У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2023 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

Учасники судового провадження:

скаржники ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7

( в режимі відео-конференції з приміщення Одеського апеляційного суду)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянти просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою зобов`язати уповноважених осіб, внести до ЄРДР відомості, викладені в їх заяві та розпочати досудове розслідування.

Короткий зміст ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянти вважають ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначають, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про те, що заявники мають надавати підтвердження щодо подачі заяви (в порядку ст. 214 КПК України) належному адресату.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси 03.07.2023 року, надійшла скарга ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність прокурора, відповідно до якої просили зобов`язати прокурора внести в ЄРДР відомості про вчинені суддівські злочини, які викладені у заяві від 22.06.2023 року, та не пізніше 24 годин надати витяг з ЄРДР.

Відмовляючи в задоволенні скарги, слідчий суддя вказав, що заява ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , всупереч вимогами ст. 214 КПК України, не містить викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, крім того заявниками не надано підтвердження щодо подачі такої заяви належному адресату, а саме Одеській обласній прокуратурі.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

За вимогами ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , звернулись до суду зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність прокурора, відповідно до якої просили зобов`язати прокурора внести в ЄРДР відомості про вчинені суддівські злочини, які викладені у заяві від 22.06.2023 року, та не пізніше 24 годин надати витяг з ЄРДР.

Відмовляючи в задоволенні скарги, слідчий суддя обґрунтовано вказав, що заява ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , всупереч вимогами ст. 214 КПК України, не містить викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, крім того заявниками не надано підтвердження того, що вони звертались із заявою про вчинений злочин до Одеської обласної прокуратури.

З таким рішенням слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, згідно ч.1 ст.11 КК України злочином (кримінальне правопорушення) є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. При цьому реальність конкретної події злочину має визначатись наявністю об`єктивних даних, що свідчать про ознаки об`єктивної сторони злочину, тобто даних про наявність суспільно небезпечного діяння для злочинів з формальним складом та, додатково, даних про наслідки для злочинів з матеріальним складом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року відмітив, що КПК передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Разом з тим, заява подана ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , про вчинення кримінального правопорушення за своїм змістом та суттю, на думку колегії суддів, не є повідомленням про злочин, оскільки не містить конкретних та достатніх даних про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених нормами кримінального закону за якими вони просять внести відомості про кримінальні правопорушення (ст. 27, 33, ч.2 ст. 111, ч.5 ст. 191, ч.1, 2,3, 4, 5 ст. 255, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 397 КК України).

Вказана заява взагалі не містить будь яких фактів чи даних які б могли свідчити про вчинення злочину особами, зазначеними в заяві, в тому числі і суддями м. Одеси та Одеського апеляційного суду.

За такого, відсутні підстави для внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань обставин, викладених в цій заяві.

Апеляційний суд звертає увагу, що за загальним правилом зловживання процесуальними правами будь-кого з учасників кримінального процесу не допускається.

Стаття 7 КПК України серед основних засад кримінального провадження виділяє засаду поваги до людської гідності. Під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи (ч.1 ст.11 КПК).

Вказані положення КПК кореспондують нормам Конституції України, яка встановлює, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст. 3 та 68 Основного Закону України).

Крім того, відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом (ч.1, 3 ст.48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 24.03.2021 у справі №937/1059/20 вказав, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до їх честі та гідності з боку осіб, які такі дії вчиняють, оскільки вказані дії суперечать основним засадам (принципам) кримінального провадження, а також його завданню. Вчинення особою вказаних дій може бути визнано судом зловживанням особою своїми процесуальними правами.

За частиною п`ятою статті 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, у розумінні ЄСПЛ звернення до суду з використанням нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій, констатується як зловживання правом на подання заяви. У пункті 117 рішення у справі «Aleksanyan v. Russia» (заява № 46468/06) ЄСПЛ вказав, що постійне використання заявником образливих або провокаційних висловлювань може розглядатися як зловживання правом на заяву у значенні пункту 3 статті 35 Конвенції. У рішенні про неприйнятність заяви № 67208/01 (справа «Rehak v. the Czech Republic») ЄСПЛ нагадав, що, в принципі, заява може бути лише відхилена як образлива за пунктом 3 статті 35 Конвенції, якщо вона завідомо базувалася на неправдивих фактах та навіть якщо у ній використані образливі висловлювання. У цій справі ЄСПЛ дотримувався думки, що твердження заявника є нестерпними, перевищуючи межі звичайної критики, хоч і неправильної, і становлять неповагу до суду. Така поведінка заявника - навіть припускаючи, що його оригінальна заява не вважатиметься явно необґрунтованою - суперечить меті права індивідуальної заяви, передбаченої статтями 34 та 35 Конвенції.

Використання скаржниками ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , у тексті скарги неприпустимих та образливих висловлювань вказує на таке зловживання, а розгляд скарги останніх не спрямований на досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Апеляційний суду констатує, що їхня процесуальна поведінка та зміст поданої до суду скарги становить собою зловживання своїми процесуальними правами та є проявом неповаги до суду, що є недопустимим з огляду на засади та завдання кримінального провадження. Такі дії виходять за межі критики та використані з метою надання особистих характеристик суддям та учасникам процесу задля їх образи тощо.

Щодо обов`язку доведення обставин, викладених у скарзі, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до висновку, викладеного у Постанові Великої палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Правові підстави для звернення ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , до слідчого судді із скаргою на бездіяльність прокурора передбачені п.1 ч.1 ст.303 КПК України, відповідно до якого на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Аналіз указаної норми закону дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора пов`язану із невнесенням відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягає доведенню факт подання заяви чи здійснення повідомлення про злочин певному суб`єкту, уповноваженому здійснити таке внесення. Між тим, звернувшись до слідчого судді із скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Одеської обласної прокуратури, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, заявниками не надано жодних даних, які б указували на наявність подання ними заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, адресованої саме Одеській обласній прокуратурі.

У даній категорії справ обов`язок доведення обставин, що викладені у скарзі, покладається на особу, яка подала скаргу. Заявник у даній скарзі не має статусу ні підозрюваного, ні обвинуваченого, тому на нього не поширюються вимоги діючого законодавства, які забезпечують дію презумпції невинуватості та щодо забезпечення доведеності обставин, які впливають на об`єм його прав та обов`язків (ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України).

Із урахуванням принципів змагальності сторін у ході судового розгляду (ст.22 КПК України, п.3 ч.1 ст.129 Конституції України), диспозитивності (ст.26 КПК України) колегія суддів вважає, що слідчий суддя був позбавлений як можливості, так і правових підстав для відшукування органу до якого була подана заява про злочин, установленні факту подачі такої заяви, змісту цієї заяви, тощо. Наведене дає підстави стверджувати те, що заявниками повинен був доводитись факт подання ними заяви про вчинення злочину до компетентного органу, що є передумовою для вирішення слідчим суддею питання про наявність чи відсутність бездіяльності відповідного органу, пов`язаної із невнесенням відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Оскільки ця обставина заявниками доведена не була, слідчий суддя ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні скарги.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні скарги ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З огляду на наведене, слідчий суддя дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому апеляційна скарга є необґрунтованою, і апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 376, 303, 404, 406, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2023 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді