Кримінальне провадження №629/7021/23
Номер провадження 1-кп/629/47/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження №00000230 від 02.08.2023, яке надійшло з Лозівської окружної прокуратури Харківської області, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Харків, громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

встановив:

20.07.2023 року, близько 18-00 год., ОСОБА_9 і ОСОБА_8 знаходились на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , де на ґрунті виниклих неприязних відносин між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , нанесла два удари мискою в область волосяної частини голови потерпілої.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 завдала ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді: забійної рани на волосяній частині голови в лобово-скроневій ділянці по середній лінії в 6 см від кордону росту волосся (3,2х0,1 см), яке за ступенем тяжкості є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_8 винною себе не визнала, від надання показань судовому засіданні відмовилась, пославшись на ст.63 Конституції України.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_8 своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні та цивільного позову, з мотиву його не обґрунтованості, її винуватість повністю доведена та підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказів:

- показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , згідно яких ця подія сталася 20.07.2023 приблизно о 17-00 год. вона разом з хрещеною її доньки, своєю матір`ю та синами Ігнатом та ОСОБА_10 сиділа на лавочці біля під`їзду де спілкувалися між собою. Через деякий час до неї підійшли подружжя ОСОБА_11 і прогнали її куму сказавши щоб вона йшла звідси. Після чого ОСОБА_6 почав їй погрожувати і вона увімкнула диктофон, щоб записати ці погрози нецензурною лайкою, в цей час ОСОБА_8 схопила її за волосся, завадити їй вона не могла оскільки в цей час ОСОБА_6 схопив її за руки та не давав встати з лавочки. ЇЇ мати хотіла завадити цим діям, однак ОСОБА_11 на неї накричали і вона не змогла підійти до них. ОСОБА_8 продовжила тягати її за волосся, ображати нецензурною лайкою та нанесла їй близько десяти ударів по голові в область тім`ячка металевою мискою, спричинивши рани на голові з якої пішла кров. Її старший син ОСОБА_10 , який в цей час перебував з ними на дворі, злякався і побіг додому взяв мобільний телефон і зняв, як її били на мобільний телефон з вікна кухні, яке знаходиться на першому поверсі будинку. Потім вона викликала швидку, однак не дочекавшись її приїзду самостійно поїхала до лікарні де лікар зашив голову, після цього до лікарні приїхали працівники поліції та опитали її з цього приводу. На амбулаторному лікуванні вона не перебувала, оскільки в неї п`ятеро дітей і вона не мала змоги їх залишити. Конфлікт з подружжям ОСОБА_11 виник з приводу того, що її старший син ОСОБА_10 припинив спілкуватись з їх онуком, оскільки той нав`язував йому свою думку. Після цього ОСОБА_8 неодноразово ображала її дітей нецензурною лайкою та показувала їм непристойні жести. З приводу цивільного позову пояснила, що моральна шкода, яку вона заявила складається з того, що вона пережила великий стрес, після отриманої травми в неї часті головні болі та підвищується тиск. Також зазначила, що свідок ОСОБА_12 особисто просила її забрати заяву з поліції, яку вона написала на ОСОБА_8 , з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень;

