Справа № 132/5/22
Ухвала

Іменем України

29 квітня 2024 року місто КАЛИНІВКА

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 16 березня 2021 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Калинівського районного суду Вінницької області з 10 січня 2022 року перебуває на розгляді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 16 березня 2021 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження, обвинуваченим ОСОБА_6 заявлене усне клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Аналогічне клопотання у письмовому вигляді подане захисником ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 .

На уточнююче запитання суду, обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що дану позицію висловлює добровільно, усвідомлено, наслідки даної розпорядчої дії йому відомі та зрозумілі.

Прокурор ОСОБА_8 не заперечував проти задоволення клопотань і звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

З`ясувавши доводи поданих клопотань, вислухавши позицію сторін кримінального провадження, дослідивши його матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав:

За частиною першою статті 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно частини першої статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

За правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 192/3301/16-к (номер провадження 51-3094км20), звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених частиною першою статті 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. Відповідно до приписів пункту 1 частини другої статті 284, частини третьої статті 285, частини четвертої статті 286, частини третьої статті 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у статті 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали. Отже системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення статті 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000025 від 16 березня 2021 року, а саме обвинувального акту, дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.239 КК України, яке на час вчинення кримінального правопорушення (період з 01 листопада 2019 року по 28 квітня 2021 року), так і на момент розгляду справи судом передбачає покарання у виді штрафу від однієї до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до вимог статті 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.239 КК України, законодавцем віднесене до нетяжкого злочину.

Виходячи з фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 за ч.1 ст.239 КК України, мало місце у період часу з 01 листопада 2019 року по 28 квітня 2021 року.

Таким чином, на даний час сплинув строк притягнення його до кримінальної відповідальності, передбачений пунктом 2 частини першої статті 49 КК України.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності та вона не ухилялася від слідства або суду і не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Згідно правової позиції, наведеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 (номер провадження 51-5464кмо20), відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування статті 49 КК України, слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність підстав для зупинення перебігу строку давності, зокрема даних про вчинення ОСОБА_6 нового кримінального правопорушення чи вчинення умисних дій, направлених на ухилення від досудового розслідування або суду, судом не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За наявності згоди обвинуваченого ОСОБА_6 на звільнення його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, суд приходить до висновку про необхідність його звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Згідно частини п`ятої статті 288 КПК України, ухвала суду про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності може бути оскаржена в апеляційному порядку.

У будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20).

Відповідно до частини дев`ятої статті 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, тимчасово вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, які не були спеціально підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, та не були предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом та/або вилучене з обігу, а саме об`єкти нерухомого майна, транспортні засоби, обладнання, предмети та речі, перелік яких міститься в постанові старшого слідчого з ОВС слідчого відділу управління СБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_9 від 13.08.2021р., після набуття ухвалою суду законної сили, необхідно повернути власнику (законному володільцю).

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, в ході досудового розслідування була призначена судова інженерно-екологічна експертизи, розмір витрат на проведення якої згідно висновку експерта від 07.10.2021 року № 5181/21-21, становить 13728грн.80коп.

Процесуальні витрати - це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження.

Положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України.

За приписами статті 118 КПК України, одним із видів процесуальних витрат є витрати, пов`язані із залученням експертів.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням, зокрема експерта, несе сторона кримінального провадження, яка його залучила, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким експертним установам з Державного бюджету України.

Згідно з частиною другою статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 сформулювала висновок, який зводиться до того, що в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю, при цьому ініціатором проведення експертизи був орган досудового розслідування, тому відповідно до приписів статей 122, 124 КПК України, витрати на проведення експертизи підлягають віднесенню на рахунок держави.

Відповідно до положень статті 129 КПК України, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Згідно роз`яснень, викладених у пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року №3, у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд у своїй постанові від 24 травня 2018 року (справа № 531/2332/14-к) зазначив: «так, відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду».

Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні слід залишити без розгляду, з роз`ясненням цивільному позивачу право його вирішення в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284-286, 288, 369-372, 376, 392-395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 16 березня 2021 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 16 березня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Речові докази, тимчасово вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, які не були спеціально підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, та не були предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом та/або вилучене з обігу, а саме об`єкти нерухомого майна, транспортні засоби, обладнання, предмети та речі, перелік яких міститься в постанові старшого слідчого з ОВС слідчого відділу управління СБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_9 від 13.08.2021р., після набуття ухвалою суду законної сили, повернути власнику (законному володільцю).

Процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 13728грн.80коп. згідно висновку експерта від 07.10.2021 року № 5181/21-21, компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Цивільний позов прокурора, поданий в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої державі внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу, що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає праву на звернення до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя