Справа № 346/3290/24
Провадження № 1-кс/346/581/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 р.м. Коломия

Слідчий суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , скаржник: ОСОБА_3 та представник Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області: ОСОБА_4 , розглянувши у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 , подану його представником: ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб органу досудового розслідування у вигляді невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.194 КК України,

в с т а н о в и в :

До суду, із скаргою на бездіяльність уповноважених службових осіб досудового розслідування Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 194 КК України, на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення, звернувся представник заявника: ОСОБА_5 .

Аргументи скаржника.

11 червня 2024 року заявник звернувся до вказаного відділу поліції із письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 194 КК України. Але в супереч положенням частини 1 статті 214 КПК України якими передбачено, що слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання такої заяви зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування, цього не зробив. Тобто, допустив бездіяльність, яку треба припинити шляхом зобов`язання внести відомості до ЄРДР.

Позиція органу досудового розслідування.

Просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки ОСОБА_3 вочевидь не є потерпілим по кримінальному провадженню щодо ст.194 КК України. Позаяк такі кримінальні провадження відносяться до кримінальних проваджень у формі приватного обвиунвачення, які можуть бути розпочаті лише на підставі заяви потерпілого, а він таким не являється з огляду на зміст його заяви.

Оцінка суду.

В силу положень частини 3 статті 306 КПК України розгляд будь-яких скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язковою участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Отже, за цими положеннями особа, яка подала скаргу або її захисник чи представник, має обов`язок приймати участь у розгляді скарги.

Разом з цим суд відзначає, що КПК України, не врегульовано питання щодо правових наслідків неявки цих осіб для розгляду скарги, а тому на виконання положень частини 6 статті 9 КПК України (якими передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу) суд застосовує частину 3 статті 26 КПК України якою передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим кодексом.

Таким чином, незважаючи на неявку вказаних осіб і той факт, що вони не відмовляються від розгляду слідчим суддею поданої скарги, її слід розглянути по суті без їх участі.

Слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК України).

Розглядаючи скаргу представника заявника, суд виходить із того, що у даному випадку, вона пов`язана із судовим контролем за дотриманням права будь-якої людини захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами від порушень і протиправних посягань (частина 5 статі 56 Конституції України), і зокрема, з огляду на положення частини 1 статті 2 КПК України, через притягнення до кримінальної відповідальності особу чи осіб, які порушують її право чи свободу.

І суд відзначає, що вказане право будь-якої людини захищати своє право чи свободу саме у порядку кримінального провадження, яке включає можливість ініціювати його, знаходить свій прояв у положеннях частини 1 статті 214 КПК України за якими, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування.

Отже, праву будь-якої людини ініціювати початок кримінального провадження, з огляду на зміст частини 1 статті 214 КПК України, кореспондує обов`язок слідчого, дізнавача чи прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування.

Однак, п.1 ч.1 ст.477 КПК України однозначно передбачено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, у т.ч. й ч.1 ст.194 (умисне знищення або пошкодження майна без обтяжуючих обставин).

І вказана норма процесуального права є спеціальною по відношенню до ч.1 ст.214 КПК України, яка встановлює загальне правило щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі будь-якої заяви чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення. І оскільки з внесенням відомостей до ЄРДР пов`язано початок здійснення досудового розслідування , то п.1 ч.1 ст.477 КПК України є спеціальною, оскільки вказує на те, що у провадженнях приватного обвинувачення розслідування може бути розпочато, а значить і відомості внесені до ЄРДР тільки на підставі заяви потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.1 ст.477 КПК України.

Отже, якщо мова йде про кримінальне правопорушення, передбачене п.1ч.1ст.477 КПК України, зокрема і ч.1 ст.194 КК України, то досудове розслідування у такому кримінальному провадженні може бути розпочате (відповідно і внесені відомості до ЄРДР) виключно на підставі потерпілого від такого кримінального правопорушення.

Представник заявника додав до своєї скарги копію його письмової заяви про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 194 КК України, яку ОСОБА_3 подав до Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області 11 червня 2024 року та яка була у нього прийнята і зареєстрована за № 5145 (а.с.5-6).

І відповідно до змісту цієї заяви він дійсно просив внести відомості до ЄРДР саме за ч.1 ст.194 КК України, однак як підтвердив представник Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, до якого і була подана заява, цього зроблено не було, оскільки очевидним є те, що ОСОБА_3 не є потерпілим за цим кримінальним правопорушенням, позаяк у заяві він сам зазначив, що майно, яке було на його думку знищено, йому не належить.

Однак слідчий суддя відзначає, що в силу ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині 1 цієї статті (а це моральна, фізична або майнова шкода, якщо це стосується фізічної особи), слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, якщо слідчий Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області вважав, що були очевидні і достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КК України, але цим правопорушенням йому не було завдано шкоду (передбачену ч.1 ст.53 КПК України), слідчий зобов`язаний був винести постанову про відмову у визнанні потерпілим. Позаяк виключно наявність такого процесуального рішення є єдиною підставою для твердження про те, що заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КПК України, була подана не потерпілим, і відповідно тільки у такому випадку слідчий мав би право не вносити відомості до ЄРДР на підставі зави ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, передабченого ч.1 ст.194 КПК України. Однак, такої постанови винесено не було.

Необхідність винесення слідчим такої постанови, узгоджується і з положеннями ч.3 ст.110 КПК України за якими, постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом. Що і передбачено прямо і недвозначно ч.5 ст.55 КПК України. До того ж, і ч.5 ст.110 КПК України - вимоги до постанови слідчого/прокурора не містить такого обов`язкового реквізиту, як номер кримінального провадження, що також вказує на те, що слідчий зобов`язаний був винести таку постанову і без внесення відомостей до ЄРДР. Також, винесення такої постанови є необхідним для того, аби людина, яка звернулась із заявою чи повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, отримала офіційний документ, в якому буде відображено причини не задоволення її заяви з підстав не визнання її слідчим потерпілою особою, яка має право його оскаржити.

Тож, зважжаючи на викладене, скарга представника заявника, підлягає задоволенню частково. Суду слід зобов`язати уповноважену, на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, службову особу (слідчого) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву про скоєне кримінальне правопорушення від 11.06.2023 року, зареєстровану 11.06.2024р. за №5146. А у зобов`язанні внести відомості у Єдиний реєстр досудових розслідувань, згідно заяви ОСОБА_3 від 11.06.2024р. про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.194 КК України слід відмовити - за передчасністю.

Таким чином, на підставі вище викладеного та керуючись статтями 1-29,32,36,40,40-1,60,214,215,303-310,369-372,376,392-395,532 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_3 , подану його представником: ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб органу досудового розслідування у вигляді невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.194 КК України - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену, на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, службову особу (слідчого) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву про скоєне кримінальне правопорушення від 11.06.2023 року, зареєстровану 11.06.2024р. за №5146.

У зобов`язанні внести відомості у Єдиний реєстр досудових розслідувань, згідно заяви ОСОБА_3 від 11.06.2024р. про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.194 КК України відмовити.

Ухвала не може бути оскаржена. Ухвала набрала законної сили 20.06.2024 року.

Повний текст ухвали оголошено 25.06.2024р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1