Справа № 331/2043/23
Провадження № 1-кп/331/200/2024
судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1
щодо ОСОБА_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України
20 лютого 2024 року м. Запоріжжя
Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2024 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначено покарання у вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі із конфіскацією усього майна.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині виду призначеного основного покарання, вважаю за необхідне висловити окрему думку з цього питання, виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особи злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена нормами ст.12 КК, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно з ч.1 ст.64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Санкцією ч.2 ст.111 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Покарання у виді довічного позбавлення волі застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключною небезпечністю особи винного.

Обставиною, яка зумовлює призначення покарання у виді довічного позбавлення волі і водночас вказує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину і особи злочинця. Надзвичайність суспільної небезпеки вчиненого злочину визначається сукупністю усіх зібраних у кримінальному провадженні даних, які стосуються вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. На таку надзвичайну небезпеку можуть указувати множинність, зокрема сукупність, повторність чи рецидив учинених злочинів; наявність у вчиненому діянні декількох ознак відповідного складу злочину; наявність однієї або декількох обставин, які обтяжують покарання; інші аналогічні за своїми характеристиками ознаки.

Так, колегією суддів було встановлено, що дійсні наміри ОСОБА_2 перевірялись правоохоронними органами шляхом контролю за вчиненням злочину та імітації місця розташування військового тренувального табору. З липні до середини серпня 2022 року ОСОБА_2 вчиняв активні дії, спрямовані на схиляння ОСОБА_3 до співпраці із представниками іноземної держави, а у подальшому, передав співробітнику ФСБ РФ координати військового табору. В результаті отримання переданої ОСОБА_2 інформації збройні формування РФ завдали вогневе ураження із використанням чотирьох ракет типу «Калібр» місця розташування імітаційного військового тренувального табору.

Встановлені колегією суддів факти приводять до висновку, що ОСОБА_2 розумів мету отримання інформації щодо розташування об`єктів збройних сил України, свідомо схиляв до вчинення цього злочину іншу особу ( ОСОБА_3 ), а також розумів наслідки від передання цієї інформації представникам держави-агресора, із якої Україна перебуває у стані війни. За цих обставин видається очевидним, що ОСОБА_2 усвідомлював та бажав настання наслідків у вигляді загибелі військовослужбовців ЗСУ у результаті своїх дій, тобто бажав завдати якнайбільшу шкоду обороноздатності України, що необхідно було визнати особливими обставинами даного кримінального провадження.

Вважаю, що колегія суддів при призначенні покарання повинна була врахувати, що тяжкі наслідки у вигляді загибелі значної кількості військовослужбовців ЗСУ України вдалося запобігти лише завдяки проведенню контролю за вчиненням злочину та успішному відбиттю ракетної атаки по імітаційному військовому табору.

Крім того, на користь особливої небезпечності особи ОСОБА_2 свідчать і інші факти злочинної діяльності ОСОБА_2 , а саме: збір інформації щодо проукраїнські налаштованих осіб, які залишились на тимчасово окупованій території м. Бердянськ, за допомогою «Telegram» чат-бота, який був самостійно створений ОСОБА_2 , та передання зібраної ним інформації представнику збройних формувань РФ, що відбувалось більше п`яти разів. Встановлені судом факти також підтверджують активну систематичну та ініціативну діяльність ОСОБА_2 , спрямовану саме на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності і державній безпеці України.

Отже, викладені вище обставини вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення вказують на підвищений ступень небезпечності його діяння, оскільки є такими, що були вчинені як на шкоду, зокрема обороноздатності України, так і опосередковано створювали загрозу для життя невизначеного кола осіб, що визнається найвищою соціальною цінністю в Україні.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, колегією суддів не було встановлено жодних обставин, які могли б свідчити про щире каяття обвинуваченого, дані біографії ОСОБА_2 , його співпраця як із окупаційною владою, так і з представниками держави-агресора РФ, яка триває і до сьогодні, оскільки затримати ОСОБА_2 не вдалося з об`єктивних причин (через окупацію частини території України) також вказують, що призначення строкового виду покарання не буде відповідати його меті,визначеній у ст.. 50 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого під час застосування навіть максимальної межі строкового покарання не можливе через його суспільну небезпечність з огляду на продовження воєнного стану та активних бойових дій у межах Запорізької області.

За цих обставин, вважаю, що колегії суддів належало призначити ОСОБА_2 покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна за скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Суддя ОСОБА_1