- показаннями в судовому засіданні неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , наданими в присутності психолога ОСОБА_14 , згідно яких він на дворі сидів на лавочці з мамою, хрещеною своєї сестри Інною, бабусею та братиком Ігнатом, якому 2 роки, до них підійшли подружжя ОСОБА_11 , які прогнали хрещену Інну. ОСОБА_6 почав ображати його маму нецензурною лайкою та схопив її за руки заважаючи їй встати з лавочки, в цей час ззаду до його мами підійшла ОСОБА_8 та схопила її за волосся після чого вдарила її по голові металевою тарілкою близько п`яти разів від чого в неї потекла кров. Він злякався та побіг до квартири, яка розташована на першому поверсі, взяв телефон та побіг до вікна на кухні звідки зняв на відео, як б`ють його матір. Неприязне відношення до їх родини почалося з того моменту, як він перестав спілкуватись з онуком ОСОБА_11 , оскільки той хотів, щоб все було за його вказівкою та говорив йому не дружити ні з ким окрім нього. До цього конфліктів з ними не було і стосунки між ними були сусідські;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , згідно яких вона зі своєю донькою, онуками та хрещеною її онучки сиділи на лавочці біля під`їзду свого будинку, в цей час на двір вийшла ОСОБА_8 годувати безпритульних собак. Згодом на автомобілі приїхав її чоловік ОСОБА_6 і вони разом з ОСОБА_8 підійшли до них. Хрещеній її онуки сказали, що вона тут не потрібна, після чого остання пішла. Далі вони почали ображати її доньку нецензурною лайкою, ОСОБА_6 схопив її доньку за руки та не давав встати з лавочки, вона встала з лавочки і хотіла підійти допомогти доньці, однак ОСОБА_11 вели себе дуже агресивно і сказали їй закрити рота, а ОСОБА_8 схопила її доньку за волосся та вдарила металевою мискою по голові два рази і в неї потекла кров. Діти дуже злякались цих подій які відбувалися і побігли додому. Після цього вона сказала своїй доньці, що необхідно викликати поліцію та швидку допомогу. Раніше з ОСОБА_11 були нормальні сусідські стосунки, та після того, як її онук ОСОБА_10 перестав дружити з онуком ОСОБА_11 , ті почали вести себе агресивно по відношенню до їх родини, виражалися в їх бік нецензурною лайкою, ображали та показували непристойні жести;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , згідно яких вона не була безпосереднім свідком подій які сталися 20.07.2023, однак вона була свідком сварки, яка відбулася напередодні до цих подій десь за декілька годин, коли ОСОБА_9 ображала та виражалась нецензурною лайкою в бік ОСОБА_8 , жителі мікрорайону були здивовані та обурені такою поведінкою, оскільки між жінками раніше були дуже дружні та теплі стосунки. На її думку конфлікт виник з того приводу, що ОСОБА_8 заборонила своєму онукові спілкуватись з сином ОСОБА_9 . ОСОБА_10 , оскільки хлопчик виражається нецензурною лайкою. Раніше вона працювала у школі і ОСОБА_9 знає ще з тих років, наголошувала на тому, що ОСОБА_9 дуже тяжка в спілкуванні людина, ніколи не визнає своєї провини, завжди є тільки її думка вірною, ображає односельців та виражається в їх бік нецензурною лайкою на підставі чого виникають конфлікти з мешканцями мікрорайону. Ображає людей словами, які принижують людську гідність. На її думку конфлікт спровокувала ОСОБА_9 , підстав її оговорювати вона не має;

- рапортом Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 20.07.2023, згідно якого 20.07.2023 о 19-03 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 20.07.2023 о 19-03 год., за адресою: АДРЕСА_3 , заявниця ОСОБА_9 повідомила, що щойно її побила знайома жінка ОСОБА_11 , розбила голову (а.с.95);

- заявою ОСОБА_16 від 01.08.2023, про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , яка 20.07.2023 близько 19-00 год. в ході сварки нанесла їй ушкодження та погрожувала фізичною розправою (а.с.96);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 01.09.2023, за участю потерпілої ОСОБА_16 , під час проведення якого потерпіла розповіла та показала на місці, де, як та при яких обставинах ОСОБА_8 , 20.07.2023 у вечірній час, близько 19-00 год., знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 нанесла їй тілесні ушкодження (а.с.100-103);

- переглянутим в судовому засіданні DVD-диском з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_16 (а.с.104);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 01.09.2023, за участю свідка ОСОБА_15 , під час проведення якого остання розповіла та показала на місці, де, як та при яких обставинах ОСОБА_8 , 20.07.2023, у вечірній час, близько 19-00 год., знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 нанесла потерпілій тілесні ушкодження (а.с.105-108);

