ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/480/24 Справа № 317/1438/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 18 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00047 та №0002613, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Токмака Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 18 вересня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 24 березня 2021 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06 січня 2021 року по 11 червня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 15 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, вчинених за наступних обставин.

05 листопада 2020 року у період часу з 13.00 год. по 16.00 год., точного часу в ході судового розгляду встановити не видалось за можливе, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , після чого, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, підійшов до віконного отвору, де за допомогою заздалегідь заготовленого предмету шляхом віджиму металопластикової рами відкрив вікно, через яке проник до житлового будинку, що належить потерпілій ОСОБА_10 , звідки зі спальної кімнати таємно викрав грошові кошти в сумі 15 000,00 грн., що знаходилися в шафі.

У подальшому ОСОБА_7 покинув територію домоволодіння з викраденими грошовими коштами та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 15 000,00 грн.

Крім того, 24 лютого 2021 року приблизно о 10.30 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження вікна проник до приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав: золотий перстень 583 проби, вагою 10 г, діаметром 22 мм, вартість якого становить 9 882,90 грн., який належить потерпілому ОСОБА_11 ; грошові кошти в сумі 10 000,00 грн., 4 000 доларів США (за курсом НБУ станом на 24 лютого 2021 року один долар США коштує 27,8976 грн.); золоте кільце 583 проби, вагою 5 г, діаметром 19 мм, вартість якого становить 4 941,45 грн.; золоте кільце 583 проби, вагою 5 г, діаметром 19 мм, вартість якого становить 4 941,45 грн.; золотий ланцюжок 583 проби, вагою 5 г, довжиною 50 см, вартість якого становить 4 941,45 грн.; золоті сережки 583 проби, вагою 3 г, вартість яких становить 2 964,87 грн.; золоте кільце 583 проби, вагою 3 г, діаметром 19 мм, вартість якого становить 2 964,87 грн.; мобільний телефон марки «Нокіа» 6233 чорного кольору, вартість якого становить 233,32 грн., які належать потерпілій ОСОБА_12 .

У подальшому ОСОБА_7 покинув територію вказаного домоволодіння з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 9 882,90 грн., а потерпілій ОСОБА_12 на суму 142 577,81 грн.

Крім того, 24 березня 2021 року приблизно о 10.50 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження вікна проник до приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав: грошові кошти в сумі 1 600,00 грн.; золоту печатку 585 проби, вагою 5,1 г, діаметром 18 мм, вартість якої становить 5 779,78 грн.; золоте обручальне кільце 585 проби, вагою 2,5 г, діаметром 16 мм, вартість якого становить 2 833,23 грн.; золоте обручальне кільце 92 проби, вагою 2,6 г, діаметром 17 мм, вартість якого становить 3 189,21 грн.; золоту каблучку 585 проби, вагою 2,7 г, діаметром 17 мм, вартість якої становить 3 059,88 грн.; золоту каблучку 585 проби, вагою 2,6 г, діаметром 17 мм, вартість якої становить 2 946,55 грн.; золоте кільце 585 проби, вагою 4,1 г, діаметром 18 мм, вартість якого становить 4 646,49 грн.; золоте кільце 585 проби, вагою 1,1 г, діаметром 17 мм, вартість якого становить 1 246,62 грн.; золоте обручальне кільце 375 проби, вагою 4,6 г, діаметром 16 мм, вартість якого становить 5 213,13 грн.; золоте кільце 585 проби, вагою 4,1 г, діаметром 17 мм, вартість якого становить 2 613,31 грн.; золоте кільце 585 проби, вагою 4,9 г, діаметром 17 мм, вартість якого становить 5 553,12 грн.; золоте кільце 583 проби, вагою 5 г, діаметром 17 мм, вартість якого становить 4 941,45 грн.; одну пару золотих сережок 585 проби, вагою 1,6 г, вартість яких становить 1 813,26 грн.; золоті сережки 585 проби, вагою 1,8 г, вартість яких становить 2 039,92 грн.; золотий годинник 585 проби з надписом на циферблаті «Чайка», виготовлений в СРСР, вагою 20,7 г, вартість якого становить 23 459,10 грн.; золотий ланцюжок 585 проби, вагою 1,9 г, розміром 50 см, вартість якого становить 2 153,25 грн.; золотий ланцюжок 585 проби, вагою 2 г, розміром 46 см, вартість якого становить 2 266,58 грн.; золотий кулон 585 проби, вагою 0,7 г, вартість якого становить 793,30 грн.; золотий кулон 585 проби, вагою 4 г, вартість якого становить 4 533,16 грн.; золотий кулон 585 проби, вагою 0,5 г, вартість якого становить 566,65 грн.; 2 золотих кулона 585 проби, вагою 2 г, вартість яких становить 4 533,16 грн.; золотий кулон 585 проби, вагою 3,2 г, вартість якого становить 3 626,53 грн.; золотий кулон з білого золота 585 проби, вагою 0,6 г, вартість якого становить 679,97 грн., які належать потерпілій ОСОБА_13 .

