Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/44/24
Номер провадження 1-м/711/1/24
УХВАЛА

27 лютого 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника Центрального

міжрегіонального управління

Міністерства юстиції України (м. Київ) ОСОБА_6 ,

під час розгляду у судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про визнання та виконання на території України вироку Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019, з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020 відносно ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2024 на адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання Міністерства юстиції України в особі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання та виконання на території України вироку Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019, з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020 відносно ОСОБА_4 .

Представник Центрального міжрегіонального управління МЮУ (м. Київ) ОСОБА_6 в судовому засіданні просила задовольнити клопотання про визнання та виконання на території України вироку польського суду та пояснила, що ОСОБА_4 є громадянином України, що підтверджується листом ДМС України від 16.08.2023 № 6.5-11094/6-23 та зареєстрований на території України за адресою: АДРЕСА_1 (довідка УДМС України в Черкаській області від 18.08.2023). ОСОБА_4 засуджено вироком Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019, який набрав законної сили 26.11.2019, з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020, що набрала законної сили 12.01.2021, до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених § 1 ст. 13, § 1 ст. 279, § 1 ст. 288 з урахуванням § 2 ст. 11 (замах на крадіжку з проникненням у приміщення, з пошкодженням майна; 2 епізоди), § 1 ст. 279 (крадіжка з проникненням у приміщення; 3 епізоди), § 1 ст. 279, § 1 ст. 288 з урахуванням § 2 ст. 11 (крадіжка з проникненням у приміщення, з пошкодженням майна; 2 епізоди) КК Польщі, що також є караними діяннями відповідно до статей 15, 185, 194 КК України. 22.11.2023 отримано лист Районного суду в Ґожуві-Великопольському від 05.10.2023, згідно з яким ОСОБА_4 у строк позбавлення волі зараховано період тримання під вартою з 22.11.2018 до 08.01.2019; строк давності виконання вироку Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019 сплине 26.11.2034. Згідно з вказаним листом Районного суду в Ґожуві-Великопольському від 05.10.2023 ОСОБА_4 призначив 04.12.2018 адвоката ОСОБА_8 за власним вибором, який представляв його інтереси до остаточного вироку у справі і в присутності якого 07.11.2019 ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому діянь та погодився на запропоноване покарання, відтак 27.06.2019 польський прокурор в порядку ст. 335 КПК Польщі (текст міститься у згаданому листі від 05.10.2023) звернувся до Районного суду в Ґожуві-Великопольському з клопотанням про винесення вироку із зазначенням досягнутої угоди з обвинуваченим. У судовому засіданні 18.11.2019 був присутній адвокат ОСОБА_8. Також, засуджений після набрання вироку законної сили подавав заяви/клопотання у цьому кримінальному провадженні. Враховуючи вищезазначене, Міністерством юстиції України складено висновок про відповідність запиту Міністерства юстиції Республіки Польща від 17.07.2023 № DWMPC.II.8076.34.2022 про визнання і виконання на території України вироку Районного суду в Ґожуві-Великопольському від 18.11.2019, з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020, стосовно громадянина України ОСОБА_4 , умовам, передбаченим статтею 2 Додаткового протоколу 1997 року до Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, статтею 602, частиною третьою статті 606 КПК України, частиною четвертою статті 10, частинами першою, третьою статті 80 КК України, пунктами 1-3 Розділу ІХ Інструкції, та про можливість його задоволення.

ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти визнання та виконання вироку на території України та пояснив, що він після засудження його в Польщі захотів повернутися додому, оскільки у нього не було роботи і він не мав змоги платити за житло, тому звернувся до прокурора, який йому повідомив, що можна повернутися в Україну і кожні пів року інформувати про його місцезнаходження. Він повернувся в Україну і інформував прокурора Польщі, направляючи йому повідомлення на електронну пошту про те, чим саме він займається і де знаходиться. Але підтверджуючих документів суду надати не може. Він не переховувався від виконання вироку, хотів поїхати до Польщі, але спочатку в нього не було грошей на проїзд, потім він перебував під домашнім арештом, тому йому не можна було залишати країну, далі був оголошений карантин у зв`язку з COVID-19, два роки тому почалася війна в Україні, тому він не може виїхати в Польщу. Надав суду ухвалу Районного суду, ІХ відділу примусового виконання рішень та судових вимог у Гожуві-Великопольському від 08.12.2023, якою зупинено виконавче провадження відносно ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 пояснив, що відповідь Міністерства юстиції Республіки Польща від 31.01.2022 на запит Міністерства юстиції України носить характер думки, а не законодавства, яке обов`язкове до виконання. Крім того, відповідно до ст. 14 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, Держава виконання вироку припиняє виконання вироку, як тільки держава винесення вироку інформує її про будь-яке рішення або будь-який захід, внаслідок якого вирок перестає бути обов`язковим для виконання. Так, ухвалою Районного суду, ІХ відділу примусового виконання рішень та судових вимог у Гожуві-Великопольському від 08.12.2023 зупинено виконавче провадження відносно ОСОБА_4 . А Центральне міжрегіональне управління МЮУ (м. Київ) помилково вказує на те, що ОСОБА_4 переховується від виконання вироку, як передбачено у ст. 2 Додаткового протоколу до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб:

1. Якщо громадянин Сторони, який підлягає покаранню, призначеному на території іншої Сторони як частина остаточного вироку, намагається уникнути виконання або подальшого виконання покарання в Державі винесення вироку шляхом втечі на територію першої Сторони до відбування покарання, то Держава винесення вироку, може запитати від іншої Сторони, щоб та взяла на себе виконання покарання.

