Житомирський апеляційний суд
Справа №296/708/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали судового провадження №296/708/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 25 січня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_9 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 25 березня 2024 року, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому, наголошує, що аналізуючи додатки до клопотання про обрання запобіжного заходу, вбачається відсутність доказів, які б давали підстави, поза розумним сумнівом, вважати причетним ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення. Звертає увагу, що підозра щодо ОСОБА_8 фактично побудована на показаннях свідків, які безпосередньо не були очевидцями чи свідками інкримінованих ОСОБА_8 дій, та лише ґрунтується на припущеннях. Наголошує, що із зібраної досудовим розслідуванням інформації вбачається, що цілеспрямованого ракетного удару по об`єктам, які начебто підозрюваний ОСОБА_8 передав працівникам фсб рф нанесено не було, що спростовує обґрунтованість підозри ОСОБА_8 в цій частині, обставини викладені в підозрі щодо співпраці з фсб рф є припущенням, які випливають виключно з показань зацікавлених свідків. Зазначає, що епізод з фотографуванням Баранівської районної ради був штучно створений, з метою підтвердження підслідності органу досудового розслідування, а саме Слідчого відділу Управління СБУ в Житомирській області. Зазначає, що матеріали клопотання не містять доказів на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки під час проведеного обшуку, за місцем проживання ОСОБА_8 слідчим вилучено всі його паспорти, в тому числі і паспорт для виїзду за кордон. Звертає увагу, що у відповідності до матеріалів клопотання, ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання в м. Києві, тому, неврахування слідчим суддею всіх цих обставин та відсутність реальних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, свідчить про незаконність прийнятого рішення про застосування найсуворішої міри запобіжного заходу. Наголошує, що доводи та посилання органу досудового розслідування та слідчого судді ґрунтуються на припущеннях, оскільки останні не опираються на об`єктивні та конкретні дані і не мають будь-якого підтверджуючого доказу. Звертає увагу і на те, що судове рішення про продовження строку тримання під вартою було ухвалене незаконним складом суду, оскільки під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, підозрюваним ОСОБА_8 було заявлено заяву про відвід головуючого слідчого судді, натомість слідчий суддя, всупереч вимог ст. 81 КПК України, не відклала розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою, а продовжила його розгляд грубо ігноруючи заяву про відвід. При цьому, підозрюваним ОСОБА_8 було заявлено заяву про відвід з тих підстав, що він мав різкі болі в животі та вимагав надання йому невідкладної медичної допомоги, на що йому було категорично відмовлено. Одночасно, слідчий суддя обмежив сторони у часі надання пояснень та заперечень щодо суті клопотання та розгляд проводив поза межами робочого дня, хоча термін тримання під вартою спливав лише 28 січня 2024 року. Вважає, що такі дії слідчого судді мали ознаки упередженості та виключали її участь у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1 (с) Європейської Конвенції передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя зазначених вимог закону та положень практики ЄСПЛ в ході вирішення даного клопотання дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого були саме ті обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується сукупністю доказів, які були долучені до клопотання слідчого, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_8 , і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа може бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу. В даному випадку, апеляційні посилання захисника на відсутність у провадженні доказів винності його підзахисного (за відсутності таких вагомих доказів з боку сторони захисту), об`єктивно не спростовують обґрунтованості висунутої підозри на даному етапі розслідування провадження, так і не можуть бути об`єктивними (беззаперечними) підставами для визнання безпідставним продовження запобіжного заходу останньому у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта, що слідчим та прокурором не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Розглядаючи клопотання слідчого та продовжуючи строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , слідчий суддя ретельно дослідив всі обставини, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, та переконався в тому, що ризики, заявлені при попередньому рішенні суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою, не зменшились.

Зокрема, обґрунтовано виходив з того, що у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, приховувати або спотворити речі та документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, продовжити здійснення злочинної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, у якій останній підозрюється, належним чином обґрунтувавши зазначені ризики.

