КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5

та його захисника - ОСОБА_6 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції з використанням програми «EasyCon»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 29 січня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, до 28 березня 2024 року включно.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив з того, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені вирішенні питання про застосування запобіжного заходу продовженні строку його дії, не зменшилися та продовжують існувати, а прокурором у судовому засіданні доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Ці та інші, наведені в ухвалі суду обставини в їх сукупності, дали суду першої інстанції можливість зробити висновок про те, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, в змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному провадженні, та продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29.01.2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, з огляду на таке.

Як вважає захисник, судом першої інстанції не враховано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України.

Натомість суд першої інстанції, як зазначається у скарзі, визначив заставу в розмірі, про який прокурор не просив, чим вийшов не тільки вийшов за межі клопотання, а й допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали в частині визначення розміру застави.

Крім того, адвокат вважає, під час розгляду клопотання суд не врахував даних про особу обвинуваченого, а саме того, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки та місце для проживання, позитивну характеристику та на утриманні має неповнолітню дитину.

Також судом, як вважає захисник, не було взято до уваги те, що ОСОБА_5 24.01.2023 року укладено контракт добровольця територіальної оборони з Добровольчим формуванням № 42 територіальної громади міста Києва «Легіон Оболонь», та з 24.01.2023 року виконував військові завдання територіальної оборони на постійній основі, що виключає ризик переховування обвинуваченого та існування ризику втечі. Крім того, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_5 за період перебування у лавах окремого підрозділу спеціального призначення «Нічна Варта» та ДФТГ № 42 проявив патріотизм та мужність в ході виконання завдань з оборони м. Києва та забезпечення безпеки цивільного населення.

Враховуючи ці та інші доводи, наведені у скарзі, апелянт звертає увагу на обов`язковість доказування існування заявлених ризиків, а не лише на зазначення їх стандартного переліку.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить в якій просить скасувати ухвалу від 29.01.2024 року та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений звертає увагу на те, що продовжуючи йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції погодився з доводами сторони обвинувачення щодо існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та їх незмінності, зокрема можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого чи продовжити кримінальне правопорушення, з чим апелянт категорично не погоджується.

Прокурором, як вважає апелянт, не було наведено жодного підтвердженого факту, який би доводив те, що існує ризик його ухилення від правосуддя.

Доводи суду першої інстанції щодо наявності наведених в ухвалі ризиків, як вважає апелянт, носять абстрактний характер, що не дає змоги дійти висновку про наявність зазначених ризиків, оскільки відсутні будь-які конкретні докази обґрунтування щодо намірів або дій, направлених на незаконний вплив на свідків, потерпілого.

Натомість, на думку обвинуваченого, судом взагалі не враховано те, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, на утриманні має доньку, 2011 року народження, на даний час хворіє, що підтверджується випискою.

Також звертає увагу обвинувачений на те, що, судом, не було взято до уваги те, що ним, ОСОБА_5 24.01.2023 року укладено контракт добровольця територіальної оборони з Добровольчим формуванням № 42 територіальної громади міста Києва «Легіон Оболонь», та з 24.01.2023 року виконував військові завдання територіальної оборони на постійній основі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити спробу переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, а також продовжити кримінальне правопорушення, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 в апеляційних скаргах на те, що наведені в ухвалі суду ризики носять абстрактний характер, що не дає змоги дійти висновку про існування зазначених ризиків, оскільки відсутні будь-які конкретні докази про наміри або дії ОСОБА_5 , направлені на незаконний вплив на свідків, потерпілого, а також на відсутність ризику того, що обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Всупереч доводам апеляційної скарги, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження саме цього запобіжного заходу, в тому числі дані про особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, про що детально наведено в оскаржуваній ухвалі, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити уникнення дійсних та наявних ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які міститься посилання в оскаржуваній ухвалі, та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов'язків.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 28 березня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника останнього - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб до 28 березня 2024 року включно, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 756/4760/20

Номер провадження: 11-кп/824/2753/2024

Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1