провадження №1-кп/279/297/23
Справа № 287/1618/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2023 року м. Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю обвинуваченого ОСОБА_6 клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000122 від 12.06.2022 року за ч.2ст.15, ч.1ст.115 КК України -,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого закінчується 20.03.2023 року.

Судовий розгляд з об`єктивних причин в зазначений термін закінчити неможливо.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_10 заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою, оскільки такий закінчується 20.03.2023 року, обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України існують надалі, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Сторона захисту та обвинувачений вважають, що відсутні підстави для продовження строку тримання під вартою, просять обрати цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

За практикою Європейського Суду з прав людини, визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога захисту публічних інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.

Разом з тим, на думку колегії суддів , прокурором не доведено існування ризиків. Зокрема, не доведено та не надано обґрунтованих доказів про те, що обвинувачений ОСОБА_6 буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, здійснити повторну спробу убити потерпілу на час подання клопотання також втратив свою актуальність .

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1-2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 та 6 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У своєму рішенні ЄСПЛ у справі "Авраімов проти України" від 25 березня 2021 року констатував порушення п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначив, що існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою sine qua non для законності тривалого тримання його чи її під вартою. Але коли національні судові органи вперше "негайно" після затримання розглядають питання про необхідність застосування до затриманого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, цієї підозри вже буде недостатньо, й органи державної влади повинні також навести інші відповідні та достатні підстави для обґрунтування тримання під вартою. Цими іншими підставами можуть бути ризик переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку та пов`язана з цим необхідність захисту затриманого. Ці ризики мають бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (п.57). Обрання судом заявнику запобіжного заходу у виді тримання під вартою, незважаючи на встановлення недоведеності слідчим того, що інші запобіжні заходи були б неналежними, свідчить, що вирішальним для суду стало посилання органу державної влади на положення про неможливість застосування інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, який суд повторив (п.66). Зазначений підхід застосовується ЄСПЛ, у тому числі, й при вирішенні питання щодо законності продовження строку тримання під вартою.

З матеріалів справи вбачається, що дане клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 за змістом, у частині обгрунтування підстав для його задоволення, є ідентичним попереднім клопотанням, та, всупереч вимогам п.1 ч.3 ст.199 КПК України, у ньому не викладено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися.

Крім того, прокурором на час розгляду клопотання не зазначено будь-яких мотивів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, тощо.

Враховуючи наявність, встановлених судом , ризиків, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_11 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його особу, майновий та сімейний стан, наявність місця проживання, обставин тривалого застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу, обставини самого злочину, колегія суддів вважає, що має місце виняткова ситуація, передбачена ч.3 ст.377 КПК України, у зв`язку з якою обґрунтованим та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_11 буде застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: прибувати до прокурора або суду за кожною вимогою; не відлучатися із квартири без дозволу суду; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні .

На даний час по кримінальному провадженню всі докази зібрані і відсутні підстави вважати, що вони можуть бути знищені, приховані або спотворені, доказів того,що обвинувачений може чинити незаконний вплив на потерпілого і свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому він обвинрувачується, не надано суду, тобто судом не встановлено, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Враховуючи, що на час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 не встановлено існування ризиків, перпедбачених ст.177 КПК України, відсутність можливості застосування альтернативних запобіжних заходів не доведено, превалювання суспільного інтересу над принципом поваги до свободи особистості, з метою недопущення порушення права на свободу, гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, є підстави для зміни обраного запобіжного заходу на більш м"який у виді цілодобового домашнього арешту, яким може бути забезпечена належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 ..

На підставі викладеного та керуючись ст. 176-178, 194, 196 Кримінально-процесуального Кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , відмовити.

Застосований до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( уродженець с. Велика Рудка Диканського району Полтавської області, проживає за адресою : АДРЕСА_1 ) , запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 (два) місяці до 17 травня 2023 року.

Заборонити ОСОБА_6 залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , цілодобово.

Зобов"язати ОСОБА_6 прибувати за викликом до суду, утриматись від спілкування будь-якими засобами з потерпілою та свідками.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захисникам.

Виконання ухвали стосовно ОСОБА_6 покласти на Полтавський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Сковороди, 2-Б, Полтавська область , 36000).

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 21 березня 2023 року .

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія вірна :