Провадження № 1-в/537/53/2024
Справа № 537/780/15-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2024 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області клопотання заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-23.10.2015 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.389, ч.1 ст.71, ст.72 КК України до покарання 1 місяць 12 днів арешту,

про заміну покарання в порядку, передбаченому п.23 розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні Положення» КК України,

у с т а н о в и в:

09 квітня 2024 року заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить замінити засудженому ОСОБА_4 невідбуту частину покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.10.2015 року за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту на пробаційний нагляд із співвідношення один день арешту на два дні пробаційного нагляду.

В обґрунтування клопотання зазначено, що вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.10.2015 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.389, ч.1 ст.71, ст.72 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 1 місяць 12 днів. Згідно з розпорядженням зазначений вирок суду звернуто до виконання та надіслано до Полтавської УВП №23. У зв`язку з ухиленням ОСОБА_4 від відбування кримінального покарання за вироком суду від 23.10.2015 року, Відділенням поліції №1 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області 01.02.2018 року заведено оперативно-розшукову справу №08/18 та на даний час засуджений перебуває у розшуку. 28.03.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» №3342-IX від 23.08.2023 року, яким внесено зміни до ст.60 КК України, доповнено п. 23 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» щодо заміни невідбутої частини покарання на інший вид покарання відповідно до ст.72 КК України. Статтею 59-1 КК України введено новий вид покарання пробаційний нагляд. Оскільки Закон України №3342-IX від 23.08.2023 року поліпшує становище засудженого ОСОБА_4 , прокурор вважає необхідним замінити невідбуту частину покарання у вигляді арешту на пробаційний нагляд відповідно до ст.72 КК України.

В судове засідання засуджений ОСОБА_4 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Прокурор ОСОБА_6 подав заяву, в якій підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

У відповідності до п.1 ч. 1, ч.5 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.10.2015 року, який набрав законної сили 23.11.2015 року, ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.389, ч.1 ст.71, ст.72 КК України до покарання у виді арешту строком на 1 місяць 12 днів.

28.03.2024 року набув чинності Закон України №3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23.03.2023 року.

Вказаним Законом було внесено зміни до видів покарання. Зокрема стаття 60 КК України викладена в такій редакції: «Покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців. Арешт не застосовується до вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до семи років».

За ч.2 ст. 389 КК України, в редакції Закону України №3342-IX, ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт, - карається пробаційним наглядом на строк до трьох років або обмеженням волі на той самий строк.

Таким чином, арешт, як вид покарання, на теперішній час не може застосовуватись до осіб, які не є військовослужбовцями.

Крім цього, зазначеним вище Законом додано новий вид покарання, а саме, пробаційний нагляд, закріплений в статті 59-1 КК України, який полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Відповідно до п. 23 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» КК України, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань" засудженим, які відбувають покарання у виді арешту в арештних домах, замінити невідбуту частину покарання на інший вид покарання відповідно до статті 72 цього Кодексу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 72 КК України передбачає, що одному дню тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту відповідають: а) два дні обмеження волі; б) три дні службового обмеження для військовослужбовців або три дні виправних робіт; в) два дні пробаційного нагляду.

Із зазначеного вбачається, що заміна невідбутої частини покарання на інший вид покарання відповідно до статті 72 КК України проводиться засудженим, які відбувають покарання у виді арешту.

Однак станом на 29.05.2024 року не виконаний вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.10.2015 року, яким засуджений ОСОБА_4 . За даними клопотання прокурора та матеріалів справи засуджений перебуває у розшуку за заведеною Відділенням поліції №1 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області оперативно-розшуковою справою №08/18.

Разом з тим згідно з ч.1, 3 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Згідно з ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Згідно з ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі N201/604/20 сформульовано висновок про те, що ст. 80 КК України окреслює нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання. Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дія або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі N5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч.3 ст.80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389-390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах особової справи відсутній вирок суду про засудження ОСОБА_4 за ухилення від відбування покарання, призначеного вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.10.2015 року у справі №537/780/15-к, то немає підстав вважати, що він ухилявся від відбуття цього покарання. А тому відсутні ппідстави вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

3) не вчинення нею нового злочину, а не кримінального проступку.

Враховуючи, що вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.10.2015 року відносно ОСОБА_4 набрав законної сили 23.11.2015 року та був направлений на виконання, а розшукова справа відносно засудженого заведена лише 01.02.2018 року, тобто більше ніж через два роки з часу набрання вироком суду законної сили, даних, що ОСОБА_4 впродовж строків встановлених п.1 ч.1 ст. 80 КК України ухилявся від відбування покарання або ним було вчинено новий злочин матеріали справи не містять, то суд вважає, що закінчилися строки давності виконання вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.10.2015 року у справі №537/780/15-к.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання прокурора про заміну засудженому ОСОБА_4 невідбутого покарання у виді арешту, призначеного вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.10.2015 року у справі №537/780/15-к, на пробаційний нагляд в порядку, передбаченому п.23 розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні Положення» КК України.

Керуючись ст.ст. ст. 72,80 КК України, ст.ст. 537, 539, розділом II "Прикінцеві та перехідні положення" КПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про заміну засудженому ОСОБА_4 невідбутого покарання у виді арешту, призначеного вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.10.2015 року у справі №537/780/15-к, на пробаційний нагляд в порядку, передбаченому п.23 розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні Положення» КК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 7 днів з дня її оголошення до Полтавського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання апеляції після прийняття рішення апеляційним судом.

Копія ухвали направляється учасникам справи після її проголошення.

Повний текст ухвали складений 07.06.2024 року о 12:47 год.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1