Провадження № 1-кп/643/210/24
Справа № 643/8904/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024

27 лютого 2024 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представників потерпілого: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003426, внесеному до ЄРДР від 03.07.2020, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Буди, Харківського району, Харківської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, не заміжньої, працюючої неофіційно, не судимої в силу ч.3 ст.88 КК України, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 01.07.2020 у період часу з 23:05 до 23:31, перебуваючи разом із особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, у приміщенні кафе «Аніс», розташованому за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників,92В, в якому останні працювали на підставі трудового договору поваром та офіціантом, діючи за попередньою змовою та в групі між собою, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, розуміючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, заздалегідь розподіливши ролі, в ході виконання яких, ОСОБА_6 , перебуваючи на кухні вказаного кафе, запакувала у полімерні пакети кухонні прилади ваги кухонні ТМ «Кенвуд» срібного кольору в кількості 2 штуки, вартістю 1916грн. за одиницю, загальною вартістю 3832грн.; слайсер ТМ «Mirra 250 СЕ Teflon», вартістю 14000грн., мікрохвильову піч «Панасонік» модель NN-G315WF, тип з грилем, срібного кольору, вартістю 4000грн., міксер ручний AFM250VV200, вартістю 5400грн., м`ясорубку електричну ТМ «Кенвуд»,вартістю 5999грн., які належать потерпілому ОСОБА_8 .

Особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, в свою чергу, знаходився разом із ОСОБА_6 у приміщенні вказаної кухні та дочекавшись, коли остання упакувала вказану побутову техніку, з метою таємного виносу з приміщення кафе, підтримуючи протиправні дії ОСОБА_6 та продовжуючи реалізовувати свій спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, почав виносити з приміщення кафе «Аніс» побутову техніку в упакованому ОСОБА_6 вигляді, а саме: ваги кухонні ТМ «Кенвуд» срібного кольору в кількості 2 штуки, слайсер ТМ «Mirra 250 СЕ Teflon», мікрохвильову піч «Панасонік» модель NN-G315WF тип з грилем, срібного кольору, міксер ручний AFM250VV200 та м`ясорубку електричну ТМ «Кенвуд».

Після цього, ОСОБА_6 та особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, не бажаючи бути застигнутими власником майна чи третіми особами, швидко покинули місце вчинення злочину разом із викраденою побутовою технікою та в подальшому розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 33231грн.

ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнала свою провину, не заперечувала фактичних обставин обвинувачення і його доказів, у зв`язку з чим суд, переконавшись у добровільно обраній позиції обвинуваченої, у відповідності до правил ч. 3 ст. 349 КПК України, з погодженням усіх учасників судового процесу, визнав не доцільним досліджування доказів по справі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 визнала частково, тому суд з урахуванням думки усіх учасників процесу, прийняв рішення щодо дослідження наданих потерпілим доказів у підтвердження вимог цивільного позову.

В судовому засіданні ОСОБА_6 по суті висунутого обвинувачення пояснила, що працювала поваром неофіційно, разом із сином ОСОБА_10 , який працював офіціантом у кафе «Аніс». Заробітну плату не сплачували, тому вирішили забрати кухонні прилади в якості оплати їх праці. 01.07.2020 після робочої зміни, упакували побутову техніку у пакети та на таксі перевезли до місця проживання. В подальшому ОСОБА_6 сказала сину, щоб техніку повернув власнику, відправивши «Новою поштою». У подальшому дізналася, що син частково повернув викрадене майно. У вчиненому щиро кається, жалкує про скоєне. Позовні вимоги потерпілого визнає частково, оскільки частину викраденого майна повернуто потерпілому та 13000грн. сплачено потерпілому. Також вважає, що моральну шкоду слід оцінити у 1000грн. та 5000грн. за роботу адвоката.

Представники потерпілого в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги цивільного позивача та просили позов задовольнити у повному обсязі, при цьому підтвердили факт часткового повернення майна та сплати потерпілому 13000грн. з боку обвинуваченої.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При обранні виду та розміру покарання, суд приймає до уваги ступень суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка є не судимою в силу ч.3 ст.88 КК України, працюючою не офіційно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується з місця проживання позитивно, у вчиненому щиро покаялась.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає за можливе призначити покарання у межах санкції статі, за якою ОСОБА_6 притягається до кримінальної відповідальності, не позбавляє останню свободи, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки суд прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжує покарання, судом не встановлено.

Далі, стороною захисту заявлено клопотання про застосування до обвинуваченої положення ст.69 КК України та призначити покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17000грн.

Клопотання мотивоване тим, що обвинувачена співпрацювала зі слідством, щиро та дієве покаялась, добровільно відшкодувала суму матеріальної шкоди, здійснює догляд за цивільним чоловіком з інвалідністю тощо, а тому є підстави для застосування правил ч.1 ст. 69 КК України для призначення покарання у вигляді штрафу.

Так, у відповідності до положень ч.1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотне знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, зокрема, за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Положення ст. 69 КК України надає суду право в особливих, виняткових випадків скоригувати вимогу загальних засад призначення покарання, закріплену в п.1 ч.1 ст. 65 КК і призначити більш м`яке покарання порівняно з тим, яке передбачене в конкретній санкції статті Особливої частини КК за вчинений злочин.

Підставами для призначення більш м`якого покарання в ч.1 ст. 69 КК України визначено дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: - наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину та дані, що характеризують особу винного.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчинені злочину і, полягає в передбаченому законом обмежені прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Отже, суд призначаючи обвинуваченої ОСОБА_10 покарання, виходить із положень ст.ст. 50,65 КК України, а саме принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нових правопорушень, враховує характер та ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченої, її відношення до скоєного кримінального правопорушення, а тому суд дійшов висновку, що покарання, яке призначається судом в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України з ісптовим строком, для останньої буде співмірним та справедливим із скоєним, що зазначено текстом вище і виняткових підстав для застосування до ОСОБА_10 правил ч.1 ст. 69 КК України, на думку суду недостатньо.

Далі, потерпілим ОСОБА_8 заявлений цивільний позов до ОСОБА_10 про стягнення з останньої вчинену матеріальну шкоду в розмірі 52000грн., моральну шкоду в розмірі 50000грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 20000грн.

Цивільний позов мотивований тим, що вчиненим кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_8 вчинено матеріальну шкоду, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №1871 від 24.09.2015, вартість викраденого майна на загальну суму становить 52000грн. Для відновлення свого порушеного права власності та відновлення роботи кафе, позивач змушений був придбати побутову техніку, посуд, продукти харчування. Крім того, потерпілий поніс додаткові витрати на залучення адвокатів, витрачено певних коштів на відновлення роботи кафе, а також поніс і моральні страждання.

Суд, вивчивши доводи потерпілого та його представників, позицію обвинуваченої та сторони захисту, дослідивши надані позивачем докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 згідно обвинувального акту спричинено матеріальну шкоду в розмірі 33231грн.

Сторони підтвердили та не заперечували факт сплати з боку обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілого 13000грн. та повернення частини викраденого майна.

До суду з боку сторони захисту надано копію квитанцій про переказ ОСОБА_8 від ОСОБА_6 13315грн. від 30.08.2023, квитанцій про направлення на адресу кафе «Аніс» посилок від 14.07.2020.

Із висновку судово-товарознавчої експертизи №238 від 13.07.2020 зокрема, вбачається, що вартість викраденого у потерпілого майна, а саме: ваги кухонні ТМ «Кенвуд» срібного кольору в кількості 2 штуки, вартістю 1916грн. за одиницю, загальною вартістю 3832грн.; слайсер ТМ «Mirra 250 СЕ Teflon», вартістю 14000грн., мікрохвильову піч «Панасонік» модель NN-G315WF, тип з грилем, срібного колору, вартістю 4000грн., міксер ручний AFM250VV200, вартістю 5400грн., м`ясорубку електричну ТМ «Кенвуд», вартістю 5999грн., а всього, на суму 33231грн.

