н/п 1-кс/953/2608/24
"15" квітня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
З метою запобігання випадку незаконного відчуження майна, до моменту з`ясування всіх подій та обставин розслідуваного кримінального провадження за фактом шахрайських дій з боку невстановлених осіб, а також з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор просив накласти арешт на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , що належать потерпілій ОСОБА_3 .
З метою запобігання випадку незаконного відчуження майна, до моменту з`ясування всіх подій та обставин розслідуваного кримінального провадження за фактом шахрайських дій з боку невстановлених осіб, а також з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор просив накласти арешт на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , що належать потерпілій ОСОБА_3 .
Так, 03.03.3030 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області ОСОБА_7 відкрито виконавче провадження №61442521 на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 14.02.2020 року.
Виконавчий напис був зроблений на підставі договору позики від 06.02.2020 року, нібито укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (позичальник), що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 за №17.
Сума стягнення за виконавчим написом складає 2 001 000 грн.
При цьому достовірно встановлено, що ОСОБА_3 не укладала та не підписувала вищезазначений договір позики, внаслідок того, що вона з 1996 року має постійне місце проживання у Німеччині, проживає та працює у Німеччині, останній раз знаходилась в Україні восені 2018 року, паспорту визначеного у підроблених документах не мала, у Харкові ніколи не була зареєстрована. Тобто, у лютому 2000 року ОСОБА_3 не знаходилась в України. Дані на підтвердження ПМЖ у Німеччині та перетину кордону маються в розпорядженні органу досудового розслідування, знаходяться в матеріалах КП.
Отже по підробленим документам ОСОБА_9 та ОСОБА_8 створено борг ОСОБА_3 у розмірі 2 млн.грн., стягнення якого оформлено виконавчим написом ОСОБА_8 та пред`явлений ОСОБА_9 на виконання ОСОБА_7 .
В рамках вищезазначеного виконавчого провадження ОСОБА_7 у серпні 2020 року було описано, арештовано та передано на реалізацію квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 . Відповідну реалізацію цього майна проводив ДП «Сетам». Станом на листопад 2020 року пройшло вже двоє торгів, ціна продажу знижена максимально. Останні торги були призначені на 10.12.2020 року.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.11.2020 року у справі №635/7881/20 заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви було задоволено частково - зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 14.02.2020. вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 , зареєстрованого в реєстрі за № 22, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 2000000,00 (два мільйона ) гривень, які не сплачені за договором позики, посвідченим ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровського області 06 лютого 2020 року за реєстровим №17 зі строком виконання (повернення) до тринадцятого лютого дві тисячі двадцятого року (включно), який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_7 .
Постановою Харківського апеляційного суду від 02.02.2022 року (справа № 635/8180/20) Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - задоволено. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2021 року скасовано і ухвалено нове. Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір позики, укладений 06 лютого 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 , реєстр № 17. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 22 від 14 лютого 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 , щодо звернення стягнення з ОСОБА_3 Виконавче провадження №61442521 було завершено.
Отже станом на зараз майну потерпілої особи ОСОБА_3 не загрожує шахрайське відчуження в порядку псевдо виконавчого провадження. Відповідно відпала потреба в такому заході забезпечення кримінального провадження як арешт.
Заявник та прокурор до судового засідання не з`явились, від представника заявника та прокурора надійшли до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.
Прокурор у своїй заяві про розгляд даного клопотання без його участі повідомив, що проти скасування арешту ОСОБА_3 не заперечує.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частинами 1, 2 ст. 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу).
В судовому засіданні встановлено, що по даному кримінальному провадженню проведені необхідні слідчі дії, пов`язані з даним майном, станом на теперішній час відпала необхідність в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на квартири ОСОБА_3 .
Статтею 16 КПК України передбачено недоторканість права власності як одну із засад кримінального провадження. Цією нормою передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Із змісту вищезазначених норм убачається, що захист прав власника чи законного володільця майна, яке має значення для кримінального провадження, є пріоритетним, і ступінь втручання у право власності особи має бути співмірним потребам досудового розслідування Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994, в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Суд наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) від 28.10.1999, п.78).
В ході розгляду клопотання встановлено, що станом на теперішній в подальшому застосуванні арештів на квартири ОСОБА_3 відпала потреба.
Об`єктивних даних, що вищевказане майно на теперішній час необхідно для проведення слідчих дій слідчому судді не надано.
За таких обставин, клопотання представника власника майна про скасування арешту вищевказаного майна підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 174, 309, 372, 376 ч.2 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Слідчий суддя -