Після чого ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину з викраденим майном, отримавши можливість розпорядитися ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 90 087,65 грн.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, виключити з обвинувачення епізоди скоєння злочинів 24 лютого 2021 року та 24 березня 2021 року, призначити більш м`яке покарання.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд розглянув справу упереджено та з обвинувальним ухилом. Вказує, що суд безпідставно не задовольняв його клопотання та скарги, порушив його право на захист, відмовив у допиті свідка ОСОБА_14 та потерпілої ОСОБА_13 . Зазначає, що судом не було його допитано. Вважає, що при призначенні покарання не було взято обставини, що пом`якшують покарання, а саме, що він одружений, його сімейний стан, наявність матері, яка є пенсіонером та інвалідом, тяжку хворобу. Вказує, що суд взяв до уваги недопустимі докази. Звертає увагу, що суд у вироку нічого не вказав про заставу.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, виключити з обвинувачення епізоди скоєння крадіжок 24 лютого 2021 року та 24 березня 2021 року, призначити більш м`яке покарання.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на місці скоєння злочину жодного разу не було затримано ОСОБА_7 , так як він там не знаходився, його було затримано 24 березня 2021 року в смт. Кушугум, де невідомою особою було скоєно крадіжку за адресою: АДРЕСА_5 , а вилучені у ОСОБА_7 . ювелірні вироби він придбав у раніше незнайомої особи ОСОБА_15 на грошові кошти, які йому передала його знайома ОСОБА_14 , однак суд відмовив обвинуваченому допитати як свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які могли підтвердити вказаний факт. Вважає, що причетність ОСОБА_7 до скоєних всіх злочинів в суді стороною обвинувачення не доведена, суд не взяв до уваги доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_7 , не дотримався неупередженості, став на бік обвинувачення. Вказує, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочинів за ч.3 ст.185 КК України не визнав повністю, а дослідженні в суді докази є недопустимі, про що не одноразово було заявлено обвинуваченим і захисником та з чим суд частково погодився, виключивши їх, але інші - такі самі докази, визнані як допустимі. Зазначає, що впізнання ОСОБА_7 проводилось по фотокарточці, яку могли раніше показувати свідкам, при цьому ОСОБА_7 в той час був затриманий і ніщо не заважало провести впізнання саме особи. Вказує, що впізнання проводилось з грубими порушеннями, а саме: поняті не приймали участі, а підпис ставили в незаповнених протоколах, тому в суді не змогли підтвердити факт їх участі. Вважає, що було порушено право на захист ОСОБА_7 , який наполягав на залучені захисника при його затриманні та проведенні слідчих дій, але йому було безпідставно відмовлено. Звертає увагу, що обвинувачений характеризується позитивно, має на утриманні пристарілу матір, яка є інвалідом, тяжко хвора та перебуває на тимчасово окупованій території. Вважає, що суд безпідставно виключив обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю правопорушення, які вказані в обвинувальному акті. Звертає увагу на наявність родинних зв`язків у обвинуваченого. Вважає, що судом не вмотивовано неможливість застосування ст.ст. 69, 75, 76 КК України та неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги, просили задовольнити в повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду провадження, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника на те, що суд порушив вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, судовий розгляд за провадженням проведено неповно, є необгрунтованими.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Обвинувачений ОСОБА_7 спочатку по епізоду, де потерпілою є ОСОБА_10 , визнав вину, цивільний позов визнав, а щодо інших інкримінованих йому епізодів крадіжок заперечував свою винуватість. Надалі, під час судового розгляду обвинувачений неодноразово заперечував свою винуватість у вчиненні усіх інкримінованих йому злочинів. Уході виконання головуючим вимог ст. 348 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 погодився давати показання останнім, на неодноразові пропозиції головуючого судді надати показання на визначеній в обсягу та порядку дослідження доказів стадії обвинувачений у судовому засіданні 11 вересня 2023 року відмовився, послався на небажання бути допитаним до допиту потерпілої ОСОБА_13 , а після роз`яснення головуючим того, що допит потерпілої ОСОБА_13 за клопотанням прокурора був виключений із обсягу та порядку дослідження доказів через перебування даної потерпілої за кордоном та об`єктивну неможливість її допиту, обвинувачений знову відмовився бути допитаним, що не суперечить ст. 63 Конституції України.

Разом з тим, незважаючи на невизнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 , у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у кримінально-караних діяннях зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу змісту показань потерпілих та свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили його винуватість; протоколами огляду місця події, обшуку, огляду речей та пред`явлення речей для впізнання, висновками судових експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_10 , яка в суді першої інстанції вказувала на обставини вчинення щодо неї злочину, а саме пояснила, що із ОСОБА_7 раніше вона не була знайома. 05 листопада 2020 року вона хотіла поїхати до с. Приморське провідати тітку, десь після 16.00 год. вона прийшла додому і побачила, що у неї відкрита калитка, двері були зачинені та не були зламані. Пройшовши у коридор вона побачила, що у кімнаті усі речі розкидані, а у дальній кімнаті було відкрите вікно, впали квіти з підвіконня. Гроші лежали у шафі у відділенні з зимовими речами. У неї викрадено 15 000,00 грн. Телевізор вже стояв біля вікна, приготовлений для викрадення.

Крім того, суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_7 послався на показання потерпілої ОСОБА_12 , яка в суді першої інстанції вказувала на обставини вчинення щодо неї злочину, а саме пояснила, що обвинуваченого не знає, перший раз побачила у слідчого. 24 лютого вони з чоловіком пішли до лікарні, пробули там півтори години, а коли об 11.30 год. вона прийшла додому, то побачила, що у них відкрите пластикове вікно в кухні. Вона зрозуміла, що була крадіжка. З шафи було все викладено, у неї були викрадені 4 000,00 доларів США і приблизно 40 грамів золота сережки, ланцюжки. Вони викликали поліцію. У них в будинку почали проводити слідчі дії, знайшли один відбиток. Також у неї викрали мобільний телефон «Нокіа». Все було в одній кімнаті. Їй нічого не відшкодовано, нічого не повернуто.

Судом також наведено у вироку показання свідка ОСОБА_16 , який під час допиту у суді першої інстанції повідомив, що є старшим оперуповноваженим ВП №6 Запорізького РУП приблизно з 2020 року. Обвинуваченого знає, оскільки затримував його. У 2018 році він супроводжував матеріали щодо крадіжок, вчинених ОСОБА_7 24 березня 2021 року він разом з оперуповноваженим ОСОБА_17 відпрацьовували територію смт.Кушугум, коли на вул.Феросплавній вони помітили ОСОБА_7 , який виходив з двору будинку АДРЕСА_5 . Оскільки вони знали хто це, вони прослідували за ним та, коли він зупинився на зупинці, під`їхали на службовому автомобілі і спитали, чи є у нього заборонені речі, на що він з кишені добровільно дістав зіп-пакети, у яких знаходились золоті прикраси, а також грошові кошти. Він пояснив, що золоті прикраси належать його дружині, а приїжджав він до знайомого. Після цього ОСОБА_17 направився до будинку №11, а свідок залишився з ОСОБА_7 , через деякий час повернувся ОСОБА_17 і повідомив, що за вказаною адресою здійснена крадіжка. Вони викликали слідчо-оперативну групу. Приїхав слідчий, який затримував ОСОБА_7 та вилучав майно. У ОСОБА_7 були вилучені прикраси та гроші, а його самого затримано в порядку ст. 208 КПК України. З будинку ОСОБА_7 виходив один, на зупинці був один. Бирок та документів із золотом не було. ОСОБА_7 затримали на зупинці на відстані 100-200 м від будинку потерпілих приблизно об 11-12 год. Він особисто бачив, як ОСОБА_7 виходив із калитки будинку потерпілих. Після того як ОСОБА_7 вийшов з калитки, то він увесь час був у полі їх зору доки не дійшов до зупинки. Коли він дійшов до зупинки, то вони під`їхали до нього.

Суд послався у вироку й на показання свідка ОСОБА_17 , який є оперуповноваженим ВП №6 Запорізького РУП та надав пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_16 .

Наведено судом першої інстанції у вироку і показання свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що ОСОБА_10 це його колишня сусідка, ОСОБА_7 він не знає, ніколи не бачив до дня вчинення злочину. Вранці він сидів в автомобілі, прогрівав його, коли побачив як з АДРЕСА_6 спускається чоловік, як потім виявлось це був ОСОБА_7 , та розглядає буд. АДРЕСА_7 , в якому проживала ОСОБА_10 . Побачивши, що свідок на нього дивиться, ОСОБА_7 дістав телефон і зробив вигляд, що з кимось спілкується. Він прогрів автомобіль і поїхав. ОСОБА_7 розглядав будинок, подвір`я ОСОБА_10 , заглядав за паркан.

Також, суд обгрунтовано послався на показання допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що потерпіла ОСОБА_10 її сусідка. ОСОБА_7 вона бачила у день, коли пограбували сусідку, біля двору сусідки. Він стояв біля калитки, біля воріт. Вони привітались, у них зав`язалась розмова, під час якої він спитав, чи вдома сусідка, він бажає придбати будинок. Вона нічого не знала про це. ОСОБА_7 виглядав підозріло. Вона сказала, що сусідка на роботі, скоро повернеться. Він зробив вигляд, що йде від калитки. Вона пішла до свого будинку. На вечір стало відомо, що сусідку пограбували.

Апеляційний суд вважає, що показання потерпілої та свідків по справі були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, - часу, місця, способу вчинення кримінальних правопорушень та осіб, які їх вчинили.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_7 у зазначених злочинах, про що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 .

Крім того, показання потерпілих та свідків, допитаних судом першої інстанції, об`єктивно підтверджені даними протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 05 листопада 2020 року, 24 лютого 2021 року та від 24 березня 2021 року, якими зафіксовано отримання від потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заяв про вчинення крадіжок їхнього майна невстановленою особою.

Суд першої інстанції в обгрунтування винуватості ОСОБА_7 обгрунтовано послався на протокол огляду місця події від 05 листопада 2020 року з фототаблицями та план-схемою до нього, відповідно до якого місцем проведення огляду є буд. АДРЕСА_3 , під час якого зафіксовано обстановку у будинку після вчинення злочину. Під час огляду місця події виявлено та вилучено:у верхній середній частині телевізора слід папілярного узору руки; з внутрішньої сторони рами вікна на відстані 83 см від нижнього лівого куту рами 2 сліди структури матеріалу; змив речовини з задньої поверхні корпусу телевізора; змив речовини з поверхні дверей серванту із зовнішньої сторони; бавовняна шапка, що знаходилась перед сервантом на підлозі; подарункова листівка у вигляді паперового конверту.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 грудня 2020 року, відповідно до яких у присутності понятих свідок ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка 02 листопада 2020 року приблизно о 08.00 год. знаходилась біля буд. АДРЕСА_3 , а свідок ОСОБА_19 впізнала ОСОБА_7 як особу, яка 05 листопада 2020 року у період часу з 10.00 год. по 10.50 год. стояла біля домоволодіння сусідів, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, судом досліджено та наведено у вироку дані, що містяться у висновках експертів № 1-903 від 12 листопада 2020 року та №СЕ-19/108-21/542-ТР від 15 січня 2021 року, а також у довідці Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/108/10/4-30419-2020 від 18 листопада 2020 року, з яких слідує, що слід папілярного узору руки, який був вилучений 05 листопада 2020 року у ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , придатний для ідентифікації особи, яка його залишила, та залишений великим пальцем лівої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на рапорт від 24 березня 2021 року, відповідно до якого 24 березня 2021 року об 11.16 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 24 березня 2021 року об 11.06 год. за адресою: АДРЕСА_5 затримали ОСОБА_7 , який вилазив з будинку, можливо щось вкрав. Заявником є поліцейський із прізвищем ОСОБА_17 .

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на протокол огляду місця події від 24 лютого 2021 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого місцем проведення огляду є територія домоволодіння АДРЕСА_4 , під час якого виявлено місце проникнення, а саме вікно, розмірами 1,6х1,5 м, яке розташоване з лівої сторони від вхідних дверей, при огляді якого на одній частині розміром 0,85х1,12 м виявлено на відстані 11 см від низу слід віджиму. Біля вікна (місце проникнення) стоїть дерев`яна тумба коричневого кольору, на якій знаходиться металевий секатор з пластмасовою ручкою. Під час огляду території домоволодіння у напрямку городу до АДРЕСА_8 , яка огороджена сіткою рабицею, виявлено можливе місце проникнення, а саме сітка рабиця відігнута від металевого стовбура. Під час огляду на підвіконні місця проникнення було виявлено два сліди низу взуття: один (21,8 см), який направлений у бік приміщення та відобразився малюнок у вигляді стріли, а також неправильних геометричних фігур у п`яточній зоні та у вигляді косих чотирикутників та сітки у підлитковій частині, фрагмент сліду взуття №2 направлений у бік вікна та відобразився малюнок у виді стрілки та неправильних геометричних фігур, має розміри близько 6х21 см. У ході огляду вилучено: з бокової поверхні паркану із сітки рабиці (місце проникнення) змив та мікрооб`єкти; зразок ґрунту біля паркану, ймовірного місця проникнення до двору; секатор; мікрооб`єкти з віконного отвору з середини рухомої частини вікна будинку; змиви з лівої бокової та правої бокової частини вікна; зліпок сліду злому; з підвіконня вікна кухні 2 фрагменти низу взуття; з ручки шафи вилучено змив; з поверхні шафи білого кольору та шафи коричневого кольору, де знаходились гроші, зроблено змив; фрагмент низу сліду взуття в приміщенні кімнати № 4 на відстані близько 35 см від дверного отвору та близько 17 см від правої стіни; 2 сліди структури матеріалу з зовнішньої сторони лівої планки рухомої частини вікна з вулиці до приміщення № 2 (кухня); 3 сліди папілярних узорів.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол обшуку від 25 березня 2021 року та відеозаписом, відповідно до якого місцем проведення обшуку є територія домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживав обвинувачений ОСОБА_7 . У ході проведення даної слідчої дії виявлено та вилучено: у прихожій кімнаті три пари взуття ECCO ULTRA-MODA чорного кольору, REEBOK чорного кольору, «СORE-TEX» ADDIDAS TERREX; у спальній кімнаті намисто.

Також судом досліджено та наведено у вироку дані, що містяться у висновку експерта № СЕ-19/108-21/4035-ТР від 02 квітня 2021 року, згідно з яким слід, розміром 216х74 мм, вилучений 24 лютого 2021 року під час огляду місця події по АДРЕСА_4 , був залишений кросівкою на праву ногу із написами «ECCO» на зовнішніх елементах, що була вилучена 25 березня 2021 року під час проведення обшуку території домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживав обвинувачений ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції обгрунтовано як на доказ винуватості ОСОБА_7 послався на дані, що містяться у довідці, виданій начальником управління діловодства Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України ОСОБА_20 № 61-0037/31439 від 12 квітня 2021 року, згідно якої станом на 24 лютого 2021 року офіційний курс гривні до іноземної валюти долару США становить 1 до 27,8976, а також дані, що містяться у висновку експерта № 1173/21 від 05 квітня 2021 року, відповідно до якого ринкова вартість досліджуваних об`єктів станом на 24 лютого 2021 року без урахування ПДВ становила: золотий перстень 583 проби, вагою 10 г, діаметром 22 мм 9 882,90 грн.; золоте кільце 583 проби, вагою 5 г, діаметром 19 мм 4 941,45 грн.; золоте кільце 583 проби, вагою 5 г, діаметром 19 мм 4 941,45 грн.; золотий ланцюжок 583 проби, вагою 5 г, довжиною 50 см 4 941,45 грн.; золоті сережки 583 проби, вагою 3 г 2 964,87 грн.; золоте кільце 583 проби, вагою 3 г, діаметром 19 мм 2 964,87 грн.

