№707/3887/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2024 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3

з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 20003038 від 23.11.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кумейки, Черкаського р-ну, Черкаської обл., громадянина України, з середньою освітою, учасником бойових дій, інвалідом, депутатом, ліквідатором наслідків ЧАЕС не являється, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , не одружений, раніше судимий:

1)10.01.2014 вироком Черкаського районного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 187 КК України, до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

2)21.01.2016 вироком Черкаського районного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст. 71 КК до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років у виправній колонії середнього рівня безпеки для судимих вперше. Звільнений 15.01.2021 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2023 близько 21 години 27 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи поряд із продуктовим магазином, по АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи з умислом направленим на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, наніс удар кулаком руки в обличчя ОСОБА_6 , внаслідок чого останній впав на землю. Після чого, ОСОБА_4 умисно наніс йому не менше шести ударів ногою в область грудної клітини з правого боку, чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1092 у вигляді травми грудної клітки з переломами ребер справа, попаданням повітря в праву плевральну порожнину зі стисненням легені, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя .

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження по суті судом забезпечено дотримання вимог ст. ст. 22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, безпосередності, диспозитивності, оскільки судом досліджені всі докази, надані сторонами, та забезпечені за клопотанням сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні провину не визнав та пояснив, що злочину не вчиняв, не пам`ятає якого це було числа, у вечері, близько 21 години повертався додому, співав пісні. Захотілося закурити. Побачив, як поблизу магазину сидить ОСОБА_8 з незнайомим чоловіком, вони випивали. Підійшов до них, попросив підкурити, чоловік у відповідь його вдарив в обличчя, на що він йому дав ляпас по обличчю долонею. ОСОБА_9 в цей час десь пішла. Вони ще трохи потягалися і розійшлися. Обвинувачений заперечив, що наносив ОСОБА_10 тілесні ушкодження.

Показання обвинуваченого є допустимим джерелом доказів, оскільки отримані безпосередньо судом за процедурою згідно з положеннями ст. 351 КПК України, вони вказують на факти, що у своїй сукупності з іншими доказами не спростовують вчинення ним умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 , у той же час дані покази не відповідають об`єктивній дійсності та викликають у суду сумнів, оскільки спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, висловлені з контексту власного одностороннього аналізу інкримінованої йому події, не вказуючи про реальний зміст, що дає підстави для висновку про бажання обвинуваченого приховати його безпосередню участь в нанесенні потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Аналізуючи покази обвинуваченого, які отримані у відповідності до вимог КПК України, суд відхиляє їх у частині його непричетності до вчинення злочину і вважає, що вони не можуть бути доказом відсутності в його діях факту вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується такими доказами.

Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що 16.11.2023 в другій половині дня приїхав в с. Яснозір`я вантажним автомобілем за дошками на пилораму. Завантаження мало бути вранці, тому він залишив автомобіль на території підприємства та з хлопцями, які працювали на пилорамі, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , пішли до магазину, де сіли за столика, за сусіднім столиком перебували дві жінки ( ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ), які були знайомі хлопців, і вони до них згодом приєднались. У ОСОБА_13 був день народження, хлопці з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вживали ОСОБА_15 , а він за вечір випив дві пляшки пива, так як мав на наступний день їхати. Через деякий час пішла ОСОБА_14 , потім хлопці, він залишився із ОСОБА_13 , яку мав намір провести додому оскільки був пізній вечірній час. Коли вони підійшли до дороги, ОСОБА_13 стало зле, вона присіла на коліна, в цей час до них підійшов на той момент невідомий, а в подальшому встановлений, як ОСОБА_16 , та почав висловлював їй грубощі та вдарив останню. На зауваження потерпілого, ОСОБА_17 вдарив його в обличчя, та останній впав на землю. Після чого ОСОБА_18 умисно наніс ОСОБА_19 не менше 6 ударів ногою в область грудної клітини з правого боку, він почув хрускіт кісток та втратив свідомість. Як прийшов у себе, піднявся та пішов до машини. На наступний день не виходив з кабіни автомобіля, оскільки мав погане самопочуття, а саме біль в правій частині тіла та ушкодження на обличчі. Автомобіль загрузили, але він навіть не виходив, щоб його розтентувати, все це зробили хлопці на пилорамі. Також потерпілий, під час допиту вказав, що хоча і мав погане самопочуття однак був змушений завершити маршрут, під час поїздки постійно вживав обезболюючі таблетки, так як була сильна біль в правому боці та було важко дихати. Тому по прибуттю в м. Полтава, коли він вже не зміг іти у зв`язку із вкрай тяжким самопочуттям звернувся 22.11.2023 до закладу охорони здоров`я. Де було встановлено діагноз та проведено оперативне втручання. В подальшому потерпілий написав заяву про вчинення відносно нього злочину, та підтвердив правдивість своїх свідчень під час проведення слідчих дій.

