Дата документу 27.05.2024 Справа № 333/3156/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3156/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/315/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В С Т А Н О В И Л А:

5 квітня 2024 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування своєї скарги вказував, що 29 березня 2024 року він електронним листом направив до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, заяву про вчинення кримінального правопорушення. В своїй заяві він вказував, що 7 березня 2024 року о 11 год. 20 хв. йому стало відомо від безпосереднього керівника про те, що до нього звертається хтось з командування військової частини НОМЕР_1 та повідомляють про те, що працівники з ДБР скаржаться на нього, що він «поганий заявник», який кожного дня телефонує і звертається до ДБР і що мовляв це треба припинити, а то буде щось дуже страшне.

Просив визнати протиправною бездіяльність посадових осіб слідчого підрозділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ненадання витягу з ЄРДР), як цього вимагає ч. 1 ст. 214 КПК України та зобов`язати уповноважених на те посадових осіб слідчого підрозділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі внести відомості з заяви про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 з тих підстав, що в його заяві від 29 березня 2024 року відсутні об`єктивні дані, які свідчать про ознаки кримінального правопорушення у діях будь-якої особи ТУ ДБР та підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд його скарги у суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що висновки слідчого судді не відповідають вимогам чинного законодавства України, зокрема, ч. 1 ст. 214 КПК України, а також ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Зазначає, що вимога ст. 214 КПК України не передбачає жодних інших варіантів, окрім як внести відомості до ЄРДР, отримавши ту чи іншу заяву про злочин, а будь-які оцінки та будь-які суб`єктивні судження щодо достатньої кількості доказів або недостатньої кількості доказів, уповноважена особа має право робити в рамках вже відкритого кримінального провадження, вчиняючи ту чи іншу процесуальну дію в межах, визначених КПК України.

Повідомлений належним чином ОСОБА_6 до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Від прокурора надійшла заява про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6 без її участі, в задоволенні скарги просила відмовити та зазначила, що в зверненні ОСОБА_6 до ТУ ДБР не вбачається достатніх об`єктивних даних, які б вказували на конкретні ознаки складу правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Також Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа №761/20985/18, провадження 51-8007км18) наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правосуддя.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що саме такий підхід є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Так, як вбачається із матеріалів скарги, ОСОБА_6 подано до Територіального управління Державного бюро розслідувань заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182 КК України.

Зі змісту вказаної заяви випливає, що 7 березня 2024 року об 11 год. 20 хв. йому стало відомо від його безпосереднього керівника про те, що до нього звертається хтось з командування військової частини НОМЕР_1 та повідомляють про те, що до них звертаються з ДБР та скаржаться на нього - ОСОБА_6 , що він «поганий заявник», який кожного дня телефонує і звертається до ДБР, і що мовляв це треба припинити, а то буде щось «дуже страшне». Вважає, що посадові особи ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, порушуючи положення нормативно-правових актів, діючи всупереч Конституції України, займаються незаконною обробкою конфіденційної інформації про нього без його відома та без його на те згоди, що свідчить про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182 КК України.

Крім того, в заяві ОСОБА_6 вказував, що 16 лютого 2024 року об 11 год. 30 хв. йому стало відомо від заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 про те, що якийсь не ідентифікований слідчий ДБР звернувся до нього та скаржився на те, що він начебто звертався до слідчих ДБР та вказував як їм працювати, що є наклепом. Також, як він зрозумів мала місце неофіційна процесуальна взаємодія між органом досудового розслідування та керівництвом військової частини, а дружня бесіда, де вони обговорювали його як заявника щодо тих чи інших звернень, які були надіслані ним нещодавно, де було зазначено про злочинні дії з боку керівництва цієї військової частини (а.с. 3).

Із відповіді заступника керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у АДРЕСА_1 за №3586зкп/мл-2024/17-02-4036/24 від 8 квітня 2024 року випливає, що зі змісту заяви ОСОБА_6 не вбачається достатніх об`єктивних даних, які б вказували на порушення недоторканості приватного життя останнього, натомість в заяві викладені суб`єктивні міркування та припущення з приводу можливих неправомірних дій (а.с. 8).

Надаючи оцінку вказаним доводам в контексті висновків оскаржуваної ухвали, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що зміст заяви ОСОБА_6 про вчинення злочину не вказує на наявність елементів об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182 КК України.

Колегія суддів зазначає, що дійсно, у особи, яка подає заяву, відсутній обов`язок наводити в ній всі фактичні обставини певного злочину, оскільки забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, зокрема доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладено саме на органи досудового розслідування та є одним із завдань кримінального провадження.

Водночас, як вже зазначалось вище, до ЄРДР вносяться відомості про конкретне кримінальне правопорушення, а не про будь-які дії, які очевидно не містять таких ознак.

Так, враховуючи положення ч. 1 ст. 2, ст. 11 КК України, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Об`єктивна сторона злочину - це сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону злочину і характеризують суспільно - небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діяннями та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину.

Таким чином, до Єдиного реєстру досудового розслідування, крім іншого вноситься інформація про сукупність ознак, які свідчили б про вчинення того чи іншого злочину, і дали змогу кваліфікувати дії або бездіяльність, про яку йдеться в повідомленні про злочин, за відповідними статтями кримінального кодексу.

В своїй заяві ОСОБА_6 посилається на вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182 КК України.

Так ст. 182 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення недоторканності приватного життя, зокрема, ч. 1 цієї статті встановлює відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання, знищення, поширення конфіденційної інформації про особу або незаконну зміну такої інформації, крім випадків, передбачених іншими статтями КК України, а ч. 2 цієї статті передбачає кримінальну відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам особи.

Отже, ключовим аспектом даного злочину є збирання або розповсюдження без згоди особи конфіденційної інформації.

Так, до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Отже, до інформації, яка є конфіденційної відноситься не всі будь-які дані, а конкретні відомості щодо фізичної особи.

При цьому, слід зазначити, що конфіденційною інформацією закон визнає відомості, які знаходяться у володінні, користуванні або розпорядженні окремих фізичних чи юридичних осіб і поширюються за їх бажанням відповідно до передбачених умов.

Із поданої ОСОБА_6 до ТУ ДБР заяви про вчинення злочину, не вбачається жодних фактів, які б свідчили про те, що відносно нього було зібрано та розповсюджено інформацію, яка відноситься до конфіденційної.

Крім того, в своїй заяві ОСОБА_6 взагалі не вказує ані конкретних відомостей щодо інформації, саме яку було розповсюджено або зібрано без його згоди, ані суб`єкта, який вчинив дії щодо збирання та розповсюдження інформації щодо нього.

На переконання колегії суддів, у заяві ОСОБА_6 про вчинення злочину висловлюються лише загальні припущення про ймовірне вчинення протиправних дій щодо нього, зокрема, збирання та розповсюдження інформації відносно нього, оскільки зміст заяви не містить зазначення конфіденційної інформації, яку було розповсюджено без згоди ОСОБА_6 та ким було її розповсюджено.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що в заяві ОСОБА_6 не було наведено відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а тому, викладені в заяві відомості не підлягали внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до положень ст. 214 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4