Справа № 308/805/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про скасування арешту майна.

Клопотання обґрунтовує тим, що Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 15.01.2024 у справі № 308/805/24 було задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0001338 від 23.12.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, про арешт майна.

Накладено арешт на речі, які було вилучено 22.12.2023 під час проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , а саме: довідку ВЛК за №2734 від 05.07.2023 видану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023.

Ухвала мотивована тим, що вилучені під час огляду місці події речі, можуть бути предметом експертних досліджень, а тому в разі не накладення арешту на тимчасово вилучене майно, існує ризик втрати речових доказів, що унеможливить подальше проведення досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі.

У клопотанні вказано на те, що 29.03.2024 кримінальне провадження №0001338 від 23.12.2023 постановою старшого дізнавача СД Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 закрито на підставі п. ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку встановленням в діянні відсутності складу кримінального правопорушення.

Про прийняте рішення поштою повідомлено ОСОБА_4 та додано постанову про закриття кримінального провадження та витяг з ЄРДР. В той же час старшим дізнавачем, під час закриття кримінального провадження, не прийнято рішення стосовно долі належних ОСОБА_4 речей, на які було накладено арешт ухвалою слідчого судді від 15.01.2024.

При обґрунтуванні клопотання, адвокат покликається на положення: ст.ст. 16, 100, ч. 2 ст. 170,ч.1 ст. 174 КПК України.

Так, адвокат зазначає, що з огляду на те, що кримінальне провадження №0001338 від 23.12.2023 закрито на підставі п. ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку встановленням в діянні відсутності складу кримінального правопорушення вважаємо, що відпала будь яка необхідність в утримуванні органом дізнання речей, вилучених у ОСОБА_4 22.12.2023 під час проведення огляду місця події За адресою вут АДРЕСА_1 , а саме: довідку ВЛК за №2734 від 05.07.2023 видану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023.

На підставі викладеного, адвокат просить слідчого суддю: 1) Розгляд клопотання проводити за нашої відсутності. 2) Скасувати арешт, накладений Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайоннго суду від 15.01.2024 у справі № 308/805/24 на речі, а саме: довідку ВЛК за №2734 від 05.07.2023 видану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023. 3) Зобов`язати старшого дізнавача СД Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001338 повернути довідку ВЛК за №2734 від 05.07.2023 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023 ОСОБА_4 або його представнику.

Адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явилися, повідомлені про дату та час розгляду справи належним чином. Від адвоката ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд клопотання без їх участі.

Прокурор, дізнавач у судове засідання повторно не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв та клопотань не подавали. Від дізнавача надійшла заява про розгляд клопотання за його відсутності, проти задоволення клопотання не заперечує.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку:

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 від 15 січня 2024 року, задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0001338 від 23.12.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна, накладено арешт на речі, які було вилучено 22.12.2023 року під час проведення огляду місця події за адресою по АДРЕСА_1 , а саме: довідку ВЛК за № 2734 від 05.07.2023 року, видану громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023 року, які упаковано до спец пакета НПУ СУ №PSP 2027375.

Згідно вказаної ухвали слідчий суддя під час розгляду клопотання встановив, що сектором дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001338 від 23.12.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.12.2023 року в чергову частину Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівника прикордонної служби, про те, що під час паспортного контролю на КПП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав довідку ВЛК та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного із ознаками підробки.

Згідно протоколу огляду місця події що було проведено 22.12.2023 дізнавачем сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, по вул. Собранецька №224, на території КПП «Ужгород», в ході якого протоколом: довідку ВЛК за № 2734 від 05.07.2023 року, видану громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023 року, які упаковано до спец пакета НПУ СУ №PSP 2027375.

Постановою дізнавача про визнання предмета речовими доказами від 23 грудня 2023 року виявлені та вилучені в ході огляду місця події речі довідку ВЛК за № 2734 від 05.07.2023 року, видану громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023 року, які упаковано до спец пакета НПУ СУ №PSP 2027375, визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів вказаного кримінального провадження.

Так, при накладені арешту на вказаний транспортний засіб, слідчий суддя зазначив, що на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурором доведено необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України. Окрім того, накладення арешту на виявлене та вилучене майно зумовлено також необхідністю проведення у рамках даного кримінального провадження експертиз, висновки яких мають визначальне значення для подальшого досудового розслідування даного кримінального провадження. Прокурором в клопотанні було наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Постановою старшого дізнавача СД Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 від 29.03.2024 кримінальне провадження №0001338 від 23.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з встановленням в діянні відсутності складу кримінального правопорушення.

При цьому у постанові не вирішено питання щодо долі речових доказів.

Згідно зі ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Цією ж статтею визначено, що власнику або іншому володільцю майна, які не були присутні при розгляді питання про його арешт, гарантовано право ініціювати скасування відповідного заходу перед слідчим суддею або судом (у разі здійснення судового розгляду справи по суті), якщо в подальшому у застосуванні арешту відпала потреба або його було накладено необґрунтовано. Обмежень щодо стадії процесу, на якій може бути заявлено відповідне клопотання, норми кримінального процесуального закону не містять.

Способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття процесуального рішення про скасування арешту майна чинним КПК прямо не передбачено.

Тобто у зв`язку із закриттям кримінального провадження, коли будь-які законні підстави для арешту майна відпали, продовження дії цього заходу є свавільним втручанням у право власності особи, яке є об`єктом охорони за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. В означеній ситуації в силу положень статті 13 Конвенції держава зобов`язана забезпечити особі можливість ефективного юридичного захисту порушеного права.

Оскільки арешт майна було накладено у межах кримінальної справи за процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом, спір про право власності на майно між суб`єктами цивільних правовідносин відсутній, питання про скасування арешту підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства.

У порядку, визначеному КПК України, в умовах відсутності в цьому Кодексі спеціальних норм, які б регламентували прийняття окремого рішення про скасування арешту майна після закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні слідчим за правилами КПК України, підлягають застосуванню передбачені частиною першою статті 7, статтями 16, 24 цього Кодексу загальні засади кримінального провадження недоторканність права власності й забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій або бездіяльності, в тому числі, слідчого, прокурора.

Оскільки кримінальне провадження закрито слідчим під час досудового розслідування, здійснення судового контролю дотримання прав і свобод людини на відповідній стадії процесу згідно з чинним кримінальним процесуальним законом належить до повноважень слідчого судді. Так як прямих заборон ініціювання перед слідчим суддею питання про скасування арешту майна у відповідній ситуації і прийняття ним такого рішення закон не встановлює, то питання про скасування арешту майна може бути вирішено слідчим суддею за клопотанням власника або іншого володільця майна в порядку, передбаченому статтею 174 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Статтею 41 Конституції України, а також статтею 16 КПК України передбачені права, які регулюють право власності та захист права власності державою, у статті 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Доказів, які б на теперішній час свідчили про потреби досудового розслідування на такий ступінь втручання у право власності заявників слідчому судді не представлено, а накладений арешт, з урахуванням тривалого часу проведення досудового розслідування, відсутності відомостей про пред`явлення будь-кому підозри, закриття кримінального провадження, свідчать про порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження заявника у праві його власності та завдань кримінального провадження, розслідування якого закінчено на даний час.

На час розгляду клопотання про скасування арешту майна, органом досудового розслідування не було надано достатніх та належних доказів для безспірного висновку про наявність підстав, які б виправдали тривале тримання належного власнику майна під арештом, що прямо не узгоджується із положеннями ст. 28 КПК України та призводить до порушення принципу правової визначеності, у зв`язку з чим суттєво впливає на права власника щодо користування своїм майном.

При цьому слідчий суддя враховує, що прокурором заперечень щодо скасування арешту на майно не подавали, відомості про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження матеріали справи не містять. Натомість прокурором подано заяву про розгляд клопотання без його участі у якій він нас повідомляє про закриття кримінального провадження в рамках якого було накладено арешт на майно.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним. Тобто у разі, коли на об`єкт нерухомого майна заявляють права інші суб`єкти цивільних правовідносин.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Порядок накладання арешту на майно та скасування арешту врегульовано ст.ст. 170-174 КПК України.

Згідно з вимогами частини першої статті 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Згідно зі статтею 174 КПК України інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження ? судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації (частина 3 статті 174 КПК).

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України).

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України передбачено право оскарження під час досудового провадження рішення, дії чи бездіяльності слідчого володільцем тимчасово вилученого майна іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Отже, у чинному КПК України законодавцем чітко врегульовано порядок вирішення питання про зняття арешту з майна, межах досудового розслідування кримінального провадження.

Разом із тим, відсутня заборона у вчиненні процесуальних дій з розгляду питань, які мали бути вирішені, але залишилися не вирішеними на етапі досудового провадження, закриття чи розгляду справи. Тобто помилки і недоліки, допущені у кримінальному провадженні, повинні виправлятися за тими ж правилами, тобто за правилами КПК України.

Порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлюється статтею 174 КПК України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного у постанові від 30.06.2020 року у справі №727/2878/19, на слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу.

З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги те, що арешт був накладений у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001338 від 23.12.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, яке на даний час закрито дізнавачем (згідно постанови про закриття кримінального провадження від 29 березня 2024 року), арешт на майно було накладено ухвалою слідчого судді на стадії досудового розслідування, провадження припинено на стадії досудового розслідування, слідчий суддя доходить переконання, що відпала потреба у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження, а подальше існування такого обмежує право власності особи на мирне володіння належним майном, а тому накладений арешт на майно, яке вказане у клопотанні адвоката, підлягає скасуванню.

Згідно ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом .

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.3 ст. 169 КПК України, слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Так, наведеними нормами не передбачено, що слідчий суддя при ухваленні відповідного рішення про скасування арешту майна має зобов`язати відповідний орган повернути таке власнику, оскільки такий обов`язок, щодо його повернення чітко передбачений ч.3 ст. 169 КПК України.

У постанові від 23 січня 2024 року у справі № 569/19829/21 (провадження № 51-1344км22) Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або про відмову у такому скасуванні призводить до таких же правових наслідків, як і ухвала про арешт майна або відмову в арешті майна, тому положення пункту 9 частини 1 статті 309 у їх взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК передбачають право на апеляційне оскарження не лише ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, а також і ухвали про скасування або про відмову у скасуванні арешту майна.

Керуючись ст.ст. 167, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, - задовольнити частково.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 15.01.2024 у справі № 308/805/24 на майно, а саме: довідку ВЛК за №2734 від 05.07.2023 видану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1