- переглянутим в судовому засіданні DVD-диском з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 (а.с.109);

- переглянутим в судовому засіданні DVD-диском з відеозаписом, з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_16 , з місця події, на якому зафіксовано де, як та при яких обставинах ОСОБА_8 нанесла потерпілій тілесні ушкодження (а.с.113);

- переглянутим в судовому засіданні DVD-диском з аудіозаписом, з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_16 , з місця події, на якому зафіксовано де, як та при яких обставинах ОСОБА_8 нанесла потерпілій тілесні ушкодження (а.с.116);

- протоколом огляду предмету від 25.09.2023, згідно якого дізнавач СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_17 , в приміщенні СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, провела огляд предмету: DVD-R - диску наданий потерпілою ОСОБА_9 01.09.2023, при перегляді якого встановлено, що на ньому маються матеріали відеофіксації з камери мобільного телефону Iphone XS MAX за 20.07.2023, на якому зафіксовано ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які перебувають поблизу будинку АДРЕСА_2 , де на відкритій ділянці місцевості ОСОБА_8 наносить тілесні ушкодження ОСОБА_9 металевою мискою та хватає ОСОБА_9 за руки. ОСОБА_6 стояв обличчям до ОСОБА_9 , при цьому тримаючи руки біля тулуба та намагаючись також схопити ОСОБА_9 за руки в той момент коли його жінка ОСОБА_8 почала наносити удари ОСОБА_9 . Також на відео чутно звуки ударів, які були нанесені металевою мискою (а.с.114);

- протоколом огляду предмету від 25.09.2023, згідно якого дізнавач СД Лозівського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_17 , в приміщенні СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, провела огляд предмету: DVD-R - диску наданого потерпілою ОСОБА_9 01.09.2023, при перегляді якого встановлено, що на ньому маються матеріали аудіозапис з мобільного телефону потерпілої а саме з Iphone XS MAx за 20.07.2023, на аудіо зафіксовано голоси гр-ки ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які виражались у бік ОСОБА_9 нецензурною лайкою, а також погрожували фізичною розправою по АДРЕСА_2 . Також було чутно як близько трьох разів було нанесено удари металевою мискою (а.с.117);

- судово-медичною експертизою №12-14/171-ЛЗ/23 від 25.07.2023, згідно висновку якої у потерпілої ОСОБА_9 мали місце забійна рана на волосяній частині голови в лобово-скроневій ділянці по серединній лінії в 6 см від кордону росту волосся (3,2х0,1 см) та синці на ліктьовій поверхні правого передпліччя в нижній третині (1,7х1,1см і 1,4х см), які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, які не відобразили в ушкодженнях своїх індивідуальних особливостей та могли бути спричинені в строк і при обставинах, вказаних потерпілою. За ступенем тяжкості вищевказана забійна рана волосяної частини голови - це легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я (згідно п.23.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р.); синці - це легкі тілесні ушкодження (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995) (а.с.95-97);

- додатковою судово-медичною експертизою №12-14/217-ЛЗ/23 від 19.09.2023, згідно висновку якої ОСОБА_9 мали місце забійна рана на волосяній частині голови в лобово-скроневій ділянці по серединній лінії в 6 см від кордону росту волосся (3,2?0,1см) та синці на ліктьовій поверхні правого передпліччя в нижній третині (1,7х1,1 см і 1,4х1 см), які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, які не відобразили в ушкодженнях своїх індивідуальних особливостей та могли бути спричинені в строк і при обставинах, вказаних потерпілою ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту 01.09.2023 року. За ступенем тяжкості: вищевказана забійна рана волосяної частини голови це легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я (згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу N?6 МОЗ України від 17.01.1995); синці - це легкі тілесні ушкодження (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995). Покази, надані свідком ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час проведення слідчого експерименту 01.09.2023 в цілому не суперечать судово-медичним даним в частині локалізації, характеру і механізму отримання тілесних ушкоджень, що мали місце у ОСОБА_9 (а.с.110-111);