Разом з тим, слідчим суддею обґрунтовано зазначено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, та наявні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування та виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

З таким висновком слідчого судді погоджується й колегія суддів.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, врахував вагомість наявних в матеріалах кримінального провадження доказів про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, а також наявність об`єктивної неможливості завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_8 під вартою, з огляду на потребу у виконання ряду слідчих дій.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , докази, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, та які були досліджені під час судового розгляду в межах перевірки обґрунтованості підозри, є підстави вважати, що підозрюваний під загрозою покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винним, може переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів також вважає, що підозрюваний за допомогою засобів зв`язку та/або мережі Інтернет може контактувати з представниками спецслужб рф та надавати їм інформацію, що може бути використана на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, обороноздатності, державній безпеці України, а тому наявний ризик продовження здійснення злочинної діяльності.

Отже, враховуючи зазначені обставини, а також те, що при прийнятті рішення, суд повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про його особу, обґрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно продовжити щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а заміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що досудовим слідством не доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки слідчим суддею встановлено існування ризиків на які посилався слідчий в клопотанні, та які не зменшилися, належним чином обґрунтував їх в оскаржуваній ухвалі, з чим погоджується й колегія суддів.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя не оцінив можливості застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із позбавленням волі є необґрунтованими.

Слідчим суддею встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, які продовжують існувати та не зменшилися, конкретними обставинами справи, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Не можуть бути безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу і доводи апеляційної скарги захисника про наявність у підозрюваного постійного місця проживання та що він є раніше не судимою особою, оскільки такі дані були враховані слідчим суддею та не впливають в даному випадку на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи захисника, що оскаржуване рішення про продовження строку тримання під вартою було ухвалене незаконним складом суду, оскільки під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчим суддею не вирішений заявлений підозрюваним ОСОБА_8 відвід слідчого судді, та всупереч вимог ст.81 КПК України, продовжено його розгляд, грубо ігноруючи заяву про відвід.

Як убачається з журналу судового засідання та звукозапису судового засідання від 25.01.2024 року, слідчий суддя відповідно до ст.344 КПК України виконавши дії зазначені у статтях 342, 343 цього Кодексу, оголосив склад суду, ПІБ учасників провадження та роз`яснив учасникам провадження право відводу і з`ясував чи будуть заявлені відводи. Однак учасниками провадження будь яких відводів учасникам провадження на цій стадії судового розгляду заявлений не був. В зв`язку з чим, слідчий суддя продовжив розгляд клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, проте в подальшому через незначний проміжок часу підозрюваним було заявлено відвід слідчому судді.

За таких обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано залишив без розгляду відвід підозрюваного, зазначивши, що він заявлений вже на стадії судового розгляду клопотання слідчого, а на стадії з`ясування відводів, відводи були відсутні.

Крім цього заявлений слідчому судді відвід підозрюваний ОСОБА_8 заявив з тих підстав, що він мав різкі болі в животі та вимагав надання йому невідкладної медичної допомоги.

Разом з тим, слідчим суддею обґрунтовано зазначено, що медична допомога вже викликалась та надана підозрюваному, що підтверджується відповідними документами, з яких зазначено, що підозрюваний за станом здоров`я може приймати участь в слідчих діях та судовому засіданні. Поведінка підозрюваного в судовому засіданні суду першої інстанції викликала обґрунтовані сумніви в добросовісності користування підозрюваним своїми процесуальними правами.

Колегія суддів приходить до висновку, що визначення слідчого судді для розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою було здійснено правомірно та у відповідності до вимог закону. Захисником не наведено будь-яких фактичних даних, які б могли слугувати підставою для сумніву в неупередженості слідчого судді.

Дії слідчого судді відповідають вимогам ч.4 ст.80 КПК України згідно яких заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя здійснив розгляд клопотання слідчого поза межами робочого дня, хоча термін тримання під вартою спливав лише 28 січня 2024 року, колегія суддів визнає безпідставними, та такими що не свідчать про правильність прийнятого рішення.

Як встановлено слідчим суддею, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 01.12.2023 до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.01.2023, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Враховуючи, що 28.01.2024 року закінчувався строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та те, що 27.01 та 28.01.2024 року були вихідними днями слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному ОСОБА_8 строк тримання під вартою 25.01.2024 року.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені. Наявність постійного місця проживання, на переконання апеляційного суду, з урахуванням фактичних обставин, характеру, тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та встановлених ст.177 КПК України ризиків, які продовжують існувати, недостатньо для доведення як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги захисника, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення та наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, які на час розгляду клопотання не зменшилися, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні та можливості його продовження.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 25 січня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 25 березня 2024 року, без визначення розміру застави, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :