провадження 1-кп/336/517/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000580 від 29 березня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, який має середню освіту, який не працює, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей (двоє з яких - малолітні), раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2023 року о 19 годині 49 хвилин у період дії воєнного стану відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, продовженого Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, ОСОБА_4 , перебував біля кіоску ТМ «Петриківка» ФОП « ОСОБА_6 » за адресою: АДРЕСА_2 , на підставці (полиці) для сумок знаходився мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 10 Pro» imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в корпусі темно-синього кольору, який належить ОСОБА_7 .

Побачивши зазначений мобільний телефон. ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з підставки (полиці) для сумок кіоску ТМ «Петриківка» ФОП « ОСОБА_8 » за адресою: АДРЕСА_2 мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 10 Pro» imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в корпусі темно-синього кольору, який належить ОСОБА_7 , вартість якого складає 8255,64 гривень.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 зник з місця вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 8255,64 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину не визнав. Пояснив, що він, підійшовши до кіоску «Петриківка», побачив на полиці для сумок під прилавком телефон. Він озирнувся навколо, але не для того, щоби вкрасти телефон, а щоб когось покликати. Нікого поруч не бачив, потерпілого, який би переходив дорогу, не бачив також. Він не здогадався віддати телефон у кіоск - з такою ситуацією зіткнувся вперше. Тому забрав телефон із собою та залишив його удома. Він хотів віддати його власнику, але як зробити цього не знав. Через кілька днів (приблизно 28 числа) до нього звернулися працівники поліції та запитали, чи не знаходив він телефон. Він відразу відповів, що находив, і з працівниками поліції поїхали за телефоном до нього додому, де він його віддав. Після поїхали до відділу поліції. Те, що не звернувся самостійно до поліції із повідомленням про знахідку, пояснив тим, що був зайнятий, а частково - страхом, що його звинуватять у крадіжці. Вважає, що він не мав корисливого умислу.

Незважаючи на заперечення обвинуваченого, його винуватість у вчиненні вищевказаного протиправного діяння повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що того вечора під`їхав до магазину «АТБ», що знаходився навпроти кіоску «Петриківка». Припаркувавши машину, перейшов дорогу та підійшов до кіоску. Розраховуючись у кіоску, машинально поклав телефон на підставку для сумок. Повернувся в машину, помітив відсутність телефону. Відразу пішов до кіоску, телефону там не було. Запитав продавця, на що вона повідомила, що після потерпілого нікого з покупців не було, порадила викликати поліцію. В поліцію телефонували з телефону продавщиці. На думку потерпілого між тим, як залишив телефон та повернувся за ним минуло 5-7 хвилин. В подальшому телефон був йому повернутий.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що працювала продавцем в кіоску «Петриківка» ФОП ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 . У березні 2023 року, незадовго до закінчення робочого часу, тобто до 20-00 год., підійшов постійний покупець на ім`я ОСОБА_11 . Він замовив хліб, на її прохання він став шукати дрібні гроші й, мабуть, поклав свій телефон на підставку (полицю) для сумок під прилавком. Взяв хліб, він пішов до своєї машини. Приблизно через 5 хвилин він підбіг, шукаючи телефон. Вони зрозуміли, що телефон викрали, свідок запропонувала потерпілому викликати поліцію зі свого телефону та заблокувати банківські рахунки. Свідок пояснила, що кіоск обладнаний відеоспостереженням.

Допит свідка за згодою учасників справи був проведений в режимі відеоконференції за допомогою застосунка Viber, оскільки свідок через військові дії переїхала до Словаччини.

Також судом безпосередньо досліджені наступні докази надані сторонами кримінального провадження під час судового провадження:

-Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.03.2023;

- Запит оперуповноваженого СКП ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 від 30.03.2023 до ОСОБА_8 з проханням надати відеозапис з камери відеоспостереження з приміщення магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Відповідь ФОП ОСОБА_8 від 31.03.2023 на цей запит, якою надано архів відеозапису системи відеонагляду, розташованого в приміщенні магазину ТМ «Петриківка» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 161;

-Протокол огляду відеозаписів від 30.03.2023, що містяться на диску формату DVD;

-Постанова про визнання речовими доказами вказаних відеозаписів, що містяться на диску формату DVD;

-Заява від 28.03.2023 (виправлено на 30.03.2023), відповідно до якої ОСОБА_4 добровільно видає працівникам поліції телефон Редмі нот 10 про в корпусі синього кольору;

-Протокол огляду предмету від 30.03.2023, відповідно до якого телефон «Xiaomi Redmi Note 10 Pro» imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в корпусі темно-синього кольору без сім-карток оператора стільникового зв`язку. В ході огляду телефону потерпілий ОСОБА_7 підтвердив, що цей телефон належить йому. Під час дослідження вмісту телефону, встановлено, що фотознімки та будь-які контакти, які зберігав на телефоні потерпілий, відсутні;

-Висновок експерта № СЕ-19/108-23/2523-ТВ від 24.04.2023, яким встановлено ринкову вартість мобільного телефону» Xiaomi Redmi Note 10 Pro», який з вересня 2022 року перебував в експлуатації, на день скоєння кримінального правопорушення становить 8255,46 грн.;

-Довідка, відповідно до якої витрати на проведення вищезазначеної експертизи становить 478 грн.;

-Постанова від 30.03.2023 про визнання телефону «Xiaomi Redmi Note 10 Pro» imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 корпусі темно-синього кольору речовим доказом;

-Розписка, відповідно до якої потерпілий ОСОБА_7 отримав від слідчого зазначений телефон;

- Протокол проведення слідчого експерименту від 06.07.2023 за участю ОСОБА_4 із додатком - диском для лазерних систем зчитування із відеозаписом цієї слідчої дії;

-Відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Також в судовому засіданні були відтворені вищезгадані відеозаписи з камери відеспостережння кіоску ТМ «Петриківка» ФОП ОСОБА_6 та відеозапис слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 .

Відеозаписом слідчого експерименту підтверджується те, що телефон потерпілого знаходився на металевій підставці (полиці) для сумок кіоску ТМ «Петриківка», що розташована на рівні поясу. Прилавку, як такого, кіоск не має, цю роль виконує верхня поверхня холодильних вітрин. Показання обвинуваченого, потерпілого, свідка також містять пояснення стосовно того, що телефон знаходився на підставці для сумок, а не на прилавку, як зазначено в обвинувальному акті.

На підставі наведеного, керуючись положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки це не погіршує становище особи, суд вважає за необхідне уточнити у вироку місце знаходження телефону. З тих самих міркувань суд у вироку зазначає правильне написання ТМ «Петриківка».

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку.

У ході судового провадження сторона захисту не заперечувала, що ОСОБА_4 заволодів мобільним телефоном, що знаходився на полиці для сумок кіоску, проте вважала, що дії ОСОБА_4 слід розцінювати як знахідку.

Однак суд відхиляє аргументи сторони захисту, виходячи з такого.

Так, потерпілий та свідок ОСОБА_9 стверджували, що минуло приблизно 5 хвилин з того як потерпілий пішов від кіоску та повернувся назад, помітивши відсутність телефону.

Відеозаписом з камери відеоспостереження кіоску зафіксовано, як обвинувачений підходить до кіоску, бере телефон, кладе у свій пакет, кілька секунд створює вигляд, що роздивляється товар, та відходить від кіоску. Всі ці дії ОСОБА_4 зайняли 20 секунд. Також відеозаписом підтверджується, що кіоск був освітлений, його торгівельне вікно було відкрито, продавщиця перебувала у кіоску, складаючи товар перед закриттям. Камерою також зафіксовані перехожі. Однак будь-яких дій, що б з`ясувати, кому належить телефон, обвинувачений не вчинив, відразу покинув місце вчинення злочину.

Крім того, відповідно до протоколу огляду телефону від 30.03.2023, у телефоні були відсутні сім-картки, відсутні (видалені) телефонні контакти, фотознімки, які раніше створював власник телефону.

Очевидним, на думку суду, є той факт, що з точки зору повнолітньої, дієздатної, законослухняної особи, залишену в громадському місці, цінну річ не слід вважати загубленою. Більше того, навіть у випадку прийняття рішення про зберігання такої речі до встановлення власника, ніщо не позбавляло можливості ОСОБА_4 повідомити про такі свої наміри хоча б продавця або власника цього кіоску.

Натомість, дії ОСОБА_4 , на переконання суду, свідчить саме про наміри обернути чуже майно на свою користь, оскільки будь-яких заходів спрямованих на повернення телефону власнику він відразу не вжив, сім-картки з телефону вилучив, видалив контакти та файли, що створені власником, видав телефон працівникам поліції через декілька днів і лише після звернення останніх до нього.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 грудня 2014 року у справі№5-23кс14, позицією Верховного Суду у постанові 06 листопада 2018 року у справі № 127/3792/16-к та низки інших, заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно або мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого.

Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником. У подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а тільки залишена чи забута ним.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Однак за результатами судового розгляду сукупності обставин, що викладені у попередньому абзаці, не встановлено.

Тому дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

Обставин, які б обтяжували покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

В обвинувальному акті зазначено про щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання.

Щире каяття передбачає, визнання факту вчинення кримінальних протиправних діянь, щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки. Однак обвинувачений так і не усвідомив, що його дії є протиправними та кримінально-караними, а тому суд доходить висновку про відсутність цієї обставини, що пом`якшує покарання.

Керуючись наведеним, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, яке закон відносить до тяжкого злочину, конкретні обставини злочину, відшкодування шкоди шляхом повернення викраденого, думку потерпілого, яка не наполягав на призначенні суворого покарання, особу обвинуваченого, який раніше не був судимий, є багатодітним батьком, учасником бойових дій, нагороджувався почесними грамотами, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також думку прокурора, який вважав за можливе призначити покарання з випробуванням.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе при застосуванні до нього покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, та, оскільки обвинувачений не несе високої суспільної небезпеки, та на переконання суду його виправлення можливе без реального відбування покарання, суд вважає, що слід звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши тривалість іспитового строку у межах, визначених ст. 75 КК України, із покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, що буде справедливим і достатнім для попередження вчинення нових кримінальний правопорушень.

Витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 478 гривень відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 373-376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням строком на два роки, поклавши на нього передбачені ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь державі процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у розмірі 478 гривень.

Речові докази:

-Мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 10 Pro» imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в корпусі темно-синього кольору, який відповідно до розписки повернутий потерпілому ОСОБА_7 , - залишити останньому;

-Диск для лазерних систем зчитування із відеозаписом з камери відеоспостереження з приміщення магазину ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 - залишити у матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, надіслати його копію не пізніше наступного дня.

Суддя ОСОБА_1