- речовими доказами DVD-R-диском із відеозаписом з мобільного телефону Iphone XS MAX на якому зафіксовано нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , DVD-R - диском з аудіозаписом з мобільного телефону на якому зафіксовано вираження нецензурної лексики у бік ОСОБА_9 а також погрожування останній фізичною розправою.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відноситься: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що ґрунтується на вимогах ст.94 КПК України.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, який закріплений в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №750/11509/18 від 01 квітня 2020 року.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

При цьому, Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_18 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Стороною захисту заявлене клопотання про визнання недопустимими доказами у даному провадженні: висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №12-14/171-Л3/23 від 25.07.2023; протоколів проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 від 01.09.2023 та за участі свідка ОСОБА_15 від 01.09.2023; висновку експерта №12-14/217-Л3/23 від 19.09.2023; протоколу огляду предмету від 25.09.2023, а саме DVD-R диску, наданого потерпілою 01.09.2023; протоколу огляду предмету від 25.09.2023, а саме DVD-R диску, наданого потерпілою 01.09.2023; DVD-R диску, наданого потерпілою 01.09.2023; DVD-R диску, наданого потерпілою 01.09.2023; постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25.09.2023.

Щодо доводів сторони захисту про визнання зазначених доказів недопустимими у даному кримінальному провадженні, то суд виходить з наступного.

Згідно ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Правила, визначені у ст.87 КК, не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи; положення ст.87 КПК можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Суд також враховує, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Відповідно до ст.101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Порядок призначення та проведення судово-медичних експертиз у кримінальному провадженні врегульовані КПК України, Законом України «Про судову експертизу» №4038 від 25.02.1994, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. №6, Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. №6.

Судом при наданні оцінки позиції сторони захисту щодо процесуального порядку проведення окремих слідчих та процесуальних дій на досудовому розслідуванні враховуються позиції Верховного Суду України щодо наявності безумовних підстав для визнання доказів недопустимими, викладені у постанові від 05.08.2020 року у справі №334/5670/18.

Суд зобов`язаний у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення.

Тому оцінюючи істотність порушень, на які посилається сторона захисту, суд, з огляду на положення ст.87 КПК України, не вважає, що існують безумовні підстави для визнання доказів, досліджених у суді, недопустимими.

Судом забезпечено дотримання положень ст.22 КПК України щодо створення умов для реалізації сторонами їх процесуальних прав та обов`язків, змагальність як основу кримінального провадження.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, суду надано не було.

На думку суду, експертизи, мають першочерговий стосунок до важливих фактів справи, оскільки встановлюють наявність у потерпілої тілесних ушкоджень і жодні інші докази для доведення цих обставин не є належними, іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду, усі вимоги закону при проведенні експертиз було дотримано, висновки експертів не викликають сумнівів і є зрозумілими та встановлюють обставини, які мають суттєве значення для даного провадження, з огляду на це суд вказане клопотання захисника відхиляє як необґрунтоване.

Таким чином, вказані висновки експерта судом визнаються належними доказами, як процесуальні документи, є не тільки належно обґрунтованими, вмотивованими, а й зрозумілими, і у них повно і об`єктивно відображені хід та результати експертного дослідження (з врахуванням даних наданої медичної документації ОСОБА_9 ), дані вичерпні і конкретні аргументовані відповіді на усі поставлені питання. Правильність висновків експерта забезпечується вимогами ст.70 КПК України, згідно якої за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерт несе відповідальність, встановлену законом.

Сторона ж захисту на досудовому слідстві жодних клопотань з цього приводу не заявляла, питання про допит експерта (спеціаліста), призначення додаткової експертизи чи самостійного залучення експерта, в порядку ст.244 КПК України, під час досудового розслідування не порушувала, і за наведених вище підстав в своїй сукупності, доводи клопотання захисника не можуть бути безумовною підставою для визнання їх недопустимими доказами.

