштів обвинуваченому чи будь-кому іншому в його інтересах.

Потерпілий ОСОБА_8 безпосередньо з ОСОБА_10 не спілкувався, оскільки спілкувався з продавцем квартири, а саме зі свідком ОСОБА_13 .

Зазначає, що у цьому кримінальному провадженні нерухоме майно ніколи не перебувало у власності ОСОБА_10 .

Посилання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на те, що обставини події відбувались під контролем та за ініціативою ОСОБА_10 слід оцінювати критично, оскільки вони є зацікавленими особами, відносно яких є вироки суду.

Стверджує, що ОСОБА_10 не ставив свої підписи в договорах.

Таким чином, у цьому кримінальному провадженні відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ст. 190 КК України.

Звертає увагу на те, що висновки експерта № 17/10.10/3 від 15.10.2019 р., 17/10.10/10 від 18.02.2019 р. та 17/10.10/25 від 14.03.2019 р. є неналежними доказами, оскільки у них зазначена орієнтовна ринкова вартість нерухомого майна, а відтак і сума завданої майнової шкоди потерпілим також є припущенням, однак зазначеному суд взагалі не надав оцінки.

Також матеріали кримінального провадження не містять витягу з ЄРДР щодо внесення даних про кримінальне правопорушення за фактом інкримінованих епізодів, де потерпілими визнано ОСОБА_11 та ОСОБА_8 .

Окрім того, в матеріалах провадження міститься постанова про створення (зміну) групи прокурорів у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за номером 0000169, яка датована 29.03.2019 року, тобто на момент здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_10 18.03.2019 року - у прокурора та слідчого не було повноважень для здійснення відповідних дій.

При цьому, матеріали кримінального провадження взагалі не містять постанови про створення групи слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні 0001028, з якого виділено кримінальне провадження 0000092.

Зазначає, що з кримінального провадження 0000092 було виділено кримінальне провадження 00000169, в рамках якого ОСОБА_10 і було повідомлено про підозру, однак в такому випадку мала бути створена нова група прокурорів та слідчих, адже мова йде про нове провадження, однак до 26.03.2019 року цього здійснено не було.

Такими чином, докази, здобуті під час здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень 0001028, 0000092 та 00000169 є недопустимими.

Посилається на те, що долучена стороною обвинувачення постанова про визначення групи прокурорів від 26.02.2019 року не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки вона є оригіналом, яка відповідно до Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України 24.02.2016 № 103, мала бути підшита в кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, вважає, що в цьому кримінальному провадженні докази, надані стороною обвинувачення, слід визнати недопустимими та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч. 3 ст. 358 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; - за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; - за ч. 3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Цим же вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки; на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності, ОСОБА_10 звільнено від призначеного покарання.

Також вказаним вироком з ОСОБА_10 стягнуто на користь: - ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 114 625 грн; - ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 391 843 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн.

За обставин, викладених у вироку, у невстановлений час та місці у ОСОБА_10 та ОСОБА_14 (засудженого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 02.05.2019 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст.358 КК України), виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння правом на нерухоме майно у великих розмірах шляхом обману (шахрайство), з використанням завідомо підроблених документів, за попередньою змовою групою осіб. За попередньою домовленістю ОСОБА_14 повинен був надати свій паспорт та ідентифікаційний код для подальшої реєстрації на себе права власності на чуже майно, а ОСОБА_10 підшукати об`єкт посягання.

Реалізуючи спільний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи у невстановлені час та місці, ОСОБА_10 визначив об`єкт злочинного посягання, а саме квартиру АДРЕСА_3 , яка, відповідно до договору дарування від 15.09.1995, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2456, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , належить ОСОБА_11 .

У невстановлений час та місці ОСОБА_14 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, передав ОСОБА_10 свій паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Синельниківським МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області 23.03.2000 р. та ідентифікаційний код .

Далі, діючи умисно, реалізуючи спільний корисливий злочинний умисел, направлений на заволодіння правом на чуже майно у великих розмірах, а саме кв. АДРЕСА_3 шляхом шахрайства, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 у невстановлений час та місці придбав (виготовив) свідоцтво про право власності № А-743 від 23.06.1993 на кв. АДРЕСА_3 (на той час Дніпропетровську), видане Виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська, в якому містяться завідомо неправдиві відомості щодо права приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_14 на зазначену квартиру.

У подальшому, на початку квітня 2017 року, більш точний час встановити не вдалося, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб та з метою доведення спільного злочинного умислу на заволодіння правом на чуже майно і отримання офіційних документів про реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_3 , вартість якої на час вчинення злочину складала 460 000 грн, прибув до Софіївського відокремленого підрозділу комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації», розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де надав державному реєстратору ОСОБА_16 заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, завідомо підроблене свідоцтво про право власності № А-743 від 23.06.1993 на кв. АДРЕСА_3 , видане 23.06.1993 р. Виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська, в якому містились завідомо неправдиві відомості щодо права приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_14 на зазначену квартиру, копію його паспорта та індивідуального податкового номера.

Приблизно о 13.27 годин 06.04.2017 року, державний реєстратор КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_16 , будучи необізнаною про злочинні наміри ОСОБА_14 та ОСОБА_10 на підставі завідомо підробленого свідоцтва № НОМЕР_2 від 23.06.1993, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів м.Дніпропетровська, здійснила державну реєстрацію права власності за ОСОБА_14 на кв. АДРЕСА_3 , про що внесла відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно та надала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 84593039.

У подальшому, 13.04.2017 року, більш точний час встановити не вдалося, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, прибув до Софіївського відокремленого підрозділу комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, смт. Софіївка, вул. Карпенка, буд. 5, каб. 14, де від державного реєстратора КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_16 отримав документи про реєстрацію права власності за ОСОБА_14 на кв. АДРЕСА_3 , вартість якої на час вчинення злочину складала 458 500 грн, що у 573 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. В подальшому ОСОБА_10 передав вказані документи ОСОБА_14 , який з цього моменту міг фактично розпоряджатися вказаною квартирою на свій розсуд.

Таким чином, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_14 шляхом обману заволодів правом на нерухоме майно - кв. АДРЕСА_3 , вартість якої на момент вчинення кримінального правопорушення становила 458 500 грн, що у 573 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, чим завдали збитків потерпілому ОСОБА_11 у великих розмірах.

Далі, діючи умисно, з метою реалізації раніше виниклого спільного злочинного умислу, з корисливих мотивів ОСОБА_10 та ОСОБА_14 01.02.2018 року більш точний час встановити не вдалося, знаходячись у невстановленому слідством місці, залучили необізнаного про їхні наміри ОСОБА_13 , який, згідно зі спільним злочинним наміром ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , повинен був виконати роль покупця нерухомого майна у приватного нотаріуса при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна з метою надання правочину законності та усунення перешкод для досягнення злочинної мети.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 01.02.2018 року, більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , діючи умисно, використовуючи необізнаного про їхні незаконні наміри ОСОБА_13 , згідно із раніше розробленим планом, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з метою надання правочину законності, а саме заволодіння правом на чуже майно - кв. АДРЕСА_3 шляхом обману, у великих розмірах, прибули до офісу приватного нотаріуса ОСОБА_17 , розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , де ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , використовуючи необізнаного про їхні наміри ОСОБА_13 , діючи умисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що ОСОБА_14 ніколи не був законним власником кв. АДРЕСА_3 , ніколи не отримував свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_2 від 23.06.1993, видане Виконкомом міської ради народних депутатів м.Дніпропетровська, на підставі якого між продавцем - власником квартири за підробленими документами ОСОБА_14 та покупцем ОСОБА_13 , який був впевненим у законності дій ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, за номером 169 від 01.02.2018, який посвідченого в подальшому приватним нотаріусом ОСОБА_18 .

Таким чином, ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , достовірно знаючи про вдаваність договору купівлі-продажу нерухомого майна, маючи єдиний злочинний умисел на заволодіння правом на чуже майно, з метою надання правочину законності за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, внесли недостовірні відомості до офіційного документа, який посвічується нотаріусом та надає права розпоряджатися майном, а саме до договору купівлі-продажу нерухомого майна, за номером 169 від 01.02.2018, який посвідченого в подальшому приватним нотаріусом ОСОБА_18 .

Далі ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, повторно, продовжуючи виконання свого злочинного умислу, підшукав покупця квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_8 , з яким домовився про продаж квартири та для досягнення мети злочину ОСОБА_10 залучив ОСОБА_13 , який будучи впевненим у законності дій, повинен був виконувати роль власника квартири відповідно до укладеного раніше договору купівлі-продажу нерухомого майна. Так, для реалізації злочинного умислу 21.06.2018 року, у денний час, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 направились до приміщення приватного нотаріуса ОСОБА_18 , розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , де необізнаний про злочинні наміри ОСОБА_13 , який був впевненим у законності дій ОСОБА_10 , виконуючи роль продавця вищевказаного нерухомого майна між продавцем - власником квартири ОСОБА_13 та покупцем ОСОБА_8 , який був впевненим у законності дій ОСОБА_13 , укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований у реєстрі під № 1124 від 21.06.2018.

За договором купівлі-продажу ОСОБА_13 передав право власності на квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_8 , який в свою чергу передав грошові кошти ОСОБА_10 у розмірі 14 800 доларів США, які на момент вчинення кримінального правопорушення складали 391 843 грн, що у 444 рази перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_10 , що виразились у заволодінні грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 у сумі 391 843 грн шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на придбання права на чуже майно шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах та підробленні іншого офіційного документа, який посвідчується приватним нотаріусом, і який надає права, з метою використання його іншою особою, вчинені за попередньою змовою групою осіб, для виконання зазначеного злочинного умислу ОСОБА_10 з корисливих мотивів, у листопаді 2018 року, більш точний час встановити не вдалося, знаходячись у невстановленому слідством місці, вступив у злочинну змову з ОСОБА_13 (засуджений Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 01.03.2019 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28 та ч. 4 ст. 358 КК України), та запропонував незаконно придбати право на нерухоме майно квартири АДРЕСА_6 шляхом обману, на що останній надав свою згоду.

Далі ОСОБА_10 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_13 , з корисливих мотивів, з метою придбання права на нерухоме майно квартири АДРЕСА_6 , шляхом обману надав ОСОБА_13 договір дарування квартири від 15.06.2010, виконаний на бланку НОМЕР_3 , зареєстрований у реєстрі під №556 та нібито посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_19 , згідно з яким ОСОБА_20 подарував належну йому на праві власності (свідоцтво №5896 від 24.10.1994, видане Виробничим об`єднанням Південний машинобудівний завод) квартиру АДРЕСА_6 , ОСОБА_13 .

Також на виконання домовленості ОСОБА_13 , перебуваючи близько 12.00 години 24.11.2018 року в будівлі Лівобережного Центру надання адміністративних послуг, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою придбання права на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_6 шляхом обману, особисто поставив свій підпис та виконав напис « ОСОБА_13 » в графі «Обдарований» вказаного вище договору дарування, надавши йому статус офіційного документа.

Таким чином, ОСОБА_10 надав бланк, а ОСОБА_13 , перебуваючи близько 12.00 години 24.11.2018 року в будівлі Лівобережного Центру надання адміністративних послуг, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою придбання права на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_6 шляхом обману, вніс відповідні відомості, чим підробив офіційний документ, який посвідчується приватним нотаріусом і який надає право на майно з метою його використання.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння квартирою АДРЕСА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, перебуваючи близько 12.10 годин 24.11.2018 року за адресою: АДРЕСА_7 , надали працівнику Лівобережного Центру надання адміністративних послуг раніше підроблений ними офіційний документ, який посвідчується приватним нотаріусом, і який надає право на майно, а саме договір дарування квартири АДРЕСА_6 від 15.06.2010, виконано на бланку НОМЕР_3 , який є офіційним документом та раніше був підроблений ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .

Таким чином, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, перебуваючи близько 12.10 годин 24.11.2018 року за адресою: АДРЕСА_7 , використали завідомо підроблений ними документ, а саме договір дарування квартири АДРЕСА_6 від 15.06.2010, виконано на бланку НОМЕР_3 .

Також ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння правом на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_6 , вартістю 485 000 грн, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_20 (свідоцтво №5896 від 24.10.1994), 24.11.2018, близько 12.10 годин, надали працівнику Лівобережного Центру надання адміністративних послуг договір дарування квартири АДРЕСА_6 квартири від 15.06.2010, виконано на бланку НОМЕР_3 , який надавав право на майно, а саме квартиру АДРЕСА_6 , який є офіційним документом та раніше був підроблений ОСОБА_10 та ОСОБА_13

Підроблений договір дарування квартири АДРЕСА_6 квартири від 15.06.2010, виконано на бланку НОМЕР_3 , в разі його реєстрації працівниками Лівобережного Центру надання адміністративних послуг посвідчив би право власності на кв. АДРЕСА_6 за ОСОБА_13 та надавав останньому можливість розпорядитися нерухомими майном квартирою АДРЕСА_6 на власний розсуд.

Далі ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, повторно, з корисливих мотивів, з метою доведення злочинного умислу, направленого на придбання права на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_6 шляхом обману до кінця, близько 09.30 годин 28.11.2018 року звернувся до працівників Лівобережного Центру надання адміністративних послуг, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , щодо отримання документів про реєстрацію права власності на своє ім`я, де був затриманий працівниками поліції, внаслідок чого не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, повторно, з корисливих мотивів, з метою придбання права на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_6 , вартість якої на момент вчинення кримінального правопорушення становить 485 000, що у 575 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та належить та праві приватної власності ОСОБА_20 , шляхом обману виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи захисника щодо недоведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що в 90-х роках мама йому подарувала квартиру, однак наразі він живе на ОСОБА_21 . Про те, що вказану квартиру продано в червні 2018 року йому повідомили правоохоронні органи, яким він передав оригінали документів на квартиру. В квартирі він був останнього разу десь 3 роки тому. Ніяких дій відносно квартири не проводив, не продавав, не здавав в оренду. У вказаній квартирі проживала племінниця, якій документів на квартиру не передавав, нічого не підписував;

- показами потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що він продав будинок матері та вирішив купити однокімнатну квартиру. У нотаріуса побачив ОСОБА_10 , який ходив з його дружиною та з`ясовував всі питання по квартирі. Він особисто дав ОСОБА_10 15 000 тисяч доларів США за покупку квартири. Квартиру показували ріелтори ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . ОСОБА_13 був власником квартири, а ОСОБА_10 йому представився як брат власника квартири, і що він йому допомагав. Зазначає, що ОСОБА_13 мовчав, а ОСОБА_10 , навпаки, грав активну роль, та особисто взяв у нього гроші за квартиру 15 000 доларів США, відрахував якусь частину та віддав особисто в руки нотаріусу. Про те, що квартира під арештом, а власником є не ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 , він дізнався коли вже почав в квартирі робити ремонт. Також повідомив, що в березні 2018 року побачив оголошення про продаж квартири та зв`язались з ріелтором ОСОБА_22 . Квартира знаходиться по АДРЕСА_8 . До якої фірми відносяться ріелтори йому не відомо, у них були ключі від квартири. Бачив ордер на квартиру. З власником вони не зустрічались. У нотаріуса вперше побачив ОСОБА_13 та ОСОБА_10 . Документи у нотаріуса були готові. Не підписали, тому що там були борги за комунальні послуги. Він отримав документи на квартиру та все переоформив на себе;

- показами свідка ОСОБА_13 (засуджений вироком Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська від 01.03.2019 року за ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28 та ч. 4 ст. 358 КК України), який в суді першої інстанції показав, що знайомий ОСОБА_24 запропонував йому заробити грошей та познайомив його з ОСОБА_25 . У 2018 році він з ОСОБА_25 домовились, що він оформить на себе квартиру, при цьому ОСОБА_26 казав йому, що все буде нормально. На прохання ОСОБА_27 він переслав йому копію паспорта та ідентифікаційного коду (ІНН). Квартира була на лівому березі міста неподалік від просп. Воронцова. Він з ОСОБА_25 та ОСОБА_28 зустрівся біля Історичного музею, після чого разом пішли до нотаріуса. Там підписали документи та пішли. За це ОСОБА_26 дав йому 400 грн. Далі з ОСОБА_25 спілкувались про іншу квартиру. ОСОБА_26 познайомив його з ріелторами. Він разом з ОСОБА_25 декілька раз їздив до агентства нерухомості та до нотаріуса. Він нібито як власник квартири був присутнім при оформленні угоди на квартиру. Вони разом з ОСОБА_25 намагались 10 разів її продати. Крім того, він зустрічався з людьми, показував квартиру, ключі були у ріелтора. Всі документи на квартиру були у ОСОБА_29 . Квартира була реалізована влітку у нотаріуса, в присутності ріелтора та ОСОБА_29 . Однак були проблеми з комунальними платіжками. Йому подзвонив ОСОБА_26 , вони поїхали до нотаріуса, там вже були покупці. Підписали документи, покупці передали гроші десь 15 000 тисяч доларів. Покупці поклали гроші на стіл, а ОСОБА_26 їх перерахував, після чого дав гроші йому. Потім він віддав ці гроші ОСОБА_30 в автомобілі, а останній дав йому за цю угоду з продажу квартири 400 доларів. Повідомив, що він засуджений Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за шахрайство у великих розмірах, до якого має відношення ОСОБА_26 , тобто «за квартири». Також повідомив, що він був заарештований у листопаді місяці. 28 числа приїхав до «Нашої Правди», що на проспекті Правда, забрати довідку про реєстрацію житла. Напередодні, у суботу о 12.00 годині, він з ОСОБА_25 поїхали на лівий берег у «Нашу Правду» до служби. Звернулись до жінки інспектора. Розмова була про реєстрацію власності на квартиру. Вони надавали договір дарування, ще якісь довідки. Загалом з інспектором розмовляв ОСОБА_26 , вони писали якісь документи, пояснення. Він інспектору заповнював бланки, додав свої копію паспорта, ідентифікаційного номеру, квитанцію про сплату послуг. Здійснював оплату ОСОБА_26 в цей же день у відділенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оплата була за послуги реєстрації. Після подачі документів їм сказали коли приблизно під`їхати, ще інспектор сказав, що потрібна довідка з бюро технічної інвентаризації. Потім у вівторок він побачився з ОСОБА_25 , який йому передав документи, бо в останнього не виходило поїхати з ним. ОСОБА_26 передав йому папку з документами, яку він не відкривав. В папці були копії документів на квартиру на пр. Кірова. Він особисто до цієї квартири відношення ніякого не мав. На ці дії та оформлення квартири він погодився, так як потрібні були гроші. Гроші повинен був отримати від ОСОБА_27 , який йому нічого не пояснив, тільки сказав поставити свій підпис під документами. Ті документи, які йому надав ОСОБА_26 були вилучені співробітниками поліції. Адреса квартири та кому належала квартира йому не відомо;

- показами свідка ОСОБА_14 , який в суді першої інстанції показав, що він познайомився з ОСОБА_10 у 2018 році. Потім останній його попрохав, щоб не платити податки, дати йому (обвинуваченому) копії особистих документів. Він разом з ОСОБА_10 пішов до нотаріуса, де підписав документи. Він дав ОСОБА_10 копію паспорта та ІНН. За це та за те, що він підпише документи обвинувачений пообіцяв 2500 грн. Це було на просп. Карла Маркса. Йому показали документи, показали де підписати. Щось було про купівлю-продаж квартири, продавав ОСОБА_13 Гроші за продаж квартири він не отримував. У нотаріуса він був з оригіналами документів, що підписував не знає, ОСОБА_12 йому дав 500-600 грн. Він був в правоохоронних органах з цього приводу та в квітні засуджений Жовтневим районним судом за ці документи. Також зазначив, що він не читав, що підписував. Бачив, що він квартиру нібито продає, а ОСОБА_13 у нього купляє квартиру. ОСОБА_10 був присутній у нотаріуса. Копію свідоцтва про право власності йому не давали. Де потрібно підписати йому вказував ОСОБА_10 ;

- показами свідка ОСОБА_31 , яка в судовому засіданні показала, що потерпілий ОСОБА_8 є її чоловіком. Вона з чоловіком десь 10.06.2018 року побачили об`яву про продаж квартири, подзвонили ріелтору, ходили дивитися АДРЕСА_9 . Потім до неї та чоловіка підійшов чоловік, за якого казали, що це юрист, та якому вона передала копії паспортів, ІНН. Потім ріелтори повідомили місце куди їй та чоловіку приїхати. ОСОБА_13 і ОСОБА_10 там вже стояли. Вона там вперше їх побачила. Ріелтор сказав, що ОСОБА_13 це брат ОСОБА_10 . Потім вона у нотаріуса вирішила перевірити борги за комунальні послуги та виявилося, що вони є. Потім ОСОБА_10 особисто запропонував перевірити з ним в банку борги по муніципальній картці. Він сказав, що зробить знижку на 200 доларів. В договорі була вказана сума в гривнях, фактично вона з чоловіком віддали ОСОБА_10 . 16 800 доларів, гроші передав ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_10 віддав долари нотаріусу та пішов. Далі за ним слідом вийшов ОСОБА_13 Продавав квартиру ОСОБА_13 Дата договору 26.06.2018 року. Через 4 місяці слідчий їм повідомив, що їх обдурили з квартирою;

- показами свідка ОСОБА_32 , яка в судовому засіданні показала, що в неї технічні обов`язки. ОСОБА_13 разом з ОСОБА_10 подавали їй документи. Прийшли на її чергування у суботу, та запитали за термінову реєстрацію квартири за адресою АДРЕСА_10 . Вона дала реквізити на оплату термінової реєстрації. ОСОБА_13 і ОСОБА_10 оплатили близько 3000 грн та повернулися, вона прийняла всі документи та надала заяву, з якій вони ознайомилися. Зазначила, що ОСОБА_10 задавав питання, а ОСОБА_13 підписував усі документи;

- показами свідка ОСОБА_33 , яка в суді першої інстанції показала, що коли продавалась квартира на ОСОБА_34 , номер будинку та квартири не пам`ятає, все було добре. Власник квартири, якого вона не пам`ятає, подзвонив, квартиру вона як ріелтор продавала разом з колегою ОСОБА_35 . Працювала не офіційно. Продали квартиру ОСОБА_36 . Вона не пам`ятає, кому було передано гроші під час купівлі-продажу у нотаріуса. ОСОБА_10 не впізнає. Прізвище ОСОБА_13 здається їй знайоме. Вона була присутня у нотаріуса при укладенні договору купівлі-продажу квартири разом з покупцем ОСОБА_37 , якій віддали ключі, та продавцем.

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду від 28.11.2018 року, відповідно до якого предметом огляду є приміщення центру надання адміністративних послуг м.Дніпро «Лівобережний», що розташований на другому поверсі ТЦ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: АДРЕСА_7 , де ОСОБА_13 передав адміністратору ОСОБА_38 оригінал договору дарування квартири АДРЕСА_6 (нотаріальний бланк НОМЕР_3 ) укладений між ОСОБА_20 дарувальник та ОСОБА_13 з метою проведення реєстраційних дій, а саме проведення державної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна. Виявлені під час цього огляду документи було вилучено (а.п.8-9 т.2);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.11.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_39 вказала на ОСОБА_13 як на особу, яка 24.11.2018 року та 28.11.2018 року звернулася до неї для подачі документів для подальшої реєстрації нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 (а.п.26 т.2);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.11.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_13 вказав на ОСОБА_10 як на особу, якій він у листопаді 2018 року передав оригінали своїх документів для подальшої реєстрації права власності об`єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_6 (а.п.28 т.2);

- копією висновку експерта № 3/1.1/4 від 04.01.2019 року, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_13 в графі «Підпис заявника» заяви про державну реєстрацію права та їх обтяжень № 31364059 від 24.11.2018 року виконаний ОСОБА_13 (а.п.73-76 т.2);

- висновком експерта № 3/1.1.2 від 03.01.2019 року, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_13 та рукописний запис « ОСОБА_13 » в графі «Обдаровуваний» договору дарування квартири ВМР № 726541 від 15.06.2010, зареєстрованого в реєстрі за №556 виконані ОСОБА_13 (а.п.79-82 т.2);

- копією висновку експерта № 17/10.10/3 від 15.01.2019 року, відповідно до якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 , станом на 24.11.18 могла складати 485 000 грн (а.п.88-94 т.2);

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.04.2017 року, відповідно до якого власником квартири 31 за адресою: АДРЕСА_9 , значиться ОСОБА_14 (а.п.40 т.4);

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.02.2018 року, відповідно до якого власником квартири 31 за адресою: АДРЕСА_9 , значиться ОСОБА_13 (а.п.126 т.2);

