ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/944/24
Провадження №1-кс/477/429/24
УХВАЛА

про арешт майна

24 квітня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000239 від 18 квітня 2024 року про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2024 року слідчий СВ ВП №4 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , шляхом надсилання клопотання засобами поштового зв`язку, звернулася до слідчого судді в межах кримінального провадження №0000239 від 18 квітня 2024 року із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене у ОСОБА_5 майно, що було вилучено 19 квітня 2024 року в ході проведення особистого обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000239 від 18 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 17 квітня 2024 року близько 09.00 години ОСОБА_5 , перебуваючи на подвір`ї домоволодіння за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклого гніву підійшов до малолітнього ОСОБА_6 , який перебував у дитячому візку, та кулаком правої руки вдарив зі значною силою в лобну ділянку голови малолітнього, від чого останній впав з дитячого візка на землю. В результаті протиправних дій ОСОБА_5 малолітньому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді набряку та набухання речовини головного мозку, внутрішньочеревного крововиливу, закритої черепно-мозкової травми від яких останній 18 квітня 2024 року помер у відділенні КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня».

В період часу з 22.39 години 18 квітня 2024 року по 00.13 годину 19 квітні 2024 року, слідчим ОВС СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 здійснено огляд території домоволодіння та прилеглої до нього земельної ділянки у порядку частини третьої статті 233, частини першої статті 237 КПК України - до постановлення ухвали слідчого судді що було пов`язане із виявленням та фіксацією відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, під час якого на подвір`ї вищевказаного домоволодіння виявлено та вилучено дитячу складену коляску, а в дитячій кімнаті будинку виявлено та вилучено подушку з нашаруванням плісняви та наволочкою зі слідами біологічного походження.

Після проведення першочергових слідчих дій, ОСОБА_5 , 18 квітня 2024 року затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 121 КК України в порядку статті 208 КПК України.

В ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , 19 квітня 2024 року на безіменному пальці правої руки затриманого було виявлено обручку з жовтого металу. Оскільки вказані речі могли зберегти на собі сліди вчиненого правопорушення, то були вилучені слідчим, так як відповідають критеріям визначеним у статті 98 КПК України.

З огляду на те, що вилучено майно: обручка з жовтого металу, вилучена в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 може зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, слідчий звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

У судове засідання слідча ОСОБА_3 не з`явилася. Від прокурора ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила клопотання задовольнити.

ОСОБА_5 , як володілець майна, з приводу якого вирішується питання про накладення арешту, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000239 від 18 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України.

Під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 , проживаючи спільно з ОСОБА_8 та її трьома малолітніми дітьми по АДРЕСА_1 , 17 квітня 2024 року близько 09.00 години, перебуваючи на подвір`ї вищевказаного домоволодіння, реалізуючи свій злочинний умисел, що виник на ґрунті гніву, у зв`язку з постійним плачем та криком малолітнього ОСОБА_6 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та свідомо бажаючи настання наслідків у виді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень останньому, підійшов до нього та кулаком правої руки вдарив зі значною силою в лобну ділянку голови малолітнього ОСОБА_6 , від чого він впав з дитячого візку.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 малолітньому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді набряку та набухання речовини головного мозку, внутрішньочеревного крововиливу, закритої черепно-мозкової травми від яких останній 18 квітня 2024 року помер у відділенні КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня».

18 квітня 2024 року ОСОБА_5 був затриманий у порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України.

19 квітня 2024 року ОСОБА_5 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України, яка цього ж дня з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Під час проведення особистого обшуку затриманого в порядку статті 208 КПК ОСОБА_5 було виявлено та вилучено на безіменному пальці правої руки обручку з жовтого металу.

Згідно постанови слідчого від 19 квітня 2024 року, вилучене під час обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000239 від 18 квітня 2024 року.

З метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні слідчий звернувся з даним клопотанням.

Вирішуючи питання арешту в межах поданого клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами статті 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу(частина третя статті 170 КПК України).

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження свідчить про ймовірну причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, пов`язаного із заподіянням тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_6 , від яких він помер, що охоплюється диспозицією частини другої статті 121 КК України.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так у випадку вилучення майна у затриманої на підставі статті 208 КПК особи, таке майно набуває статусу тимчасово вилученого майна та за правилами статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про його повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. Затримання особи в порядку статті 208 КПК України, у цьому випадку і є підставою для проведення обшуку цієї особи.

З огляду на встановлені матеріалами клопотання обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, оскільки зберегло на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням статтями 170-173 КПК України, приходжу до переконання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя, з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на обручку з жовтого металу, що було вилучене 19 квітня 2024 року в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_5 , затриманого в порядку статті 208 КПК України із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_1