А тому, виходячи з наведеного, суд вважає, що вказані висновки експерта, які узгоджуються з іншими доказами у справі, є об`єктивними, належними, допустимими і достовірними доказами у даному кримінальному провадженні, вони узгоджуються з показаннями потерпілої, свідків та іншими зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Також, розглядаючи клопотання захисту про визнання недопустимими доказами протоколів проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 від 01.09.2023 та за участі свідка ОСОБА_15 від 01.09.2023, суд зазначає наступне.

Захисник, як підставу клопотання послалася на те, що слідчі експерименти нічім не відрізняють від допиту вказаних осіб, містять розбіжності у вихідних даних, які зафіксовані під час проведення вказаних слідчих експериментів. Свідок і потерпіла вказували, що обвинуваченою було нанесено десяти ударів в область голови, а в подальшому вказані вихідні дані лягли в основу експертизи, за результатами якої було складено висновок №12-14/217-ЛЗ/23 від 19.09.2023.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Суд визнає належними і допустимими доказами протоколи проведення слідчих експериментів у даному провадженні, як такі, що відповідають вимогам КПК України. А наведені захисником у клопотанні обставини, в даному випадку не викликали сумнівів щодо їх достовірності. Вказані протоколи слідчих експериментів за участю потерпілої та свідка були досліджені в суді, є належними і допустимими доказами у даному провадженні. Посилання сторони захисту, що покази потерпілої та свідка були основою для складання висновку експертів №12-14/217-ЛЗ/23 від 19.09.2023, не може ставити під сумнів законність проведеної слідчої дії і само по собі не є підставою для визнання їх недопустимими доказами в розумінні ст.87 КПК України, оскільки вказана експертиза була проведена з врахуванням даних наданої медичної документації відносно ОСОБА_9 (тобто реально отриманих тілесних ушкоджень, а не з показів потерпілої та свідка).

Крім того, суд наголошує, що відповідно до ст.22 КПК України, у разі виникнення будь-яких сумнівів щодо законності проведеної слідчої дії, сторона захисту, мала право в суді заявити клопотання про виклик та допит учасників слідчої дії (з вищевказаного питання), чого зроблено стороною захисту не було.

Щодо клопотання захисту про визнання недопустимими протоколу огляду предмету від 25.09.2023, а саме DVD-R диску, наданого потерпілою 01.09.2023; протоколу огляду предмету від 25.09.2023, а саме DVD-R диску, наданого потерпілою 01.09.2023; DVD-R диску, наданого потерпілою 01.09.2023; DVD-R диску, наданого потерпілою 01.09.2023; постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25.09.2023, то суд встановив таке.

Підставою такого клопотання захистом зазначене, що вказані диски (із відео та аудіо записами) долучені потерпілою, здобуті з грубим порушенням вимог КПК, з відсутністю оригіналів записів, з неможливістю встановлення точної дати та часу події, а також без призначення експертизи щодо встановлення технологічних властивостей відеозапису (ознак монтажу, спотворення звуку, тощо).

Стосовно доводів сторони захисту про визнання аудіо/відеозаписів наданого потерпілою недопустимим доказом, оскільки відео є копією запису з телефону, а також не встановлено якою саме яким телефоном зроблено цей аудіо/відеозапис та відповідних процесуальних документів з їх огляду та долучення до справи, то суд відхиляє їх як необґрунтовані з наступних підстав.

Відповідно до приписів частин 1,2 ст.93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона захисту безпідставно виходить із того, що наданий слідчому потерпілою відеозапис було отримано поза процесуальним порядком. Наведеними кримінальними процесуальними нормами встановлено порядок отримання стороною обвинувачення диску, який був наданий потерпілою. Відеозапис на диск був зроблений потерпілою, яка у відповідності до п.3 ч.2 ст.56 КПК України наділена правом подавати докази на підтвердження своєї заяви.

