КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4290/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва 18 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року відмовлено ОСОБА_6 у відкритті кримінального провадження за його заявою про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року за нововиявленими обставинами, у справі № 761/27391/22, провадження №1-кс/761/262/2023 за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, пропущений з поважних причин; скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті; прийняти окрему ухвалу щодо не виконання Шевченківським районним судом м. Києва вимог ч. 7 ст. 376 КПК України та не направлення йому ухвали Шевченківського районного суду м. Києва у передбачені терміни та направити її до відповідних державних органів для притягнення винних осіб до відповідальності.

Окрім того апелянт просить у зв`язку з неоднозначним застосуванням судами по даній справі вимог ст. 8, 40, 55, 124 Конституції України, керуючись ст. 147, п. 1 ст. 150 Конституції України, ст. 17, 18 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Рішення Європейського суду з прав людини від 7 жовтня 2010 року в справі «Богатова проти України», просить вирішити питання про звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення ст. 55, 124 Конституції України, а саме: «Чи зобов`язаний суд на підставі норм ст. 55, 124 Конституції України розглянути заяву про перегляд ухвали слідчого судді, суддів апеляційних судів, прийнятих за результатами розгляду скарги на невнесення відомостей в ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення, за нововиявленими обставинами по суті. Чи може дане право бути обмежене, коли, на підставі яких документів».

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що він не був присутнім при проголошенні ухвали. В порушення вимог ч. 7 ст. 376 КПК України суд не направив на його адресу наступного дня після постановлення ухвалу по справі, а отримав її 25 травня 2024 року рекомендованим листом. Він фізично не мав можливості виконати вимоги ухвали щодо апеляційного оскарження ухвали, так як про існування даної ухвали йому стало відомо тільки 25 травня 2024 року. При цьому апелянт вважає, що порушуються його права на апеляційне оскарження ухвали гарантоване п. 8 ст. 129 Конституції України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ухвала є незаконною, має місце порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, неправильність та неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі.

Так, як зазначає ОСОБА_6 , суд першої інстанції був зобов`язаний застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії, і захистити його права, гарантовані ст. 40 Конституції України, п. 1 ч. 2 ст. 56 КПК України, або на підставі ст. 8 Конституції України вказати в ухвалі, що його права не порушувались і не порушуються, і він позбавлений прав гарантованих п. 1 ч. 2 ст. 56 КПК України, в результаті чого було порушено норми ст. ст. 8, 22, 40, 55 Конституції України.

Окрім того, на думку апелянта, ухвала не відповідає вимогам ст. 459 КПК України, та суд був зобов`язаний вказати в ухвалі докази, що: на час розгляду Шевченківським районним судом м. Києва 10 січня 2023 року про існування ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року по справі №760/21534/23 було відомо йому та суду; обставини, встановлені в ухвалі Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року, по справі не мали б наслідком прийняття іншого судового рішення Шевченківським районним судом м. Києва ніж те, яке було прийняте; обставини, встановлені в ухвалі Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року, не спростовують факти, які були покладені в основу ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року, та не породжують процесуальні наслідки, не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення; в даний час він не позбавлений прав гарантованих ст. 40, 55 Конституції України, ст. 55, 56 КПК України.

Апелянт вважає, що на підставі п. 9 ст. 129, ст. 1291 Конституції України суд першої інстанції зобов`язаний був задовольнити його заяву про суті, оскільки на даний час по одному і тому ж питанню існують два судових рішення, які набрали законної сили і які встановлюють різні обставини. Окрім того, судом першої інстанції не виконано низку рішень Конституційного Суду України, чим було порушено вимоги ст. 1512 Конституції України.

Апелянт зазначає, що ухвала суду не відповідає вимогам ст. 55 КПК України, оскільки на підставі ч. 2 ст. 55 КПК України з моменту подання ним заяви про вчинений злочин до Національного Антикорупційного бюро України, а саме 8 листопада 2022 року, він набув статусу потерпілого і даний статус суд не встановлює, і, враховуючи п. 26 ч. 1 ст. 3 КПК України, він є учасником судового провадження. При цьому, на думку апелянта, ухвала не відповідає вимогам ст. ст. 306, 369, 372, 460, 462, 464, 533 КПК України.

Також апелянт зазначає, що ухвала суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, і за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, в ухвалі суду не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув його докази, що вказані в заяві.

ОСОБА_6 та уповноважена особа Державного бюро розслідувань повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку (ас. 28-30, 32), проте, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв, клопотань не подавали.

Зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали витребуваних судових проваджень № 1-кс/761/262/2023 (ЄУН 761/27391/22), № 1-о/761/6/2024 (ЄУН 761/27391/22), обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За матеріалами судового провадження № 1-о/761/6/2024 встановлено, що ухвала постановлена без виклику особи, а, відтак, з урахуванням положень ч. 3 ст. 395 КПК України, строк на апеляційне оскарження для ОСОБА_6 розпочинається з дня отримання копії ухвали.

Матеріалами провадження підтверджується, що ОСОБА_6 отримав копію оскаржуваної ухвали 25 травня 2024 року, а 28 травня 2024 року поштовим відправленням направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу з додатками (ас. 22, 23).

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду ОСОБА_6 не пропущений.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 , то колегія суддів враховує, що перевіркою матеріалів судового провадження № 1-кс/761/262/2023 встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення (ас. 27-29).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - залишено без зміни (ас. 60-62). Ухвала, серед іншого, обґрунтована тим, що, як вбачається з заяви ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення, заявник, не погоджуючись з прийнятим рішенням суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ ОСОБА_7 , вказуючи про неправильне, на його думку, застосування норм процесуального та матеріального права, під час розгляду його касаційної скарги, не застосування численних рішень Конституційного Суду України, зазначає про вчинення злочину, передбаченого ст. 382 КК України. Однак викладені ОСОБА_6 обставини, в яких він фактично оскаржує судове рішення, не містять ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення, яке, нібито, було вчинене.

З матеріалів судового провадження № 1-о/761/6/2024 встановлено, що 16 січня 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_6 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року за нововиявленими обставинами (ас. 1-5).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року відмовлено ОСОБА_6 у відкритті кримінального провадження за його заявою про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року у справі № 761/27391/22, провадження № 1-кс/761/262/2023 за нововиявленими обставинами.

Ухвала обґрунтована тим, що, вивчивши зміст заяви ОСОБА_6 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається ОСОБА_6 , а саме наявність ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року, у якій викладена протилежна правова позиція, ніж в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року, яку він просить переглянути за нововиявленими обставинами, не являються нововиявленими обставинами (ас. 7).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 442 КПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів або палата, об`єднана палата, що передала справу відповідно на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду.

Об`єднаною Палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 3 лютого 2020 року у справі № 522/14170/17 (провадження № 51-1836кмо19) викладений висновок щодо застосування норм права, відповідно до якого:

1. Положення ч.1 ст. 459 КПК слід розуміти як такі, що передбачають можливість перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили та якими завершено розгляд кримінального провадження по суті в суді відповідної інстанції.

Перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачений.

2. Положення ч. 2 ст. 464 КПК про те, що «суддя … вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами», слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.

З огляду на правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 3 лютого 2020 року, ухвала слідчого судді станом на час винесення оскаржуваної ухвали - 18 січня 2024 року - не підлягала перегляду за нововиявленими обставинами.

Разом з тим, відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_6 , суд фактично вдався до оцінки доводів поданої заяви, а не здійснив перевірку наявності підстав для відкриття провадження.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису частини першої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (справа № 3-37/2022(75/22)) від 10 квітня 2024 року № 5-р(ІІ)/2024 оспорюваний припис статті 459 Кодексу не містить ознак дискримінації учасників кримінальних проваджень, оскільки він безпосередньо не встановлює різного внормування процесуальних відносин із перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили, зокрема ухвали слідчого судді. Тому за оспорюваним приписом статті 459 Кодексу учасники кримінальних проваджень мають однакові процесуальні права на перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили, зокрема ухвали слідчого судді на стадії досудового розслідування та ухвали суду під час судового розгляду чи реалізації інших стадій кримінального провадження.

Отже, оспорюваний припис статті 459 Кодексу сформульовано з додержанням принципу юридичної рівності як однієї із засад кримінального судочинства.

З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюваний припис статті 459 Кодексу не суперечить приписам статті 21, частин першої, другої статті 24, пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, на думку колегії суддів, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням з дотриманням вимог ст.ст. 459-462 КПК України нового розгляду в суді першої інстанції, а тому апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає до задоволення частково, оскільки незгода ОСОБА_6 , у тому числі, з процесуальними діями головуючого судді після винесення оскаржуваної ухвали, то це не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції в межах даного судового провадження.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року, якою відмовлено ОСОБА_6 у відкритті кримінального провадження за його заявою про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року за нововиявленими обставинами, у справі № 761/27391/22, провадження №1-кс/761/262/2023 за нововиявленими обставинами - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4