Справа № 307/670/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

08.02.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/303/22, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , України, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту автомобіля марки «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2019 року, - скасовано.

Вироком ухвалено речовий доказ у справі - автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на штрафному майданчику Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, - повернути його володільцю, - ОСОБА_6 .

Речові докази у справі - змиви з ручки важелю перемикання швидкостей автомобіля, які поміщено та опечатано до паперового конверту, три частини чохла ободу керма автомобіля, які поміщено та опечатано до паперового конверту, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, - знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

15 грудня 2019 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи всупереч вимогам п.п. 1.5, 2.3, 12.1, 31.4.2 та 1.10 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), керуючи автомобілем марки «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 , проїжджаючи по вулиці Верховинській у смт Усть-Чорна, Тячівського району, рухаючись правою смугою руху в напрямку с. Красна, Тячівського району, маючи технічну можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, забезпечити технічно справний стан свого транспортного засобу, не вибрав безпечну швидкість руху на дорозі з низьким коефіцієнтом зчеплення, що призвело до заносу автомобіля і втрати ним керованості та наступному виїзду автомобіля на ліве узбіччя, зіткнення з бетонним відбійником та перекиданню в русло річки Брустурянка, в результаті чого пасажир ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах середньої третини правого і лівого плеча по передній поверхні, передньої поверхні грудної клітки в ділянці реберної дуги по середньо-ключичній лінії справа і зліва, верхньої третини лівого стегна по зовнішньо-боковій поверхні, субкон`юктивального крововиливу правого ока, крововиливу під м`які тканини потиличної ділянки голови, крововиливу в жирову клітковину правої нирки, забою головного мозку, множинних внутрішньо мозкових крововиливів обох гемісфер, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_8 , а пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву лівого ключично-акроміального з`єднання, яке відноситься до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, так як подібного характеру тілесні ушкодження при звичайній їх течії викликають розлад здоров`я більше 21-го дня і знаходяться у прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило одному потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть іншого потерпілого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є незаконним, просить його змінити. Стверджує, що йому призначено занадто суворе покарання. Посилається на те, що вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та добровільно відшкодував завдані унаслідок ДТП збитки; після скоєння дорожньо-транспортної пригоди викликав швидку медичну допомогу та надавав необхідну допомогу постраждалим особам. Звертає увагу на те, що місцевий суд залишив поза увагою і те, що в обвинувачений ОСОБА_6 позитивно характеризується, раніше не судимий, на його утриманні двоє малолітніх дітей, які потребують батьківського піклування та матеріальної допомоги. Вважає, що покарання у виді позбавлення волі строком на три роки є очевидно несправедливим через надмірну суворість. На думку апелянта, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України та визначенням іспитового строку. Окрім того, посилається на те, що під час судового розгляду місцевим судом належним чином не було досліджено обставини смерті потерпілого ОСОБА_8 : не допитано у якості потерпілої ОСОБА_10 ; формальне посилання на постанову про закриття кримінального провадження №0000060 від 22.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, за фактом неналежного надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_8 не слід було брати до уваги, оскільки у ній відсутні відомості про проведення медичної експертизи для надання оцінки діям лікарів, які неналежно надали потерпілому медичну допомогу, внаслідок чого ОСОБА_10 помер через десять днів після скоєння ДТП; окрім того у судово-медичного експерта судом не з`ясовано відомості щодо настання факту смерті ОСОБА_8 , у разі надання йому медичної допомоги відразу після ДТП. Зазначає, що вищенаведене свідчить про те, що висновки місцевого суду про засудження ОСОБА_6 за спричинення смерті потерпілого ОСОБА_8 є незаконними та необґрунтованими. Апелянт вважає, що вирок суду ухвалений з порушеннями Закону, тому підлягає скасуванню або зміні у зв`язку з тим, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та на призначення покарання. Просить вирок змінити, застосувавши відносно ОСОБА_6 вимоги ст. ст. 75, 76 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності із випробуванням.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних вище учасників кримінального провадження береться до уваги те, що: обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_10 належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, а потерпілому ОСОБА_11 повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги надіслано відповідно до вимог законодавства і він вважається належним чином повідомленим про час та місце судового засідання; клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи на інший день та відомостей про поважність причин неявки від потерпілих не надходило, а обвинувачений подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався, а відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників апеляційного розгляду: захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , підлягає задоволенню.

Зміст апеляційної скарги та позиція сторони захисту під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом свідчать про те, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило одному потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть іншого потерпілого, та відповідно кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряються і визнаються такими, що відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

При цьому, сторонами кримінального провадження не оспорюється і вид та строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання - позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, у зв`язку з чим відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, зокрема щодо незастосування судом першої інстанції положень ст. ст. 75, 76 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, відношення обвинуваченого до вчиненого та дані про його особу, а саме те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом першої інстанції визнано визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання в межах санкції даної норми у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, з огляду на таке.

Відповідно до положень частини 1 статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, активно сприяв його розкриттю, щиро розкаявся в його скоєнні, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, потерпілі не мають щодо нього претензій матеріального та морального характеру.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , надав нотаріально засвідчену заяву потерпілої ОСОБА_10 (матері потерпілого ОСОБА_8 , який загинув внаслідок ДТП), з якої вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 відшкодував їй матеріальну та моральну шкоду, і потерпіла не має жодних претензій щодо нього.

Колегія суддів вважає, що добровільне відшкодування обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілим завданої шкоди є додатковою обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Приймаючи судове рішення колегія суддів бере до уваги і досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення особи - обвинуваченого ОСОБА_6 , без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить до висновку про те, що наведені вище обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та в сукупності з встановленими судом даними про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, позицією потерпілих, які не мають претензій до обвинуваченого, дають суду підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного судом першої інстанції основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на один рік, яке відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, та буде достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного судом першої інстанції основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На переконання апеляційного суду таке покарання відповідатиме як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок суду у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З цих підстав, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , задовольнити.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2022 року щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_6 , змінити.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи та проживання.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: