У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000345, за апеляційною скаргою прокурора Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2023 року про закриття кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Пушкіно Ниспоренського району Молдова, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2023 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000345, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - закрито.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На думку апелянта, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував положення п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України та безпідставно закрив кримінальне провадження у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є родичами (дружина та чоловік), на час вчинення злочину проживали за однією адресою, офіційно одружені, про що прокурором зазначено у обвинувальному акті.

З викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, чітко видно, що обвинувачений та потерпіла мають одне прізвище, прокурором зазначено ступінь їх родинного зв`язку, ОСОБА_6 вчинив злочин щодо дружини, а тому, з огляду на викладене у ст. 1 Закону № 2229-VIII поняття «домашнє насильство» в обвинувальному акті були зазначені всі необхідні відомості для встановлення судом факту вчинення ОСОБА_6 злочину, пов`язаного з домашнім насильством, без виходу за межі висунутого обвинувачення.

При цьому, обвинувачений був детально поінформованим про характер та причини обвинувачення, висунутого проти нього, мав час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту, оскільки у обвинувальному акті як у формулюванні обвинувачення зазначено ступінь родинного зв`язку між ним та потерпілою ОСОБА_8 , так і у обставинах, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст. 91 КПК України, вказано ознаку, що обтяжує покарання відповідно до положень ст. 67 КК України - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.

Тобто ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, і він мав можливість захищатися від цього обвинувачення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

29.09.2023 р. близько 20.00 год. ОСОБА_6 прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 та почав кликати свою дружину ОСОБА_8 , щоб піти спільно додому. В цей час до ОСОБА_6 вийшла його дружина ОСОБА_8 , і вони почали між собою спілкувались. В ході розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник конфлікт в ході якого у ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_8 , реалізуючи який, ОСОБА_8 штовхнув свою дружину, внаслідок чого остання впала на землю. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 по верхнім кінцівкам не менш ніж два удари дерев`яною палицею, яку він приніс із собою, чим навмисно спричинив своїй дружині ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця лівої верхньої кінцівки, рани в ділянці правого ліктьового суглобу, перелому ліктьового відростку правої ліктьової кістки.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 заявила клопотання про відмову від обвинувачення у зв`язку з примиренням з обвинуваченим та про закриття кримінального провадження.

Врахувавши думки учасників провадження та положення п. 1 ч. 1 ст. 477, ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про достатність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 284 КПК установлено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Так, питання щодо можливості закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення стосовно кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, у разі відмови потерпілого від обвинувачення, було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

У постанові від 12.02.2020 р. (справа № 453/225/19) об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновки, згідно з якими злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

У пункті 3 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Одночасно згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Крім того, Законом України від 06 грудня 2017 року № 2227-VІІІ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» ч. 1 ст. 67 КК доповнено п. 6-1, відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Аналогічна позиція відображена у рішенні Верховного суду, викладеного у постанові від 06.03.2023 р., відповідно якій, поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством», яке вживається в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, охоплює не лише склад злочину, передбачений ст. 126-1 КК, але й інші суспільно небезпечні діяння, які мають ознаки домашнього насильства. Під ознаки домашнього насильства можуть підпадати різні склади злочинів за умови, що відповідний злочин вчиняється в сім`ї чи в межах місця проживання або щодо родичів, або щодо колишнього чи теперішнього подружжя, або щодо іншої особи, яка спільно проживає (проживала) з кривдником однією сім`єю, але не перебуває (не перебувала) у родинних відносинах чи у шлюбі з ним.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах від 25.02.2020 р. у справі № 442/2191/19, від 10.03.2020 р. у справі № 531/270/19, від 19.03.2020 р. у справі № 675/813/19, від 31.03.2021 р. у справі № 155/457/20, обов`язковою умовою визнання судом злочину пов`язаним із домашнім насильством є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 05.12.2023 р. до Баштанського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання потерпілої ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000345, ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, а саме в нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Зі змісту вказаного обвинувального акту вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 , який є чоловіком ОСОБА_8 , прибув до домоволодіння АДРЕСА_2 , де почав її кликати, щоб разом піти додому. В ході раптово виниклого конфлікту, ОСОБА_6 , шляхом штовхання та нанесення ударів дерев`яною палицею, яку він приніс з собою, спричинив тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Із вказаних вище відомостей вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення щодо своєї дружини - ОСОБА_6 , із якою вони разом проживали, що у свою чергу, згідно з Законом України № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», підтверджує, що вчинене кримінальне правопорушення підпадає під поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством».

Тобто ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, і він мав можливість захищатися від цього обвинувачення.

З урахуванням наведеного, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 не підлягає закриттю відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Таким чином, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, такими, що перешкодили ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду, під час якого необхідно врахувати викладене вище, провести судовий розгляд відповідно до вимог КПК України, за наслідком, якого ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000345, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3