Житомирський апеляційний суд
Справа №935/4146/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 березня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 03 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області

від 05 березня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 травня 2024 року, без визначення розміру застави.

Суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від суду та незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.153, ч.2 ст. 152 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Зазначає, що при винесенні ухвали суд не врахував, що стороною обвинувачення не доведено ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а тримання під вартою носить виключно каральний характер. Ризикам можливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, оскільки її прийнято без з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також з невірним застосуванням норм кримінального процесуального закону.

На думку захисника, суд не прийняв до уваги практику Європейського суду з прав людини, що ОСОБА_6 перебуває під вартою з 24 жовтня 2023, має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні цивільну дружину, батьків, дітей, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, за досудового розслідування до суду не надано доказів про наявність у нього негативної репутації.

Щодо зазначених ризиків захисник посилається на те, що ОСОБА_6 від органів досудового розслідування чи суду ніколи не переховувався, в розшуку не перебував, з`являвся за першим викликом, сприяв досудовому розслідуванню.

З моменту оголошення підозри 25.09.2023 по 24.10.2023 ОСОБА_6 знаходився під домашнім арештом, жодних спроб переховуватися не вчиняв.

Зазначає, що свідки та потерпіла допитані, потерпіла вилучена із сім`ї та знаходиться в дитячому будинку.

А тому, захисник вважає, що зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.153, ч.2 ст. 152 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.153, ч.2 ст. 152 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, пов`язаних із застосуванням насильства до малолітньої потерпілої, міра покарання за які, у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, суд прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак суспільного інтересу.

Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України», «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тримання під вартою носить каральний характер, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом попередніх ухвал про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суддя достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме, можливість обвинуваченого переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання у разі визнання його винним, існує ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків, оскільки допит їх ще не розпочато та останні проживають з обвинуваченим в одному будинку.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання, судовий розгляд ще не проведено, потерпіла та свідки не надали свої показання, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, а тому вважає, що інший вид запобіжного заходу обвинуваченому, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Доводи апелянта про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі.

Також, колегія суддів враховує і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Доводи захисника про те, що судом не враховано, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні цивільну дружину, батьків, дітей, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, за досудового розслідування до суду не надано доказів про наявність у нього негативної репутації, не є переконливим аргументом для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

На думку колегії суддів, навіть у разі документального підтвердження вказаних обставин, вони не можуть нівелювати наявність встановлених ризиків та не були для обвинуваченого стримуючим фактором.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбаченихст.177 КПК, а також про недоведеність існування підстав для продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її прийняття, а доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою може бути перевірена в подальшому, де також можуть перевірятися факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 331, 376, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 березня2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 травня 2024 року включно- без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: