Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

04 квітня 2024 року м. Рівне

Справа № 572/2191/23

Провадження № 11-кп/4815/324/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 25 березня 2024 року про продовження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.5 ст.27, ч.4 ст.190 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001530 від 20.10.2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 25 березня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу нагляду на додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 травня 2024 року. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн. В разі внесення застави покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з ухвалою суду захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що висновки місцевого суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи, тому ця ухвала підлягає скасуванню. Вказує, що сторона обвинувачення в поданому клопотанні обмежилася лише переліком ризиків, передбачених ст.177 КПК України, без належного обґрунтування їх існування та посилання на докази, які це підтверджують. Також не надано і даних про те, що ОСОБА_6 в минулому порушував покладені на нього обов`язки. Крім того, захисник вважає недоведеним, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам в разі їх встановлення, оскільки в матеріалах, доданих до клопотання, дані про такі обставини відсутні.

Просить скасувати ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 25 березня 2024 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Також в апеляційній скарзі захисник просила здійснювати розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження, тому відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Вирішуючи подане клопотання, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та прийшов до вірних висновків про існування ризиків, вказаних в клопотанні.

Так, ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, вчинених у складі організованої групи, за які, в разі доведення його вини, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років з конфіскацією майна. Даний факт свідчить про існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, крім тяжкості покарання, яке загрожує останньому, судом враховані дані про особу обвинуваченого, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, зокрема і за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності, а злочин, який йому інкримінується, вчинено під час відбування попереднього покарання у виді позбавлення волі, тому колегія суддів вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення продовжує існувати.

Ці обставини свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, що належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 не може забезпечити більш м`який запобіжний захід, тому місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Крім того, згідно клопотання прокурора, на даний час ще не допитані свідки і потерпілі, які є жителями різних областей, а також не досліджено велику кількість письмових доказів, тому суд апеляційної інстанції вважає, що на даному етапі кримінального провадження належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, про які наголошував захисник, при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Також при постановленні ухвали судом першої інстанції, з врахуванням вимог ч.3 ст.183 КПК України, визначено розмір застави з врахуванням тяжкості інкримінованого злочину та наявних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, який достатньою мірою гарантував би виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, тому доводи захисника про те, що судом не було розглянуто можливості застосування інших запобіжних заходів, є необґрунтованими.

З урахуванням вищезазначеного в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 25 березня 2024 року про продовження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.5 ст.27, ч.4 ст.190 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001530 від 20.10.2022 року залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2