Також, ОСОБА_19 в судовому засіданні, чітко вказав на ОСОБА_18 , як на особу яка нанесла йому тілесні ушкодження 16.11.2023, просив призначити йому максимальну міру покарання.

Крім того, потерпілий повністю підтримав заявлений ним цивільний позов, пояснив суду, що ОСОБА_4 завдав йому тяжких тілесних ушкоджень, спричинив йому сильний біль, була проведена операція, після якої він майже місяць не працював, мав тяжкий психологічний стан, не мав можливості утримувати родину, проходив реабілітацію.

Такі показання потерпілого є допустимим джерелом доказів, оскільки отримані за процедурою згідно з положеннями КПК України, вони вказують про дійсні обставини, які мали місце за указаний період та мають значення для цього кримінального провадження.

Показання потерпілого суд розцінює як логічні, послідовні та які базуються на обставинах, які відомі саме потерпілому, є об`єктивними і незалежними, оскільки він не пов`язаний відносинами з обвинуваченим, під час судового розгляду не здобуто будь-яких даних, які б свідчили про бажання потерпілого оговорити обвинуваченого з метою його безпідставного покарання. У даному випадку бажання сторони захисту поставити під сумнів покази потерпілого, не спростовують дійсні факти, які мали місце, підтверджуються сукупністю інших доказів, досліджених судом, та не приймаються судом як підстава для прийняття показів потерпілого як неправдивих.

Таким чином, аналізуючи показання потерпілого, які отримані у відповідності до вимог ст. ст. 23, 95, 353 КПК України, суд бере їх до уваги, і доходить висновку, що вони повністю відповідають та узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, стосуються фактів, які мали місце, і у силу ст. 85 КПК України вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які є предметом дослідження судом.

Свідок ОСОБА_20 , яка повідомила, що 16.11.2023 святкувала із подругою ОСОБА_14 своє день народження, поблизу магазину в АДРЕСА_3 . до них приєднались ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_21 , вживали алкоголь, через деякий час всі розійшлися, і вони залишились у двох з ОСОБА_21 , він погодився провести її. Тілесних ушкоджень на ОСОБА_21 не було, він не був в стані алкогольного сп`яніння, так як вживав пиво. Коли вони підійшли до її велосипеда, їй стало зле, вона присіла. В цей час до них підійшов ОСОБА_16 , ногою вдарив їй по ребрах та грубо попросив сірники. ОСОБА_21 її захистив та зробив ОСОБА_18 зауваження, запитав, що ти робиш, вона ж жінка. Після чого свідок почула як ОСОБА_18 сказав, ОСОБА_21 , що на кого він пішов та вона почула глухий удар, злякалася за своє життя і почала тікати. Конфлікт, між ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , не спостерігала, оскільки сильно злякалась, але вказала, що окрім ОСОБА_18 , ОСОБА_21 нікого більше не було та вона чула тупі удари (сприймала наче удари по тілу) та зрозуміла, що ОСОБА_22 . У зв`язку із тим, що вона боялась за своє життя і здоров`я вона вирішила втекти із місця події, перелізши через паркан до першого видимого будинку, а саме до ОСОБА_23 , якому розповіла очевидцем якої події вона була та попрохала відвести її додому.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснив, що 16.11.2023 відпочивали в одній компанії з ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Вживали алкогольні напої, всі крім ОСОБА_21 , який пив пиво, пили ОСОБА_15 . Конфліктних ситуацій між ними не відбувалося, потерпілий ОСОБА_29 не скаржився на здоров`я та в останнього були відсутні тілесні ушкодження. Через деякий час свідка з святкування забрав його син. Про обставини, за яких ОСОБА_29 отримав тілесні ушкодження дізнався через два дні. На наступний день вони грузили машину Пайтини ОСОБА_21 , але той з неї навіть не виходив. Тентував автомобіль ОСОБА_30 .