Далі, із змісту зберігальної записки, складеної 14.07.2020 потерпілим ОСОБА_8 вбачається, що останньому на відповідальне зберігання передані повернуті речі: слайсер ТМ «Mirra 250 СЕ Teflon» та мікрохвильова піч «Панасонік» модель NN-G315WF, тип з грилем, срібного кольору, що за вартістю загалом складають 18000грн. згідно висновку вищенаведеної експертизи.

Отже, враховуючи повернуте майно в сумі 18000грн. та грошовий переказ в сумі 13315грн. потерпілому, залишок матеріальної шкоди складає 1916грн., що суд вважає за необхідне та в межах доведеного позивачем, стягнути на його користь з обвинуваченої в якості відшкодування вчиненої матеріальної шкоди.

Будь-яких належних доказів щодо витрат потерпілим на відновлення роботи кафе, придбання побутової техніки тощо, з боку останнього суду не надано.

Відповідно до правил п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,обов`язок доведення якої покладається, згідно ч.1 ст. 92 КПК України, на потерпілого.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що з боку потерпілого ОСОБА_8 не доведено розмір матеріальної шкоди, яку останній просить стягнути з обвинуваченої, крім того розміру, що встановлений судом вище.

Вимоги цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди, яку остання визнала в розмірі 1000грн., суд дійшов такого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Абзацом першим п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 з подальшими змінами та доповненнями, визначеного, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Частина друга ст. 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самою, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивача, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди від 31.03.1995 № 4).

Позивач просить стягнути з відповідача вчинену моральну шкоду, яку оцінює у 50000грн., посилаючись на те, що через дії обвинуваченої вимушений захищати свої права, відновлювати роботу кафе тощо, що призвело до моральних страждань.

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення стосовно майна потерпілого ОСОБА_8 , чим причинила майнову шкоду, при цьому, в обґрунтування своїх доводів про те, що зазнав моральної шкоди та вимог щодо стягнення визначеного розміру моральної шкоди, будь-яких доказів в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України, потерпілим не надано.

Між тим, при вирішенні питання про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 моральної шкоди, суд враховує практику Європейського Суду, зокрема, рішення від 28.05.1985 Серія А&96 справа Abdulaziz Cabales fnd Balkandali v. United Kingdom, яким визначено, що деякі форми моральної шкоди, в тому числі емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть доведені чимось конкретним.

Отже, суд, виходячи із принципу доведеності та справедливості, враховуючи моральні страждання позивача, які останній зазнав через скоєння обвинуваченою відносно нього злочину, спричиненого настання матеріальної шкоди, визнання такого факту і ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що з останньої необхідно стягнути в якості відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого 5000грн.

Потерпілий ОСОБА_8 також просить у позові стягнути на свою користь з обвинуваченої ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в сумі 20000грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Положеннями ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Положеннями ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Стороною цивільного позивача у підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 20000грн. надано копії договору-доручення про надання правової допомоги від 29.09.2021, ордери адвокатів на підставі договору та квитанцію №015230 від 01.07.2023 про отримання 20000грн. за надання представництва інтересів у кримінальному провадженні.

Між тим, до перелічених документів не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги на заявлену суму.

Проте, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої витрати на правничу допомогу потерпілому в сумі 5000грн., що останньої та її захисником визнано, як обґрунтоване.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до правил ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 91, 92, 100, 369-371, 373, 374 КПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити неї покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до правил ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, зобов`язавши ОСОБА_6 до п.п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 (ІПН: НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду в розмірі 1916 (одна тисяча дев`ятсот шістнадцять)грн., моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч)грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000грн.

В іншої частині вимог цивільного позову відмовити.

Речові докази: слайсер ТМ «Mirra 250 СЕ Teflon» та мікрохвильова піч «Панасонік» модель NN-G315WF, тип з грилем, срібного кольору, що перебувають на відповідальному зберіганні у ОСОБА_8 згідно зберігальної розписки вважати повернутими законному власнику; два ідентичні DVD-R диски білого кольору із записами камер відеоспостереження кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 01.07.2020, що передані на зберігання до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1