Справа № 643/2402/24
Провадження № 1-кп/643/502/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000226 від 17.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 опис судового провадження.

12.03.2024 року до Московського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000226 від 17.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2024 вищевказаний обвинувальний акт передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Ухвалою від 12.03.2024 року Московський районний суд м. Харкова призначив підготовче судове засідання на 14.03.2024 року.

Ухвалою від 14.03.2024 року Московський районний суд м. Харкова призначив судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000226 від 17.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України на 21.03.2024 року, продовжив обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 діб до 12.05.2024 року, доручив протягом місяця з дня отримання ухвали начальнику ДУ «Харківський слідчий ізолятор» організувати та забезпечити медичне обстеження стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України з закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, взятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 р. № 239/5/104.

21.03.2024 року судове засідання відкладено на 23.04.2024 року.

15.04.2024 року на виконання ухвали від 14.03.2024 року Московського районного суду м. Харкова від Харківської міської медичної частини № 27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях надійшло повідомлення стосовно обвинуваченого ОСОБА_4

23.04.2024 року судове засідання відкладено на 02.05.2024 року у зв`язку з аварійним відключенням світла.

Ухвалою від 02.05.2024 року Московський районний суд м. Харкова продовжив обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 діб до 30.06.2024 року.

ІІ. Питання, що вирішуються та позиції сторін кримінального провадження.

У судовому засіданні 04.06.2024 року прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу, наразі не зменшились та продовжують існувати.

Обвинувачений не заперечив проти задоволення поданого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник підтримав думку свого підзахисного.

Потерпіла підтримала думку захисника обвинуваченого щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ІII. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні заявленого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частина 2 статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Зважаючи на вищевказані положення Основного закону слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного тримання під вартою: по-перше, тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України унормовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 ст. 177 КПК України визначає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Отже, виходячи із вищевказаних положень чинного законодавства, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Таким чином, судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про:

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Водночас, в силу положень ч. 2 ст. 42 КПК України ОСОБА_8 наразі перебуває у статусі обвинуваченого, тому судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Ухвалою від 18.01.2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова застосував до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 17.03.2024 року.

Ухвалою від 14.03.2024 року Московський районний суд м. Харкова продовжив обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів - до 12.05.2024 року включно.

Ухвалою від 02.05.2024 року Московський районний суд м. Харкова продовжив обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів - до 30.06.2024 року включно.

04.06.2024 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені слідчим суддею ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При цьому, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Стосовно зазначеного стороною обвинувачення ризику переховуватися від суду, суд зазначає наступне.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Дослідивши відомості про особу ОСОБА_4 , який не неодружений, не працює, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення відносно свого батька, яке згідно висунутого обвинувачення є насильницьким і за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, суд не знайшов вагомих обставин, які б утримували останнього від спроби переховування від суду.

Таким чином, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, оскільки усвідомлення імовірності встановлення вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчать про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Отже, наведений прокурором ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає доведеним.

Стосовно зазначеного стороною обвинувачення ризику незаконного впливу на потерпілого та свідка, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи заявлений прокурором ризик незаконного впливу на потерпілого та свідка прокурор посилається на те, що потерпілий мешкає за одним місцем проживання з обвинуваченим, у зв`язку з чим інший більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосовано, а також впливати на свідка ОСОБА_6 , яка також мешкає з обвинуваченим за однією адресою і з ними на даний час ще не проведено необхідних слідчих (розшукових) дій.

Разом з цим, надаючи оцінку доводам прокурора щодо наявності вищевказаного ризику незаконного впливу на потерпілого батька ОСОБА_9 , суд зазначає, що відповідно до змісту вказаних в обвинувальному акті обставин потерпілий помер 19.01.2024 року, а відтак вказаний прокурором ризик є недоведеним.

Водночас, потерпілою у даному кримінальному провадженні згідно обвинувального акту є ОСОБА_6 , яка на стадії досудового розслідування допитувалася також в якості свідка, а відтак, виходячи з передбаченої КПК України процедури отримання свідчень потерпілих та свідків є обґрунтовані підстави припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на ОСОБА_6 з метою зміни чи відмови від раніше наданих нею показань.

Разом з цим, суд критично оцінює доводи прокурора щодо наявності ризику продовження обвинуваченим кримінального правопорушення відносно потерпілого, який є батьком обвинуваченого, оскільки, як вже зазначалося судом раніше, відповідно до змісту вказаних в обвинувальному акті обставин потерпілий помер 19.01.2024 року.

Відтак, наявність ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України суд вважає не доведеним.

Стосовно того, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти ризикам, які передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом.

Крім цього, в ході розгляду клопотання прокурора стороною захисту не надано, а судом не встановлено обставин, що наразі обвинувачений за станом здоров`я не може перебувати в умовах слідчого ізолятора.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення відносно свого батька, яке згідно з пред`явленим обвинуваченням є насильницьким, суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистих свобод.

Жодних інших обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинуваченого під вартою судом не встановлено.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 369-372, 392, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

2. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів - до 02.08.2024 року включно.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для обвинуваченого строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

4. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

5. Повний текст ухвали буде проголошено 07.06.2024 року о 15:00 год.

Суддя ОСОБА_1