Крім того, суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на протокол огляду місця події з план-схемою від 24 березня 2021 року, відповідно до якого місцем події є територія домоволодіння, розташована за адресою: АДРЕСА_5 . Під час проведення вказаної дії встановлено місце злому, а саме одностворчате металопластикове вікно, розмірами 140х130 см, що знаходиться з лівої сторони від дверей, на відстані 90 см від землі. Вилучено: 15 слідів пошкодження (злому) розмірами 0,1х0,3 мм до 0,3мм х1 см, 2 сліди пошкодження вікна, 2 сліди пошкодження з нижньої частини рами вікна (зовнішня сторона), 2 сліди структури матеріалу з зовнішньої сторони вікна у лівому нижньому куті вікна 2 фрагменти мікрооб`єктів зі зливки («ливневки» за протоколом) металопластикового вікна, зовнішньої та внутрішньої сторін його рами.

Дослідивши протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24 березня 2021 року, протокол огляду золотих виробів з фототаблицею від 25 березня 2021 року та протоколи пред`явлення речей для впізнання від 25 березня 2021 року та 05 квітня 2021 року, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що вилучені у ОСОБА_7 при затриманні грошові кошти в сумі 1 640,00 грн. та золоті вироби належать потерпілій ОСОБА_13 , яка впізнала їх під час проведення пред`явлення речей для впізнання від 25 березня 2021 року та 05 квітня 2021 року.

Позиція сторони захисту щодо невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, була предметом розгляду суду першої інстанції та обгрунтовано розцінена судом як бажання обвинуваченого ввести суд в оману стосовно фактичних обставин з метою уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що на місці скоєння злочину жодного разу не було затримано ОСОБА_7 , так як він там не знаходився, його було затримано 24 березня 2021 року в смт. Кушугум, де невідомою особою було скоєно крадіжку за адресою: АДРЕСА_5 , а вилучені у ОСОБА_7 . ювелірні вироби він придбав у раніше незнайомої особи ОСОБА_15 на грошові кошти, які йому передала його знайома ОСОБА_14 , не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено з матеріалів провадження, зокрема, пояснень допитаних у якості свідків оперуповноважених ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , вони побачили обвинуваченого, який виходив з домоволодіння АДРЕСА_5 , не втрачали його з поля зору допоки він не підійшов до зупинки, де останній видав їх викрадене майно, повідомивши, що воно належить його дружині, а був він у друга, при цьому працівником поліції ОСОБА_17 одразу було опитано сусідів та встановлено, що власники вищезазначеного домоволодіння вдома відсутні та обвинуваченого вони не знають. Крім того, з моменту як обвинувачений вийшов з домоволодіння і до того, які він прийшов на зупинку, останній ні з ким не зустрічався та нічого не купував.

Доводи захисника про необґрунтоване проведення впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_19 у той час, коли впізнання можна було провести за участі самого ОСОБА_7 , є безпідставними, оскільки жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено. Так само не передбачено й обов`язковості обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками.

Викладене узгоджується з позицією Верховного суду, що міститься у справі №742/2200/19 (пров. № 51-2565км20).

При цьому, в матеріалах провадження відсутні та захисником під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження факту того, що матір свідка ОСОБА_19 , у присутності якої було проведено впізнання особи за фотознімками, на той час була працівником Комунарівського ВП ГУНП, де проводилась вказана слідча дія, а тому доводи захисника в цій частині є необгрунтованими.

Крім того, хоча захисник і посилається на вказану обставину як на порушення вимог КПК України під час проведення впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_19 , разом з тим не обгрунтовує, яким чином вказаний факт впливає на належність та допустимість вказаної слідчої дії.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що протокол проведення впізнання особи за фотознімками за участі свідка ОСОБА_21 є недопустимим доказом з огляду на надані цим свідком та свідком ОСОБА_22 у судовому засіданні показання, відповідно до яких останні не змогли підтвердити факт участі у цій процесуальній дії, вже були враховані судом першої інстанції та визнані обґрунтованими, у зв`язку з чим суд виключив вказаний доказ з числа доказів винуватості ОСОБА_7 за епізодом від 24 лютого 2021 року через його недопустимість.

Безпідставними є посилання захисника на те, що вилучене під час обшуку взуття не належало обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки як слідує з матеріалів провадження та не спростовано під час апеляційного перегляду вилучений 24 лютого 2021 року під час огляду місця події по АДРЕСА_4 слід був залишений кросівкою на праву ногу із написами «ECCO» на зовнішніх елементах, що була вилучена 25 березня 2021 року під час проведення обшуку території домоволодіння АДРЕСА_2 . Саме за місцем проведення обшуку у той період часу проживав обвинувачений ОСОБА_7 , відтак він мав доступ до цього взуття та об`єктивну можливість його використовувати. Інші чоловіки в означений період часу не проживали за вищевказаною адресою та не мали доступу до цього взуття.

Доводи захисника щодо порушення права на захист обвинуваченого під час його затримання 24 березня 2021 року були предметом розгляду суду першої інстанції та обгрунтовано були визнані такими, що не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до позиції Верховного Суду, що міститься у постанові від 08 грудня 2022 року у справі № 686/23029/18, затримання особи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення є подією, несподіваною для його учасників, а тому здійснюється без ухвали слідчого судді. При цьому відсутність захисника під час затримання особи у випадку, передбаченому ст. 208 КПК України, не може вважатись порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Як слідує з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий одразу після вчинення однієї з інкримінованих йому крадіжок працівниками поліції, які одразу після цього викликали слідчо-оперативну групу. За змістом протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, відповідний центр безоплатної вторинної правової допомоги був повідомлений про факт затримання ОСОБА_7 з метою призначення йому захисника та захисник ОСОБА_23 отримав копію протоколу затримання ОСОБА_7 , на підтвердження чого поставив свій підпис у протоколі, та у подальшому здійснював захист ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, виходячи з фактичних обставин провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційних скарг за обставин, викладених у них, не має.

З урахуванням викладеного, виходячи з фактичних обставин провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, врахувавши наведені правові позиції, правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

При цьому всупереч доводам в апеляційних скаргах суд першої інстанції неодноразово намагався допитати обвинуваченого.

Так, у ході виконання головуючим вимог ст. 348 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 погодився давати показання останнім та своєї думки він не змінив і під час визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження.

11 вересня 2023 року у судовому засіданні у суді першої інстанції на неодноразові пропозиції суду надати показання на відповідній стадії, передбаченій для надання пояснень, обвинувачений ОСОБА_7 відмовився, послався на небажання бути допитаним до допиту потерпілої ОСОБА_13 , при цьому після роз`яснення головуючим того, що допит потерпілої ОСОБА_13 за клопотанням прокурора був виключений із обсягу та порядку дослідження доказів через перебування даної потерпілої за кордоном та об`єктивну неможливість її допиту, обвинувачений знову відмовився бути допитаним, що не суперечить ст. 63 Конституції України.

У судових дебатах обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що він ні у чому не винен, нічого не вчиняв.

Викладене свідчить про те, що судом першої інстанції вживались усі передбачені КПК України заходи, спрямовані на допит обвинуваченого, однак останній, користуючись своїми правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 42 КПК України, відмовився від надання пояснень, а тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про порушення судом вимог КПК України, а саме не допит обвинуваченого, є безлідставними.

Не заслуговують на увагу і твердження обвинуваченого та захисника про те, що суд безпідставно відмовляв у задоволенні клопотань сторони захисту про допит потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки як слідує з матеріалів судового провадження та журналів судових засідань усі клопотання сторони захисту розглядались у передбаченому КПК України порядку за участю учасників судового провадження у судових засіданнях, під час яких судом було з`ясовано думку учасників щодо заявлених клопотань та ухвалено на місці або у нарадчій кімнаті відповідні ухвали з обгрунтуванням мотивів та підстав винесених рішень.

Так, зокрема, суд першої інстанції заслухавши думку учасників судового провадження відмовив у задоволені клопотань сторони захисту про допит в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки обвинуваченим не було надано конкретних анкетних даних свідків та надані ним відомості свідчать про те, що ці свідками не були очевидцями інкримінованих йому епізодів крадіжки. Крім того, обвинувачений повідомив про їх наявність лише під час розгляду провадження у суді першої інстанції перед закінченням судового розгляду та переходу до судових дебатів, що було розцінено судом як зловживання своїми процесуальними права та намагання затягнути розгляд провадження.

Також обгрунтовано суд першої інстанції відмовив і у задоволенні клопотання сторони захисту у допиті потерпілої ОСОБА_13 , оскільки остання перебуває за кордоном та у зв`язку з цим об`єктивно неможливо здійснити її допит. Крім того, судом було задоволено клопотання прокурора про виключення її допиту із обсягу та порядку дослідження доказів.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку, як це зазначається в апеляційній скарзі обвинуваченого, чи зміни вироку, як це зазначається в апеляційній скарзі захисника.

Не можна погодитися з твердженнями апеляційних скарг сторони захисту стосовно того, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах останніх.

Той факт, що суд першої інстанції в оскаржуваному вироку не зазначив про визначення обвинуваченому розміру застави, не заслуговують на увагу, не є істотним порушенням вимог КПК України та підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суду, оскільки розмір застави обвинуваченого було визначено ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 21 серпня 2023 року.

Доводи ж обвинуваченого та захисника в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини кримінального провадження всебічно не досліджені, а саме під час огляду місця події не було допитано в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також не було допитано потерпілу ОСОБА_13 , є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.

Інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтами не спростована.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність виключення з пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення епізодів скоєння крадіжок 24 лютого 2021 року та 24 березня 2021 року, на чому наполягають в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та захисник.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про його особу, а також усі обставини провадження і дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання на підставі ст. 69 КК України та звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України апеляційним судом не встановлено і в апеляційних скаргах також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також встановив відсутність обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

При цьому, судом враховано характеристику на ОСОБА_7 із зареєстрованого місця проживання, яка надавалась ОСОБА_7 при вирішенні питань щодо продовження запобіжного заходу та є позитивною, однак була розцінена критично з огляду на тривалу антисоціальну поведінку обвинуваченого, наявність 7 судимостей та неодноразове відбування покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, суд взяв до уваги, що після звільнення із місця позбавлення волі 20 жовтня 2020 року обвинувачений ОСОБА_7 вже 05 листопада 2020 року вчинив перший епізод крадіжки, а надалі ще два епізоди.

Доводи обвинуваченого та захисника про те, що суд безпідставно не взяв до уваги як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття, є безпідставними.

Щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, котра вчинила злочин. Каяття передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління. Тобто щире каяття це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею злочину, його наслідків, прагненні усунути заподіяну шкоду та рішенні особи більше не вчиняти злочинів. Такий психічний стан особи може свідчити про позитивну перебудову свідомості особи та втрату або зниження ступеня її суспільної небезпечності, про реальну можливість виправлення цієї особи. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.

Даних про таку оцінку ОСОБА_7 своїх дій у матеріалах провадження немає, обвинувачений у суді першої інстанції відмовився надавати показання.

Крім того, під час судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений поводив себе зухвало, зневажливо ставився до учасників судового провадження, погрожував свідкам, неодноразово видалявся із зали судових засідань.

Також, неможливо погодитися із доводами апеляційної скарги про наявність у діях обвинуваченого активного сприяння розкриттю злочину.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, у проведенні швидкого, повного і неупередженого розслідування вчиненого злочину і судового розгляду.

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті злочину, у встановленні невідомих їм обставин провадження. При цьому сприяння у розкритті злочину враховується як обставина, яка пом`якшує покарання, тільки у тому випадку, коли надана винною особою інформація та інші докази мали значення для встановлення істини у справі.

Як видно з обвинувального акта, хоча обставина і встановлювалася органом досудового розслідування, разом з тим з огляду на вищезазначену поведінку обвинуваченого під час судового розгляду судом першої інстанції було обгрунтовано виключену таку обставину.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей, які б свідчили, що обвинувачений, займаючи активну позицію, повідомив суду інформацію, яка йому не була відома, чи подав нові докази, що мали значення для встановлення істини у справі. Тобто дії обвинуваченого не були вирішальним (ключовим) фактором у встановленні істотних обставин кримінального правопорушення.

При цьому, як було вказано вище, обвинувачений у суді першої інстанції під час судового розгляду суду відмовився від надання пояснень.

Матеріали провадження не містять та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження того, що обвинувачений активно сприяв розкриттю інкримінованого його правопорушення, а тому відповідні доводи є необгрунтованими.

Доводи обвинуваченого про те, що він одружений, стан його здоров`я, а також твердження захисника про наявність у обвинуваченого родинних зв`язків вже були враховані судом першої інстанції під час призначення йому покарання.

В матеріалах провадження відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження того, що на утримані обвинуваченого перебуває матір, яка є пенсіонером та інвалідом.

Апеляційний суд в даному випадку не може не зауважити, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. Значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

З урахуванням викладеного, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене ОСОБА_7 судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника доводи про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого покарання, про що наполягала в апеляційних скаргах сторона захисту.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 18 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4