УХВАЛА

іменем України

Справа № 126/877/24

Провадження № 1-кс/126/768/2024

"01" липня 2024 р. м. Бершадь

Слідчий суддя Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 секретар ОСОБА_2

за участі дізнавача ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бершадь клопотання дізнавача СД ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000061 від 12.04.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До Бершадського районного суду Вінницької області надійшло клопотання дізнавача СД ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000061 від 12.04.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Обґрунтовуючи своє клопотання дізнавач стверджує, що 11.04.2024 до ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення від провідного державного інспектора Вінницького рибоохоронного патруля ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що на сільському ставку в с. Бондурівка Чечельницької ТГ Гайсинського району Вінницької області місцевий житель ОСОБА_4 здійснює вилов риби у заборонений період забороненими засобами.

Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061 від 12.04.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, з метою незаконного зайняття добувним рибним промислом, прийшов на ставок в АДРЕСА_1 .

Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне зайняття добувним рибним промислом, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.52-1 Закону України «Про тваринний світ» та положень розділу IV Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.09.2022 №700, за допомогою металевого човна та дерев`яного весла, відплив від берега ставка в АДРЕСА_1 , де встановив заборонені знаряддя лову, а саме: дві промислових риболовних сітки з розмірами L - 150 м, h - 1-1,5 м, діаметр вічка - 35 мм, L - 150 м, h - 1-1,5 м, діаметр вічка - 35 мм.

Після цього, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом, на ставку в АДРЕСА_1 12.04.2024 близько 06:30, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді незаконного видобутку риби та бажаючи їх настання, посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони відтворення навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, за допомогою вищевказаних риболовних сіток, які він встановив попередньо точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, здійснив незаконний вилов риби та здобув водні біоресурси в кількості 177 особин, а саме: карася сріблястого 176 екземплярів вартістю 1581 гривні за один екземпляр, окунь 1 екземпляр вартістю 3162 гривні, що є істотною шкодою за критерієм «добування великої кількості риби».

Одразу після цього ОСОБА_4 був виявлений працівниками Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області.

Своїми протиправними незаконними діями ОСОБА_4 відповідно до висновку судової інженерно - екологічної експертизи спричинив рибному господарству України істотну шкоду за критеріями: «добування великої кількості риби», що становить 281418 грн (двісті вісімдесят одна тисяча чотириста вісімнадцять гривень).

12.06.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 249 КК України у кримінальному провадженні № 0000061 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024.

Відповідно до висновку інженерно - екологічної експертизи №СЕ-19/120-24/5757-ФХЕД від 23.05.2024 відповідно до якого розмір екологічного збитку (шкоди завданий довкіллю) внаслідок незаконного вилову риби, а саме 176 (сто сімдесят шість) особини виду карась сріблястий, 1 (одна ) особина риби виду «окунь», на водоймі АДРЕСА_1 - становить 281418,00 грн.

Внаслідок незаконного вилову риби 176 (сто сімдесят шість) особини виду карась сріблястий, 1 (одна ) особина риби виду «окунь», на водоймі АДРЕСА_1 є ознака істотної шкоди, передбачена абз.4 п. 12 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля», саме «добування великої кількості риби».

Відповідно до довідки - розрахунку матеріальної шкоди рибному господарству України №1-16-16/621-24, від 01.05.2024 згідно з якою шкода рибному господарству України, яка завдана вилученням водних біоресурсів становить 281418,00 грн.

Згідно листа Інституту рибного господарства України №403-05-24 від 23.04.2024, відповідно до якого шкода рибному господарству України, яка завдана вилученням водних біоресурсів, відповідно до матеріалів кримінального провадження №0000061 від 12.04.2024 є істотною.

Крім того, представником потерпілого юридичної особи ОСОБА_6 висунуто цивільний позов про відшкодування завданої проступком шкоди на користь Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області в сумі 281418,00 грн.

З метою забезпечення цивільного позову та відшкодування завданої проступком шкоди опрацьовано інформацію щодо наявності майна, яке перебуває у власності ОСОБА_4 . Так, відповідно до інформації територіального сервісного центру МВС за ОСОБА_4 , є зареєстровані наступні транспортні засоби, а саме:

Ваз 2105,1983р.в., НОМЕР_1 , дата реєстрації 27.12.2014;

OPEL KADET 1.3, 1988 р.в., НОМЕР_1 , дата реєстрації 19.12.2007;

ВАЗ 2101, 1972р.в., НОМЕР_2 , дата реєстрації 20.07.2004.

Підозрюваний ОСОБА_4 свою вину визнає частково, арешт є необхідним для забезпечення цивільного позову, спосіб арешту майна, а саме заборона відчуження дозволяє підозрюваному користуватися майном. В обґрунтування співмірності вартості майна заявленій ціні позову для визначення вартості майна експертиза не проводиться, оскільки це є недоцільним на цьому етапі.

Дізнавач ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на обставини викладені в ньому, просив задовольнити. Крім того, дізнавач зазначив , що відомості щодо місцезнаходження автомобілів відсутні.

ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання, стверджує, що вказані автомобілі він продав по дорученню ще років 20 тому. За його відомостями вказані автомобілі вже на металобрухті.

Розглянувши клопотання дізнавача та долучені до нього матеріали, вислухавши учасників провадження слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що сектором дізнання відділу поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області здійснює досудове розслідування кримінального провадження за № 000061 від 12.04.2024, в якому повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження дізнавач звернувся до суду з клопотанням про арешт майна: транспортних засобів- Ваз 2105,1983р.в., НОМЕР_1 , дата реєстрації 27.12.2014; OPEL KADET 1.3, 1988 р.в., НОМЕР_1 , дата реєстрації 19.12.2007; ВАЗ 2101, 1972р.в., НОМЕР_2 , дата реєстрації 20.07.2004, які зареєстровані за підозрюваним ОСОБА_4 з метою забезпечення цивільного позову, заявленого Управлінням Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненим ним кримінальним правопорушенням.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.

Арештом майна згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У пункті 4 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому, у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, - за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а також обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

З аналізу процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор подаючи клопотання про арешт майна повинні довести завдання арешту майна, а саме те, що незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Доведеною повинна бути і мета щодо такого майна, передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, зокрема: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно із положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так дізнавач у поданому до суду клопотанні не наводить, та його матеріали не містять жодних доказів з приводу вартості майна, яке дізнавач просить арештувати у зв`язку з чим не являється можливим оцінити його співмірність із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, про яку вказує дізнавач, як це передбачено ч. 8 ст. 170 КПК України.

Також стороною обвинувачення не було доведено і ризику того, що незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати, знищення, перетворення, відчуження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки в органа досудового розслідування відсутні будь-які відомості щодо місцезнаходження вказаного майна.

Таким чином, клопотання про арешт майна не містить жодних доказів, які підтверджували б необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_4 , як того вимагає ст. 171 КПК України, а тому слідчий суддя з урахуванням принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання дізнавача ОСОБА_3 про арешт майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання дізнавача СД ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000061 від 12.04.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1