При цьому необхідно зважати на те, що згідно з ч.4 ст.132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Отримання тимчасового доступу до речей, документів і, за наявності підстав для того, розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, обумовлене, за приписами ст.163 КПК, необхідністю доведення стороною кримінального провадження наявності достатніх підстав вважати, що без такого доступу та вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

За відсутності таких обставин, тим більше за умови добровільного надання документів стороною чи учасником кримінального провадження, у володінні яких вони перебувають, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей.

Доводи захисника про порушення судом вимог ч.3 ст.99 КПК з тих підстав, що наданий відеозапис є не оригіналом документа, а його копією, є непереконливими.

При цьому суд виходить з того, що документом, як одним із джерел доказів відповідно до ст.99 КПК є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали відеозапису та електронні носії інформації.

Згідно із Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» (ст.5), ДСТУ 7157:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.03.2010 №8 «Інформація та документація. Видання електронні. Основні види та вихідні відомості», електронним є документ, де інформація подана у формі електронних даних і для використання якого потрібні засоби обчислювальної техніки. Диски, як матеріальні носії є способом збереження інформації з електронного документа, головною особливістю якого є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія, де оригінал електронного документа може існувати на різних носіях, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних про те, що оптичні диски містять електронні документи, створені телефоном потерпілої під час події, що сталася 20 липня 2023 року, в інший час чи за інших обставин чи спосіб.

Твердження сторони захисту щодо достовірності і автентичності записів не ґрунтуються на об`єктивних даних щодо таких фактів. Ознаки пошкодження чи монтажу не підтверджені доказами у справі. Об`єктивних даних про такі факти суду стороною захисту не надано.

Сторона захисту в цьому кримінальному провадженні не зверталася до суду з клопотанням про витребування та дослідження в судовому засіданні первинного носія аудіо/відеозапису чи телефону, за допомогою якого він був виготовлений. Відеозапис був відтворений у судовому засіданні, обвинувачена не заявляла про те, що даний запис містить ознаки монтажу, при цьому захисником було звернено увагу суду, що при нанесенні обвинуваченою ударів мискою потерпілій органом слідства не встановлено саме якою мискою металевою чи пластиковою такі удари були нанесені. З огляду на те, що учасники провадження в порядку ст.242 КПК не заявили клопотання про проведення судово-технічної експертизи досліджених судом електронних документів, зміст аудіо/відеозапису не викликав обґрунтованих сумнів у його достовірності.

Крім цього, з приводу посилання захисника на правову позицію ККС викладену у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі №712/8320/15-к, суд звертає увагу на те, що вказана правова позиція стосувалась іншої справи та іншої правової ситуації (вчиненні злочину, передбаченого ст.368 ч.3 КК України та проведення НСРД).

Не визнання вини обвинуваченою ОСОБА_8 , суд розцінює як позицію обвинуваченої та її бажання уникнути кримінальної відповідальності. Твердження її надані під час судових засідань, як про те, що вона, та її чоловік є потерпілими від нападків потерпілої ОСОБА_9 об`єктивними доказами не підтверджені, спростовуються дослідженими та оціненими судом доказами. Інших доказів, які б вказували на непричетність обвинуваченої до інкримінованого їй злочинів матеріали справи не містять.

З урахуванням характеризуючих матеріалів відносно обвинуваченої, суд в цілому критично оцінює доводи останньої. Ці покази також суперечать показанням потерпілої та свідків, які вказали на ОСОБА_8 , як на особу, яка завдала тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Невизнання своєї провини ОСОБА_8 суд розцінює як спосіб захисту з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене і уникнути справедливого покарання.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з поясненнями обвинувачених та свідків, позиції сторони обвинувачення та захисту, визнає їх достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам у справі, узгоджуються між собою, взаємно доповнюючи один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством і сумнівів в їх достовірності не викликають, фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження, а тому з їх урахуванням, на підставі аналізу цих доказів суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення доведена і дає підстави для винесення обвинувального вироку відносно останньої.