2. На запит Держави винесення вироку, Держава виконання вироку до прибуття документів, що підтримують запит, а також до прийняття рішення за цим запитом, може заарештувати засуджену особу, або вжити будь-яких інших заходів для забезпечення того, щоб засуджена особа залишалася на її території до рішення за запитом. Запит про запобіжні заходи має містити в собі інформацію, вказану в пункті 3 статті 4 Конвенції (994_025). Розмір покарання для засудженої особи не збільшується в результаті періоду, проведеного під арештом з причини, вказаної в цьому пункті.

3. Для передачі виконання покарання згода засудженої особи не вимагається.

Але ж ОСОБА_4 повідомляв прокурора Польщі про своє місцезнаходження, через наявність об`єктивних причин не зміг потрапити до вищезазначеної країни, умисно не уникав виконання призначеного йому покарання. Тому просить відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши додані до клопотання матеріали стосовно визнання та виконання на території України вироку Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019, з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020 стосовно ОСОБА_4 , оцінивши доводи сторони захисту, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Так, відповідно до частини четвертої статті 10 Кримінального кодексу України виконання в Україні вироку іноземного суду чи міжнародної судової установи можливо, якщо діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, згідно з цим Кодексом визнається кримінальним правопорушенням або було б кримінальним правопорушенням у разі його вчинення на території України.

Відповідно до частини першої статті 602 КПК України, пункту 1 Розділу ІХ Інструкції вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов?язковість якого надана Верховною Радою України, та КПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Вироком Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019 ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочинів, що передбачені 1 ст. 13, § 1 ст. 279, § 1 ст. 288 з урахуванням § 2 ст. 11 (замах на крадіжку, вчинений з проникненням у приміщення, з пошкодженням майна; 2 епізоди); § 1 ст. 279 (крадіжка, вчинена з проникненням у приміщення; 3 епізоди), § 1 ст. 279, § 1 ст. 288 з урахуванням § 2 ст. 11 (крадіжка, вчинена з проникненням у приміщення, з пошкодженням майна; 2 епізоди) КК Польщі.

Вказані діяння є кримінально караними згідно законодавства України та відповідають ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Одночасно, за змістом ч. 4 статті 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Відповідно до ст. 44 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків 1970 року, суд замінює санкцію, пов`язану з позбавленням волі, накладену в запитуючій Державі, санкцією, передбаченою у своєму власному законодавстві за той самий злочин. Ця санкція, з обмеженнями, викладеними в пункті 2, може за характером та тривалістю бути відмінною від тієї, що була накладена в запитуючій Державі. Якщо ця остання санкція є меншою за мінімум, який може бути встановлений відповідно до законодавства запитуваної Держави, суд не є пов`язаним цим мінімумом і накладає санкцію, що відповідає санкції, накладеній у запитуючій Державі. При визначенні санкції суд не погіршує карне становище засудженої особи, що склалося в результаті рішення, винесеного у запитуючій Державі.

Отже, за таких обставин суд зазначає, що необхідно остаточно вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 70 КК України, п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік., зарахувавши в строк призначеного покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 22 листопада 2018 року по 08 січня 2019 року.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 610 КПК України, суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України.

Додаткове покарання, передбачене запитуючою державою у вигляді штрафу не передбачене українським законодавством, а тому не підлягає виконанню на території України.

Крім того, згідно з положеннями ч. 6 ст. 610 КПК України, при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Однак, враховуючи, що дане клопотання відсутнє, підстав для вирішення питання щодо цивільного позову і процесуальних витрат у суду немає.

Керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 10 КК України, Європейською конвенцією про міжнародну дійсність кримінальних вироків 1970 року, Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року, Додатковим протоколом 1997 року до Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст. 372, 602-604, 610 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про визнання та виконання на території України вироку Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019, з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Вирок Районного суду в Гожуві-Великопольському від 18.11.2019, з урахуванням постанови цього ж суду від 22.12.2020 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , привести у відповідність із законодавством України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та визначити йому покарання:

-за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

З урахуванням положень п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України остаточно вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,засудженим за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного ОСОБА_4 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення засудженого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 22 листопада 2018 року по 08 січня 2019 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його фактичного затримання, після набрання ухвалою законної сили.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України та прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 28.02.2024 о 16.00 год.

Суддя: ОСОБА_1