Свідок ОСОБА_31 суду пояснив, що 16.11.2023 відпочивали в одній компанії з ОСОБА_25 , ОСОБА_32 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Вживали алкогольні напої, всі крім ОСОБА_21 , який пив пиво, пили ОСОБА_15 . Конфліктних ситуацій між ними не відбувалося, потерпілий ОСОБА_29 не скаржився на здоров`я та в останнього були відсутні тілесні ушкодження. ОСОБА_33 пішов ОСОБА_12 , потім ОСОБА_14 , потім пішов свідок.

На наступний день свідок бачив ОСОБА_34 , так як вони грузили його автомобіль, останній не виходив з кабіни, повідомив, що його побили. Пайтина скаржився на біль спині та ребрах. Свідок бачив, що обличчя Пайтини побите.

Свідок ОСОБА_35 суду пояснила, що 16.11.2023 відпочивали в одній компанії з ОСОБА_25 , ОСОБА_32 , ОСОБА_27 та ОСОБА_26 . У ОСОБА_13 був день народження, Вживали алкогольні напої, всі крім ОСОБА_21 , який пив пиво, пили ОСОБА_15 . Конфліктних ситуацій між ними не відбувалося, потерпілий ОСОБА_29 не скаржився на здоров`я та в останнього були відсутні тілесні ушкодження. Близько 20 години 30 хвилин свідок пішла додому. В 21 годину 30 хвилин ОСОБА_36 надіслала їй смс повідомлення, в якому запитала, чому вона її залишила в магазині та повідомила, що її побили, по голосу то був ОСОБА_16 . На наступний день ОСОБА_27 розповіла, що коли вони залишилися з ОСОБА_37 , до них підійшов ОСОБА_16 , попросив підкурити, вдарив її та вона втекла, так як почалася бійка

Показання свідків отримані за процедурою згідно з положеннями КПК України, безпосередньо надані в судовому засіданні, є послідовними, логічними, узгоджуються з іншими доказами у справі, відсутні будь-які сумніви щодо їх правдивості, а тому суд вважає їх належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні.

З протокол прийняття заяви про вчинення злочину від 22.11.2023 вбачається, що потерпілий ОСОБА_19 повідомляє, що 16.11.2023 в с. Яснозіря Черкаського району йому нанесли тілесні ушкодження.

Суд зауважує, що протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення не встановлює чи підтверджує обставини кримінального правопорушення, а лише є документом, в якому викладається інформація про вчинення кримінального правопорушення, що є підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З електронного рапорту Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області слідує, що 22.11.2023 до 2 міської лікарні м. Полтави був доставлений ШМД ОСОБА_6 з тілесними ушкодженні. При наданні пояснень, останній повідомив, що отримав тілесні ушкодження 6 днів тому в Черкаській області.

В протоколі огляду місця події від 05.12.2023 за адресою АДРЕСА_3 , проведеного за участі свідка ОСОБА_20 , проведено огляд ділянки поблизу магазину, де був вчинений злочин.

З протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_38 , вбачається, що свідок детально розповіла про місце події, відстань учасників один від одного, та кількість ударів несених потерпілому.

В протоколі огляду предмету за участі свідка ОСОБА_20 , зафіксовано, що під час пергляду відео з камери відео спостереження від 16.11.2016 та свідок вказала, що наявний голос ОСОБА_18 та ОСОБА_21 , які конфліктують. Також, наявні чутні звуки нанесення ударів.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_39 , вбачається, потерпілий детально показав, за яких обставин та в які частини тіла ОСОБА_4 наніс йому тілесні ушкодження.

Згідно з висновком експерта № 02-01/1092 у ОСОБА_6 мали місце ушкодження: травма грудної клітини з переломами ребер справа, попаданням повітря в праву плевральну порожнин зі стисненням легені. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів (предмету) по давності виникнення можуть відповідати часу вказаному в постанові про призначення експертизи та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя. Тілесні ушкодження не могли виникнути внаслідок само ушкодження, внаслідок падіння з висоти власного зросту, з положення стоячи, з наступним ударом об площину або травмуючий об`єкт. Тілесні ушкодження, у Пайтини могли виникнути за обставин, на які він вказував під час проведення слідчого експерименту. Виявленні у Пайтини тілесні ушкодження, могли виникнути від нанесення ударів ногою .