Порушень процесуального закону щодо руху кримінального провадження, повноважень сторони обвинувачення на всіх стадіях процесу судом не виявлено.

На підставі ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевірені в судовому засіданні докази в повному обсязі спростовують ствердження обвинуваченої щодо її невинуватості і підтверджують наявність умислу у ОСОБА_8 на спричинення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 суд кваліфікує за ст.125 ч.2 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, що відповідно до ч.2 ст.12 КК України вона вчинила кримінальне правопорушення (проступок).

Дослідженням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_8 встановлено, що вона не судима, одружена, не працює, за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, згідно висновку викладеного у досудовій доповіді органом пробації відносно обвинуваченої, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній (а.с.119,120,121,122,123,137-140).

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.66,67 КК України обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , судом не встановлено.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові в справі №758/5744/17 від 24.01.2022, в яких Верховний Суд зауважив, що згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутністю обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченої і її відношення до вчиненого, обставин вчинення злочину, з врахуванням принципу справедливості та невідворотності покарання за вчинене, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування ст.ст.69,69-1,75 КК України, суд не вбачає.

Потерпілою ОСОБА_9 заявлений цивільний позов про стягнення на її користь з обвинуваченої моральної шкоди в сумі 20000 грн. завданої кримінальним правопорушенням та витрат на правову допомогу в розмірі 13400 грн.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди суд, визначаючи розмір його відшкодування, поряд з характером і обсягом моральних страждань (викликаних фізичним болем, знаходженням на лікуванні, позбавленням звичного для неї ритму життя та інш.), які понесла потерпіла ОСОБА_9 в результаті протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_8 , виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості.

При цьому судом враховується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення (постанова КЦС ВС від 23.06.2022 у справі №607/4341/20; постанова ККС ВС від 07.09.2023 у справі №202/8301/21).

Щодо стягнення процесуальних витрат на правову допомогу, суд вважає, що потерпілою достатньо обґрунтовано розмір понесених нею зазначених процесуальних витрат на правову допомогу у сумі 13400 гривен, та надала суду документальне підтвердження здійснених нею процесуальних витрат саме у такій сумі, що відповідно до приписів ч.1 ст.124 КПК України, є обов`язковою умовою для зазначеного відшкодування.

Відповідно до приписів ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Приписами ч.1 ст.124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно до приписів ч.1 п.1 ст.118 КПК України складовою процесуальних витрат по кримінальному провадженню є витрати на правову допомогу.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях, ознайомлення із процесуальними документами, участь у справі в суді, тощо)).

Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах ККУ ВС від 05.08.2020 у справі № 753/10028/18 та від 07.09.2023 у справі №202/8301/21.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні, відповідно до приписів ст.91 КПК України.

Сума витрат на правову допомогу адвоката понесених потерпілою ОСОБА_9 документально підтверджена квитанцією до прибуткового касового ордера №21 від 21.12.2023 витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_5 на суму 13400 грн., в зв`язку з чим підлягає стягненню з обвинуваченої.

Речові докази: DVD-R-диск із відеозаписом з мобільного телефону потерпілої Iphone XS MAX, DVD-R-диск з аудіозаписом з мобільного телефону потерпілої залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.370,373,374 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_8 винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ст.125 ч.2 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 - не обирати.

Речові докази: DVD-R-диск із відеозаписом з мобільного телефону потерпілої Iphone XS MAX, DVD-R-диск з аудіозаписом з мобільного телефону потерпілої залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНО КПП , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди - 3000 гривен; у відшкодування витрат на правову допомогу - 13400 гривен.

В іншій частині позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_19