- договором купівлі-продажу нерухомого майна №169 від 01.02.2018 року, відповідно до якого продавець « ОСОБА_14 » передає у власність покупця « ОСОБА_13 » квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 (а.п.122-123 т.2);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.01.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_40 вказала на ОСОБА_10 як на особу, яка назвалася братом ОСОБА_13 , який 21.06.2018 року продав ОСОБА_8 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 . Також ОСОБА_10 був присутній під час укладання правочину та отримав за продаж вказаної квартири грошові кошти у сумі 15 800 доларів США (а.п.235-236 т.2);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.01.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_41 вказала на ОСОБА_10 як на особу, яка у 2018 році запропонувала надати послуги з продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 , назвалася братом ОСОБА_13 , також ОСОБА_10 був присутній під час угоди купівлі-продажу вказаної квартири (а.п.250- т.2);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.02.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_14 вказав на ОСОБА_10 як на особу, яка у лютому 2018 року запропонувала ОСОБА_14 за грошову винагороду зареєструвати на його ім`я та в подальшому виступити продавцем квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 (а.п.255-256 т.2) ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.01.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_8 вказав на ОСОБА_10 як на особу, яка була присутня при угоді купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 та отримувала грошові кошти у сумі 15 800 доларів США по вказаній угоді (а.п.100-101 т.3);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.02.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_14 показав, що 01.02.2018 року перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 поряд з приміщенням приватного нотаріуса ДМНО Дніпропетровської області ОСОБА_18 до нього підійшов його знайомий ОСОБА_42 , також до них підійшов молодий чоловік, після чого ОСОБА_42 розпочав свій інструктаж, під час якого повідомив ОСОБА_14 , що він повинен виступити у якості власника квартири, якої саме ОСОБА_14 не пам`ятає, та підписати з його знайомим договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Молодій особі, який був його знайомим, ОСОБА_42 роз`яснив, що він виступає у ролі покупця і повинен підписати договір купівлі-продажу вказаної квартири. Після чого, ОСОБА_14 , ОСОБА_42 та його знайомий увійшли до приміщення нотаріуса. У нотаріуса на столі були підготовлені пакети документів, які мають відношення до купівлі-продажу квартири. Через деякий час, нотаріус покликала ОСОБА_14 підписати договір купівлі-продажу квартири, під час підписання ОСОБА_42 власноруч вказував ОСОБА_14 де йому необхідно залишати свій підпис. Після того, як ОСОБА_14 власноруч підписав пакет документів купівлі-продажу нерухомого майна, нотаріус покликала для підписання документів знайомого ОСОБА_43 , а ОСОБА_14 вийшов з її кабінету, що відбувалось у подальшому в кабінеті нотаріуса останньому не відомо (а.п.150-153 т.3);

- висновком судової оціночно-будівельної експерти №17/10.10/25 від 14.03.2019 року, відповідно до якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , станом на 06.04.2017 (тобто на час вчинення злочину) могла складати 458 500 грн (а.п.173-177 т.3);

- протоколом демонстрації відеозапису від 13.03.2019 року, а саме відеозапису від 24.11.2018 року, який проводився камерами відеоспостереження в приміщені КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , відповідно до якого ОСОБА_13 зазначив, що на 14.13 годині впізнає свого знайомого ОСОБА_10 , який йому запропонував вчинити кримінальне правопорушення (а.п.208 т.3);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.03.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_44 відтворила події, які мали місце 21.06.2018 року за адресою: АДРЕСА_5 , у приміщенні приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_18 при купівлі-продажу нерухомого майна (а.п.46-49 т.4);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілих та свідків узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.

Доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Так, у своїй апеляційній скарзі захисник зазначає, що ОСОБА_10 не ставив свої підписи в договорах, потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не приймали участі в правочинах по відчуженню майна, що їм належало, нікому не передавали права власності на своє майно, не отримували та не передавали грошові кошти обвинуваченому чи будь-кому іншому в його інтересах, також ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_10 не знає, а потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що ОСОБА_10 вперше побачив у нотаріуса, що на думку сторони захисту свідчить про відсутність об`єктивної сторони, передбаченої ст.190 КК України.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів зазначає, що шахрайство - це форма заволодіння майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. При цьому шахрайство - це злочин з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяної шкоди, внаслідок заволодіння майном або придбання права на нього у відповідний спосіб.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживанням довірою.

Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього. Обов`язковою умовою визнання обману або зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно.

Обман як злочинний спосіб може полягати у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей (активний обман) та/або приховуванні певних обставин, якщо в особи є обов`язок повідомити про них (пасивний обман). Тому умовою визнання обману ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. З суб`єктивної ж сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 за ч.3 ст.190, ч.2 ст.15 ч.3 ст.190 КК України обвинувачується в тому, що він, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_14 шляхом обману заволодів правом на нерухоме майно - кв. АДРЕСА_3 , вартістю 458 500 грн, що у 573 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, чим завдали збитків потерпілому ОСОБА_11 у великих розмірах, а також, що ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, повторно, з корисливих мотивів, з метою придбання права на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_6 , вартістю 485 000 грн, що у 575 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та належить на праві приватної власності ОСОБА_20 , шляхом обману виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, а саме для придбання права на вказане нерухоме майно, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

З показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вбачається, що саме ОСОБА_10 запропонував їм за грошову винагороду взяти участь у оформленні купівлі-продажу нерухомого майна, за вказівкою обвинуваченого вони надали йому копії своїх документів: паспорта та ІНН, з`являлися у вказаний ним дату та час до нотаріуса для оформлення угоди, при цьому виконували ті ролі, які їм підготував ОСОБА_10 , та гроші за продаж квартири не отримували.

Потерпілий ОСОБА_8 в суді першої інстанції вказував на те, що при оформленні угоди купівлі-продажу квартири ОСОБА_10 представився братом ОСОБА_13 , вів себе активно та особисто обвинуваченому він передав 15 000 доларів США за покупку квартири. Також за показами ОСОБА_31 , перебуваючи у нотаріуса, ОСОБА_10 особисто запропонував перевірити з ним в банку борги по муніципальній картці та сказав, що зробить знижку на 200 доларів, а свідок ОСОБА_39 в суді першої інстанції повідомила, що саме ОСОБА_10 задавав питання щодо реєстрації квартири.

Колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про активну поведінку ОСОБА_10 , яка полягала у залученні ним осіб для здійснення шахрайських дій, пов`язаних з купівлею-продажем нерухомого майна, у повідомленні цим особам та потерпілим неправдивих відомостей, а також у безпосередній його участі при реєстрації цього майна та отриманні грошових коштів за продаж квартири.

Те, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не приймали участі в правочинах по відчуженню майна, що їм належало, нікому не передавали права власності на своє майно, не отримували та не передавали грошові кошти обвинуваченому чи будь-кому іншому в його інтересах, а також, що у цьому кримінальному провадженні нерухоме майно ніколи не перебувало у власності ОСОБА_10 жодним чином не спростовує висновків суду щодо доведення винуватості ОСОБА_10 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, відповідно до яких квартири потерпілих були оформлені на ОСОБА_14 та ОСОБА_13 на підставі підроблених документів, які були виготовленні за ініціативою ОСОБА_10 , що підтверджується показами вказаних свідків, які узгоджуються з дослідженими в суді першої інстанції письмовими доказами, в тому числі: - договором дарування квартири АДРЕСА_12 від 15.06.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_20 безоплатно передає у власність ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_6 , хоча відповідно до копії свідоцтва про смерть від 27.01.1999 року ОСОБА_20 помер 24.01.1999 року; - договором купівлі-продажу нерухомого майна № 169 від 01.02.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_14 передав у власність ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_3 , хоча вказана квартира з 15.09.1995 року належала ОСОБА_11 , що підтверджується договором дарування № 1-2456 від 15.09.1995 року (а.п.267 т.2), при цьому матеріали провадження не містять даних про те, що ОСОБА_11 вчиняв якісь дії щодо відчуження цієї квартири.

Посилання захисника на те, що потерпілий ОСОБА_8 безпосередньо з ОСОБА_10 не спілкувався, оскільки спілкувався з продавцем квартири, а саме зі свідком ОСОБА_13 , - не заслуговує на увагу, оскільки за показами потерпілого, які він надав в суді першої інстанції, ОСОБА_13 мовчав, при цьому ОСОБА_10 поводився активно, представився потерпілому братом ОСОБА_13 , якому допомагав з продажем квартири, тобто особисто надав ОСОБА_8 неправдиву інформацію, оскільки в матеріалах провадження відсутні докази того, що ОСОБА_10 та ОСОБА_13 є братами, окрім того, відповідно до показів ОСОБА_14 та ОСОБА_13 обвинувачений ОСОБА_10 безпосередньо займався питанням оформлення кв. АДРЕСА_3 спочатку на ОСОБА_14 , потім на ОСОБА_13 , таким чином, йому достеменно було відомо, що вказана квартира фактично ОСОБА_13 не належить.

Твердження захисника, що покази ОСОБА_13 та ОСОБА_14 слід оцінювати критично, оскільки вони є зацікавленими особами, відносно яких є вироки суду, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки покази вказаних свідків узгоджуються між собою та з показами потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , також покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтверджуються протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.11.2018 року та 06.02.2019 року, відповідно до яких ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_10 як особу, якій він у листопаді 2018 року передав оригінали документів для реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_13 , а ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_10 як особу, яка у лютому 2018 року запропонувала йому за грошову винагороду зареєструвати на його ім`я та в подальшому виступити продавцем квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 .

Також слід зазначити, що відповідно до технічного запису та журналу судового засідання від 03.10.2019 року ОСОБА_13 та ОСОБА_14 судом були попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання (а.п.20, 22 т.7)

Окрім того, те, що відносно вказаних свідків є вироки суду, - на думку колегії суддів жодним чином не впливає на результати розгляду цього кримінального провадження, так як винуватість обвинуваченого підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, також вказані захисником обставини не можуть свідчити про зацікавленість свідків, так як відповідно до показів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вони не мали неприязних відносин з ОСОБА_10 , а тому підстав його оговорювати у них немає.

Доводи захисника в суді апеляційної інстанції про те, що встановлені обставини у вироку щодо ОСОБА_13 не відповідають встановленим обставинам у вироку щодо ОСОБА_10 за фактом підробки договору дарування квартири АДРЕСА_6 не заслуговують на увагу, оскільки з вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2019 року (а.п.193195 т.7) вбачається, що судом було затверджено угоду про визнання винуватості та обвинуваченого ОСОБА_13 було визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.15 ч.3 ст.190, ч.3 ст.358, ч.2 ст.28 ч.4 ст.358 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються, в тому числі, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до встановлених у вироку від 01.03.2019 року обставин ОСОБА_13 та невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, підробили офіційний документ, який посвідчується приватним нотаріусом, а саме договір дарування квартири АДРЕСА_6 , який надає право на отримання майна у власність. При цьому, у вказаному вироку зазначено, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.190, ч.3 ст.358, ч.2 ст.28 ч.4 ст.358 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, що й стало підставою для затвердження угоди про визнання винуватості.

З вироку, що оскаржується, вбачається, що договір дарування квартири АДРЕСА_6 від 15.06.2010, виконаний на бланку НОМЕР_3 , зареєстрований у реєстрі під №556 та нібито посвідчений нотаріусом, підроблений ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які діяли за попередньою змовою групою осіб, що відповідає обставинам, викладеним у вироку від 01.03.2019 року щодо ОСОБА_13 , та підтверджується показами самого ОСОБА_13 , які він надав в суді першої інстанції при розгляді провадження щодо ОСОБА_10 , згідно із якими ОСОБА_10 передав йому документи, а він підписав, що узгоджується з висновком експерта № 3/1.1.2 від 03.01.2019 року, відповідно до якого договір дарування квартири ВМР № 726541 від 15.06.2010 року підписаний ОСОБА_13 .

Твердження сторони захисту, що ОСОБА_13 засуджений за одним епізодом, хоча причетний до декількох епізодів, є безпідставним з огляду на ч.1 ст.337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. У цьому кримінальному провадженні розгляд провадження здійснюється лише щодо ОСОБА_10 .

Посилання захисника на те, що висновки експерта № 17/10.10/3 від 15.10.2019 р., 17/10.10/10 від 18.02.2019 р. та 17/10.10/25 від 14.03.2019 р. є неналежними доказами, оскільки у них зазначена орієнтовна ринкова вартість нерухомого майна не заслуговує на увагу з огляду на таке.

Згідно із положеннями п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушення.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у цьому провадженні експертом було проведено судові оціночно-будівельні експертизи та:- 15.01.2019 року складено висновок № 17/10.10/3 (а.п.88-94 т.2), відповідно до якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 , станом на 24.11.18 могла складати 485 000 грн; - 18.02.2019 року складено висновок 17/10.10/10 (а.п.20-26 т.3), відповідно до якого орієнтир ринкової вартості квартири АДРЕСА_3 , станом на 01.02.2018 міг складати 460 000 грн; - 14.03.2019 року складено висновок 17/10.10/25 (а.п.173-178 т.3), відповідно до якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , станом на 06.04.2017 (тобто на час вчинення злочину) могла складати 458 500 грн.

При цьому, в кожному з цих висновків експерт зазначив, що оскільки дата проведення дослідження відрізняється від дати визначення вартості, судовий експерт при використанні порівняльного підходу вимушений зробити такі застереження:

- при визначенні вартості об`єкта дослідження були застосовані дані з відкритих джерел інформації (публікації в періодичних фахових виданнях, тощо), які були актуальними саме станом на дату визначення вартості;

- додаткова інформація про об`єкти дослідження, що визначені в якості аналогів (окрім опублікованої у відкритих джерелах інформації), судовому експерту об`єктивно не відома і об`єктивно не може бути отримана процесуальними засобами;

- судовий експерт вимушений оперувати лише цінами пропозиції об`єктів, що були актуальними, станом на дату визначення вартості.

Таким чином, експертом у складених ним висновках експертиз обгрунтовано, чому ним встановлений орієнтир ринкової вартості квартир, при цьому, слід зазначити, що експерт попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих висновків.

Також колегією суддів встановлено, що висновки вказаних експертиз містять опис проведених досліджень та мотивовані відповіді на поставлені запитання.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.101 КПК України кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Згідно із ч.1 ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Таким чином, якщо сторона захисту вважала, що вказаними висновками експерта належним чином не встановлена ринкова вартість нерухомого майна, то вони мали змогу заявити клопотання про призначення повторної експертизи, однак такого клопотання заявлено не було.

Отже, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що експертизи були проведені з дотриманням вимог ст. 242, 243 КПК України, а висновки експерта відповідають вимогам ст. 101, 102 КПК України, тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку вказані докази, якими встановлено вартість нерухомого майна.

Також слід зазначити, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2019 року щодо ОСОБА_13 (а.п.193-195 т.7) встановлено ринкову вартість квартири АДРЕСА_6 , що відповідає висновку експерта № 17/10.10/3 від 15.01.2019 року, відповідно до якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 , станом на 24.11.18 могла складати 485 000 грн, та вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.05.2019 року щодо ОСОБА_14 - ринкову вартість квартири АДРЕСА_3 (а.п.196-199 т.7), що відповідає висновку експерта № 17/10.10/10 від 18.02.2019 року, відповідно до якого орієнтир ринкової вартості квартири АДРЕСА_3 , станом на 01.02.2018 міг складати 460 000 грн, вартість квартир ніким не оспарювалась.

Доводи захисника про те, що матеріали кримінального провадження не містять витягу з ЄРДР щодо внесення даних про кримінальне правопорушення за фактом інкримінованих епізодів, де потерпілими визнано ОСОБА_11 та ОСОБА_8 є безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що 26.02.2019 року до ЄРДР було внесено відомості щодо здійснення шахрайських дій, направлених на заволодіння нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_3 (а.п.1 т.2), та яка, відповідно до встановлених судом обставин, на підставі договору дарування від 15.09.1995 року належить ОСОБА_11 (а.п.267 т.2), однак 21.06.2018 року шляхом обману була продана ОСОБА_8 (а.п.119-120 т.2), внаслідок чого ОСОБА_11 та ОСОБА_8 на досудовому розслідуванні були допитані в якості потерпілих (а.п.186, 211 т.3, а.п. 50 т.4).

Посилання сторони захисту на те, що в матеріалах провадження міститься постанова про створення (зміну) групи прокурорів у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за номером 0000169, яка датована 29.03.2019 року, тобто на момент здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_10 18.03.2019 року - у прокурора та слідчого не було повноважень для здійснення відповідних дій є безпідставним, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ньому наявна постанова від 26.02.2019 року, якою визначено групу прокурорів (процесуальних керівників), які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні № 0000169 (а.п.139-140 т.6), також під час апеляційного перегляду прокурором було надано копію постанови про здійснення досудового розслідування слідчою групою у кримінальному провадженні № 0000169 від 26.02.2019 року (а.п.226а т.7).

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що на час повідомлення про підозру ОСОБА_10 у прокурорів та слідчих були відсутні повноваження у кримінальному провадженні № 0000169.

Доводи захисника щодо відсутності постанови про створення групи слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні 0001028, з якого виділено кримінальне провадження 0000092, не є слушними, оскільки повноваження прокурорів та слідчих у кримінальному провадженні № 0001028 підтверджуються постановою про визначення групи прокурорів від 27.11.2018 року (а.п.185 т.7) та постановою про визначення групи слідчих від 28.11.2018 року (а.п.187), що надані під час апеляційного розгляду, та які сумнівів не викликають.

Твердження захисника, що з кримінального провадження 0000092 було виділено кримінальне провадження 00000169, в рамках якого ОСОБА_10 і було повідомлено про підозру, однак в такому випадку мала бути створена нова група прокурорів та слідчих, однак до 26.03.2019 року цього здійснено не було є безпідставним з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 27.11.2018 року внесено відомості до ЄРДР під № 0001028 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.190 КК України, та цього ж дня, відповідно до встановлених вище обставин, було винесено постанову про визначення групи прокурорів, а 28.11.2018 року про визначення групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою прокурора від 31.01.2019 року з кримінального провадження № 0001028, розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.190, ч.3 ст.358, ч.2 ст.28 ч.4 ст.358 КК України, виділено матеріали досудового розслідування в окреме провадження (а.п.100-103 т.2), внаслідок чого відомості за виділеними матеріалами досудового розслідування 31.01.2019 внесено до ЄРДР за № 0000092 (а.п.104-105 т.2). 31.01.2019 року винесено постанови про визначення групи слідчих та прокурорів (а.п.106, 107 т.2).

Постановою прокурора від 26.02.2019 року з кримінального провадження № 0000092, розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.190, ч.3 ст.358, ч.2 ст.28 ч.4 ст.358 КК України, виділено матеріали досудового розслідування в окреме провадження (а.п.3-7 т.2), внаслідок чого відомості за виділеними матеріалами досудового розслідування 26.02.2019 внесено до ЄРДР за № 00000169 (а.п.1 т.2), та як встановлено судом апеляційної інстанції 26.02.2019 року винесено постанови про визначення групи слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні № 00000169, тобто в день виділення матеріалів з кримінального провадження № 0000092 та внесення відомостей до ЄРДР за № 00000169, тому доводи захисника щодо не визначення групи слідчих та прокурорів за виділеним кримінальним провадженням є безпідставними.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 26.09.2023 року (справа №382/646/19), положеннями КПК України, у тому числі ст.217 КПК України, не передбачено повторного призначення слідчого або прокурора у кримінальному провадженні, яке було виділено або об`єднано з іншим, якщо після початку досудового розслідування вже було визначено слідчого чи групу слідчих для його проведення.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати недопустимими докази, які здобуті під час здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень 0001028, 0000092, 00000169.

Доводи захисника про те, що на досудовому розслідування було порушено ст.290 КПК України, оскільки стороні захисту не були відкриті вироки щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також постанови про визначення групи слідчих та прокурорів у кримінальних провадженнях, не є слушними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що під час відкриття стороною обвинувачення стороні захисту матеріалів досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, будь-яких зауважень щодо не відкриття вказаних вироків та постанов сторона захисту не висловлювала та клопотань про ознайомлення з ними не заявляла (а.п.11-112 т.4).

При цьому захисник не зазначає, який вплив має не відкриття вищевказаних документів у порядку ст. 290 КПК України на судове рішення, що оскаржується, з огляду на те, що ці процесуальні документи були надані стороною обвинувачення під час апеляційного перегляду, при цьому судом було надано час для ознайомлення з цими документами.

Також слід зазначити, що відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.02.2022 року (справа № 477/426/17) Постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.

Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.

Отже, надання постанов про призначення групи слідчих, а також прокурорів, у кримінальному провадженні на стадії судового та апеляційного розгляду не суперечить зазначеній правовій позиції.

Посилання сторони захисту на постанову Верховного Суду від 06.09.2023 року (справа № 520/5905/18) є безпідставним, оскільки у вказаній постанові зазначено, що чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який згідно із ч. 12 ст. 290 КПК, не має права допустити наявні в них відомості як докази, які існували на момент звернення до суду з обвинувальним актом, але не були відкриті сторонам, однак в нашому випадку під час апеляційного розгляду було відкрито постанови про визначення групи слідчих та прокурорів, які не є самостійними доказами у розумінні ст. 84 КПК та не містять зафіксованих і зібраних відповідними суб`єктами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.

Що стосується вироків, то колегією суддів встановлено, що вироки щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_14 наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень та набрали законної сили, а саме, вирок щодо ОСОБА_13 - 02.04.2019 року, ОСОБА_14 - 03.06.2019 року, а тому долучення їх під час апеляційного перегляду вироку щодо ОСОБА_10 не порушенням вимог КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що не відкриття вказаних вироків та постанов стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 цього Кодексу та автоматично не зумовлює визнання доказів недопустимими.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: - ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, за ознаками використання завідомо підробленого документа, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; - ч. 3 ст. 190 КК України, за ознаками заволодіння правом на чуже майно шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах; - ч. 3 ст. 358 КК України, за ознаками підроблення іншого офіційного документа, який посвідчується приватним нотаріусом, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, іншою особою, вчинені за попередньою змовою групою осіб; - ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, за ознаками закінченого замаху на придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги захисника.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів; дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, має сім`ю, офіційно не працевлаштований, характеризується задовільно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставину, що пом`якшує покарання - відсутність судимості у обвинуваченого; обставин, що обтяжують покарання - не встановлено, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 у межах санкції ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України із звільненням від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, що не оскаржується прокурором, та у межах санкцій ч.3 ст.190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Посилання прокурора на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання за ч.3 ст.190, ч.1 ст.70 КК України не в повній мірі врахував тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення є безпідставним, оскільки судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 призначено відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, з фактичним врахуванням обставин кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, наявності обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжує покарання, та призначенням обвинуваченому реального покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо призначення більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_10 за ч.3 ст.190, ч.1 ст.70 КК України не підлягає задоволенню, оскільки така вимога прокурора не свідчить про те, що призначене покарання є явно несправедливим, так як судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання.

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно із матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_10 на початку 01.02.2018 року та 24.11.2018 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

У відповідності до положень ст.12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до нетяжкого злочину.

На момент апеляційного перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_10 , передбачений законом строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 358 КК України минув, оскільки ОСОБА_10 не ухилявся від досудового розслідування чи суду, окрім того, обвинувачений закінчив вчиняти інші злочини 24.11.2018, а тому з часу вчинення пройшло більше 5-ти років, у зв`язку із чим він може бути звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 358 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч.1 ст.49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

В судовому засіданні колегією суддів було роз`яснено ОСОБА_10 умови звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.

Однак, обвинувачений та захисник заперечували щодо звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, оскільки він вину не визнає.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбуття призначеного покарання за ч. 3 ст. 358 КК України на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку з чим вирок суду, на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України, підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Також з матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_10 був задоволений, та з обвинуваченого стягнуто на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 114 625 грн.

Водночас, під час апеляційного перегляду кримінального провадження встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 помер 03.09.2023 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.п.11 т.8).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 ЦПК України.

Колегія суддів зазначає, що оскільки вирок щодо ОСОБА_10 на час смерті ОСОБА_11 не набрав законної сили, тому відсутні підстави стверджувати, що сума моральної шкоди є присудженою.

Враховуючи наведене, а також встановивши, що під час апеляційного розгляду позивач ОСОБА_11 помер, а відповідно до ст. 1230 ЦК України право на відшкодування моральної шкоди за правонаступництвом у цьому випадку не допускається, колегія суддів дійшла висновку про закриття провадження в частині цивільного позову вказаного потерпілого, що узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 06.12.2022 року справа № 155/98/19.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року - залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_10 засудженим до покарання: - за ч.2 ст.28 ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки; - за ч. 3 ст. 358 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; - за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції від 15.04.2008 року) у виді позбавлення волі строком на 4 роки; - за ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції від 15.04.2008 року) у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Звільнити від відбуття призначеного покарання ОСОБА_10 за ч.2 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.358 КК України на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, вважати засудженим ОСОБА_10 до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Строк відбування покарання рахувати з часу фактичного виконання вироку.

На підставі ч.7 ст.72 КК України, зарахувати в строк покарання строк перебування ОСОБА_10 під цілодобовим домашнім арештом - з 18.03.2019 року по 16.05.2019 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди з цивільного відповідача ОСОБА_10 скасувати, а провадження в цій частині закрити.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4