Допитаний в судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту, експерт ОСОБА_40 суду пояснив, що він надав вищевказаний висновок. Тілесні ушкодження в Пайтини ОСОБА_21 були від дії травматичної сили. При переломі ребра була пошкоджена плевра і почало попадати повітря та стиснуло легені. Експерт пояснив, що ОСОБА_19 після отримання тілесних ушкоджень 16.11.2023 року міг рухатися, керувати автомобілем, хоча і відчував біль, а від перелому ребра був розрив плеври, але не значний і тому повітря набралося за чотири дні в плевральну порожнину, потім стиснуло легеню, відбувся гемототоракс, що є тяжким тілесним ушкодженням, як таке, що небезпечне для життя

Сукупність наведених фактів спростовує версію обвинуваченого та захисту, що ОСОБА_4 дав лише ляпас Пайтині, а останній міг отримати тілесні ушкодження вже після 16.11.2023 року, та сприймається як бажання обвинуваченого уникнути відповідальності в такий спосіб.

Незгода сторони захисту з наданими стороною обвинувачення доказами у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання доказів недопустимими, а є лише способом захисту обвинуваченого і його намаганням спростувати докази, які об`єктивно вказують на вчинення ним злочину, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Намагання сторони захисту переконати суд в тому, що обвинувачений не наносив потерпілому тілесних ушкоджень, так як потерпілий після бійки 16.11.2023 року рухався, керував автомобілем, а за допомогою до лікарні звернувся лише 22.11.2023 року, не спростовує вчинення відносно потерпілого ОСОБА_6 . саме обвинуваченим ОСОБА_4 протиправного заподіяння шкоди його здоров`ю, що спричинило тяжкі наслідки, та не виправдовує скоєне ним. Суд в даному випадку бере до уваги те, що пояснення потерпілого, свідків, досліджені письмові докази, пояснення експерта, в своїй сукупності дають можливість зробити висновок, щодо наявності вини ОСОБА_4 в пред`явленому йому обвинуваченні.

З огляду на наведене, інші доводи сторони захисту не спростовують провину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину за встановлених судом обставин.

При ухваленні вироку стосовно обвинуваченого суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена «поза розумним сумнівом» і зібраних доказів достатньо для визнання його винними, адже його винуватість підтверджується вище проаналізованими як прямими, так і не прямими доказами, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою, послідовні та безспірно доводять винуватість обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.

Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю.

При обранні виду та міри покарання суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений раніше судимий, на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, під час перебування в Черкаському слідчому ізоляторі характеризується посередньо.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

Посилання сторони обвинувачення на таку обставину як щире каяття не знайшло свого підтвердження, оскільки ОСОБА_4 вину не визнав, свою поведінку не осудив, жодних дій, які б свідчили, що він жаліє з приводу вчиненого не вчинив. Крім того, факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення і в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах справи також відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений кається.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд бере до уваги те, що ОСОБА_4 неодноразово порушував правила та умови адміністративного нагляду встановлені судом, притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 (вчинення домашнього насильства відносно батька, що підтверджується, даними з адмінпрактики Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставин його вчинення, його відношення до вчиненого, зважаючи на відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих вину обвинуваченого обставин, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та наслідки, суд вважає, що покаранням необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, визначене у межах, установлених у санкції ч. 1 ст. 121 КК України, у вигляді позбавлення волі. Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України не вбачається.

В ході розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_6 , пред`явив до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок завдання йому тяжких тілесних ушкоджень. Просить суд стягнути на його користь з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 100000 гривень 00 коп. та витрати понесені на правову допомогу в розмірі 15000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 та йогопредставник - адвокат ОСОБА_7 цей цивільний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, з викладених у ньому підстав.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов не визнав, зазначивши, що кримінальне правопорушення він не вчиняв, тілесних ушкоджень ОСОБА_6 не наносив.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримала позицію свого підзахисного.

Даний цивільний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У статті 23 ЦК України закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню суд також враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц стосовно того, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вина обвинуваченого у спричиненні шкоди потерпілому ОСОБА_41 в судовому засіданні доведено повністю.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 було завдано тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя. Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_4 .

Встановлено, що у зв`язку отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 зазнав сильних фізичних та душевних переживань та страждань. Через вказані обставини у ОСОБА_6 порушився нормальний хід життя, він тривалий час перебував на лікуванні та був непрацездатним, в наслідок чого погіршився психоемоційний стан: виникла емоційна пригніченість. Отримані тілесні ушкодження призвели до певної зміни обставин життя, обумовили несприятливі зміни психоемоційної сфери особистості, обмежили його соціальне функціонування. Тимчасова відірваність від соціального життя та побоювання за свій подальший стан здоров`я, призвели до порушення сну, емоційної напруги та нервозності. Крім того, під час перебування на лікуванні та реабілітації потерпілий був у скрутному матеріальному становищі, був позбавлений працювати та утримувати родину, потерпілий одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей та одну повнолітню. Позбавлений можливості працювати потерпілий не міг матеріально забезпечувати родину, що також відобразилося на його емоційному стані та завдавало йому страждань. У такий спосіб ОСОБА_6 була заподіяна моральна шкода.

