Справа № 752/2571/24
Провадження №: 1-кп/752/1478/24
У Х В А Л А

19.02.2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання кримінального провадження № 0003321 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

вказаний обвинувальний акт надійшов до Голосіївського районного суду м. Києва 01.02.2024 року із Голосіївської окружної прокуратури м. Києва.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2024 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0003321.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважає за можливе призначити справу до судового розгляду, оскільки на її думку, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Сторона захисту в судовому засіданні також просила призначити справу до судового розгляду.

Від представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на електронну пошту суду надійшло клопотання про розгляд підготовчого судового засідання без їх участі.

Даний обвинувальний акт підсудний Голосіївському районному суду м. Києва.

Підстав для закриття чи зупинення провадження у справі на даній стадії немає.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає що надісланий до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому йому необхідно повернути прокурору, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Слід вказати, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунутому в порядку, встановленому КПК України.

Згідно вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України, зокрема, обвинувачений повинен знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.».

Аналіз норми п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Таким чином, обвинувальний акт - це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформляє його результати, який містить формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Крім того, правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі, й об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення. Пред`явлене обвинувачення має бути конкретизованим та не містити суперечностей, що є умовою реалізації права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення.

Як вбачається із обвинувального акту відносно ОСОБА_3 , останній не відповідає вищенаведеним вимогам, оскільки наявне формулювання обвинувачення виходить за межі вказаної юридичної кваліфікації дій ОСОБА_3 , орган досудового розслідування не здійснив повну та належну кваліфікацію дій ОСОБА_3 . Суд зазначає, що таким чином ні суд, ні сторона захисту не зможе визначити обсяг та межі обвинувачення. Крім того, вказані суперечності формулювання обвинувачення і кваліфікації дій особи, фактично позбавляють можливості сторону захисту належним чином здійснювати свій захист під час судового розгляду, оскільки обвинуваченому неможливо зрозуміти від якого обсягу обвинувачення будувати позицію захисту від викладу формулювання обвинувачення або тільки від кваліфікації його дій. Суд вказує, що така невідповідність не є формальною та може призвести до скасування будь-якого прийнятого судом кінцевого рішення у зв`язку із порушенням права на захист обвинуваченого.

Так, зокрема, в формулюванні обвинувачення вказано, що ОСОБА_8 почав безпосередньо виконувати дії, що становлять об`єктивну сторону кримінального правопорушення, розпочатого ОСОБА_3 , а саме незаконне заволодіння транспортним засобом. Відповідно до цього, ОСОБА_3 , продовжуючи вчиняти дії, спрямовані на доведення злочинного умислу до кінця, почав діяти опосередковано, через введеного в оману ОСОБА_8 . Суд звертає увагу на те, що об`єктивна сторона будь-якого злочину є елементом складу злочину, входить до підстави кримінальної відповідальності, має важливе значення для правильної кваліфікації злочину та для розмежування злочинів, а також відмежування злочинних діянь від незлочинних. Крім того, відповідно до приписів ст. 24 КК України, умисел - це форма вини, зміст якої полягає в тому, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або хоча і не бажала, але свідомо припускала їх настання. Підсумовуючи вищевикладене, суд вказує, що об`єктивна сторона, яка відноситься до певного суб`єкта, в даному випадку ОСОБА_3 , не може бути продовжена іншою особою, а також, як зазначено в обвинувальному акті, умисел ОСОБА_3 це виключно психічне ставлення до діяння і його наслідків, а отже особа на ім`я ОСОБА_8 , якому, зокрема, не пред`явлено обвинувачення згідно наявного у суду акту, не може виконувати дії, які містять ознаки складу злочину та не може продовжувати розпочатий іншою особою умисел.

Таким чином, можна стверджувати, що обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_3 є незрозумілим, неконкретним, що позбавляє обвинуваченого в повній мірі зрозуміти суть обвинувачення та використати своє право на захист.

Крім того, в обвинувальному акті в розділі 9 не зазначено дата складення та затвердження обвинувального акту, що свідчить про невідповідність обвинувального акту і вимозі передбаченої п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Слід вказати, що ч. 2 ст. 291 КПК України визначено чіткі вимоги, які має містити обвинувальний акт, що надсилається до суду, а отже вказані порушення, на думку суду, є істотними та такими, що перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

При цьому, суд, звертає увагу на те, що судовий розгляд справи призначається саме на підставі обвинувального акту, складеного у відповідності із законом, при цьому суд не може усувати недоліки, які допущені на стадії досудового розслідування кримінального провадження, оскільки на судову гілку влади покладена функція щодо здійснення правосуддя, а не виконання обов`язків, покладених на сторону обвинувачення.

Враховуючи вищевикладене, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК, що позбавляє можливості сторону захисту належним чином здійснювати свій захист під час судового розгляду та може призвести до скасування будь-якого прийнятого судом кінцевого рішення у зв`язку із порушенням права на захист обвинуваченого, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд,

ухвалив:

обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003321 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, повернути прокурору Голосіївської окружної прокуратури міста Києва, у зв?язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1