Як вбачається із пред`явленого позову розмір своїх душевних переживань потерпілим оцінюється у сумі 100000 грн.

У постанові ВС від 03.10.2019 у справі № 709/1173/17, постанові ВС від 23.03.2023 у справі № 127/35822/21, постанові ВС від 31.01.2023 у справі № 535/171/20 та інших зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням: характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо); стану здоров`я потерпілого; тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах; ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, якщо потерпілий посилається на втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, кожну з них необхідно довести.

Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що моральна шкода потерпілому ОСОБА_6 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого і полягає вона в тому, що в результаті отриманих тяжких тілесних ушкоджень, потерпілому була задано фізичного болю, проведено операцію, він тривалий час перебував на лікуванні та реабілітації.

Виходячи із засад розумності, виваженості, співмірності та справедливості, враховуючи характер і обсяг фізичних та душевних страждань, а також і те, що моральну шкоду не можливо відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, суд вважає, що позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає за необхідне визначити заподіяну потерпілому моральну шкоду в розмірі 80 000 грн. Саме така сума на думку суду є справедливою по відношенню до потерпілого, та надасть йому можливість відновити його психоемоційний стан та здоров`я на скільки це можливо.

При цьому суд також виходить із загальних засад кримінального провадження - принципів верховенства права, рівності перед законом і судом, принципу поваги до людської гідності, змагальності та доведеності перед судом переконливості поданих доказів. Суд приходить до твердого переконання, що визначений розмір завданої моральної шкоди є достатнім і співмірним.

Також потерпілим ОСОБА_6 заявлено про відшкодування витрат на правову допомогу у цьому кримінальному провадженні в розмірі 15000 грн. Вказаний розмір правової допомоги розрахований, виходячи із обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт адвокатом ОСОБА_7 , а саме: правовий аналіз наданих матеріалів, Визначення шляхів захисту 3000,00 грн.; надання усної консультації клієнту 3000,00 грн.; збір, сканування, систематизація документів необхідних для подання цивільного позову 4000, 00 грн.; підготовка та подання цивільного позову - 5000,00 грн. Така вартість робіт, наданих адвокатом, обумовлена договором про надання правої допомоги.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на правову допомогу суд виходить із такого.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони (Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 753/10228/20, провадження № 51-5868км21).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), що підтверджується відповідними висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, до яких належать, зокрема, і витрати на правову допомогу, що, у відповідності до ст. 91 КПК України, є предметом доказування у кримінальному провадженні.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, з метою захисту своїх прав потерпілим ОСОБА_6 було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_7 .

Так, на підтвердження понесених потерпілою витрат на правову допомогу представником потерпілої надано: копія договору про надання правової допомоги від 29.01.2024 року; копію; квитанцію про сплату послуг від 10.02.2024 року 15000,00 грн.; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 10.02.2024 року; ордер.

Щодо правової допомоги на стадії судового розгляду, суд зазначає, що адвокат займався підготовкою справи до розгляду шляхом ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, подав письмові клопотання до суду, ним було складено та підготовлено позовну заяву з додатками, та адвокат приймав участь у судових засіданнях.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що потерпілий отримав адвокатські послуги на стадії судового розгляду кримінального провадження, суд вважає за необхідне стягнути на його користь витрати на професійну правову допомогу.

З урахуванням наведеного, суд приходить висновку, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_42 , в частині стягнення витрат на правову допомогу, підлягають задоволенню та з обвинуваченого на його користь слід стягнути в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу грошову суму в розмірі 15000 грн.

Долю речових доказів вирішити відповідно ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту фактичного затримання 20 грудня 2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку позбавлення волі ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього увязнення з розрахунку один день попереднього увязнення за один день позбавлення волі за період з 20 грудня 2023 року по день набрання вироком законної сили.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:

-медична карта стаціонарного хворого № №8680 на ім`я ОСОБА_6 , 12.08.1983 з КП «2-га міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», яка повернута у медичний заклад, - залишити в медичному закладі 2-га міська клінічна лікарня Полтавської міської ради;

-оптичний диск з відеозаписом із камери зовнішнього спостереження поряд із продуктовим магазином, що за адресою: АДРЕСА_3 , який приєднано до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1