Справа № 130/1902/22
Провадження №11-кп/801/274/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000283 від 20.08.2022,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с. Курилівці Жмеринського району Вінницької області, місце проживання якої зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 (біля батьків), непрацює, з професійно-технічною освітою, розлучена, невійськовозобов`язана, має на утриманні доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судиму вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.07.2022 за ч. 2 ст. 345, ч. 3 ст. 345 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, який був змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19.10.2022 в частині зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення,

визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.383, ч.1 ст.384 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватою та призначено покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Також ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, та звільнено її від покарання на підставі ч. 2 ст. 57, ч.3 ст.60, ч.3 ст.61, ч.1 ст. 74 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.07.2022 у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 (три) місяці.

Строк покарання ухвалено відраховувати з моменту проголошення вироку.

Згідно з вироком ОСОБА_8 18.08.2022 о 18:49, маючи умисел на завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, знаходячись за місцем свого тимчасового проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , зателефонувала на лінію «102» та умисно, розуміючи неправдивий характер вказаного повідомлення і бажаючи, щоб воно стало предметом розгляду органу досудового розслідування, повідомила Ситуаційний центр ГУНП у Вінницькій області про зґвалтування її невідомим чоловіком в будинку за місцем проживання останньої, що за адресою: АДРЕСА_3 , тобто про вчинення відносно неї невстановленою особою злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.

В цей же день о 19:00 ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , будучи ознайомленою слідчим із положенням ст. 383 КК України, за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на завідомо неправдиве повідомлення про кримінальне правопорушення, повідомила працівників поліції про вчинене кримінальне правопорушення від 18.08.2022, відповідно до якого просила прийняти міри до незнайомого їй чоловіка, який 18.08.2022 близько 15:00 зґвалтував її в одній із кімнат за місцем її тимчасового проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 . На підставі вищевказаної заяви 18.08.2022 даний факт було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000280 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України та розпочато досудове розслідування.

У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000280 встановлено, що факту зґвалтування не було, протиправні дії відносно ОСОБА_8 не вчинялися, а завідомо неправдиве повідомлення слідчому про вчинення кримінального правопорушення здійснила з метою привернення уваги її співмешканця ОСОБА_10 . У подальшому по кримінальному провадженню №0000280 слідчим 20.08.2022 прийнято рішення про його закриття за п.1 ч.1 ст. 284 КК України у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

З огляду на викладене вище, ОСОБА_8 , будучи попередженою у кримінальному провадженні № 0000280 про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, завідомо, неправдиво, умисно, повідомила орган досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення, якого насправді не було.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань, 19.08.2022 у період часу з 08:00 до 08:40, перебуваючи в приміщенні Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, що за адресою: вул. Соборна, буд. 46А в м. Жмеринка Вінницької області, під час її допиту в якості потерпілої у кримінальному провадженні № 0000280 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, надала показання старшому слідчому СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про те, що 18.08.2022 близько 15:00, в одній із кімнат за місцем її тимчасового проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , невідомий чоловік зґвалтував її. Достовірно знаючи, що такого факту не було та усвідомлюючи неправдивість відомостей ОСОБА_8 вище вказаний факт вигадала.

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч.1 ст.383 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення, а також за ч. 1 ст. 384 КК України, як завідомо неправдиве показання потерпілого, надане органу, що здійснює досудове розслідування.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчинені інкримінованих їй кримінальних правопорушення визнала повністю та пояснила, що правопорушення вчинила за обставин, вказаних у обвинувальному акті. Так, дійсно, 18.08.2022, коли вона тимчасового проживала разом із своїм співмешканцем ОСОБА_10 в АДРЕСА_3 , що б привернути до себе його увагу, викликати ревнощі, придумала, а потім повідомила працівників поліції про її зґвалтування невідомим чоловіком. Цю ж неправдиву інформацію вона підтвердила слідчому під час її допиту в якості потерпілої. У вчиненому розкаюється, шкодує про вичинене.

Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченою, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Обмежився лише допитом обвинуваченої та дослідженням характерезуючих даних на неї.

При цьому судом з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченій покарання менше, ніж передбачено оскаржуваним вироком.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок своєї суворості, оскільки судом недостатньо вмотивовано на підставі чого він дійшов висновку про необхідність призначення їй покарання у вигляді позбавлення волі, адже вона повністю визнала свою вину, з перших днів досудового розслідування та під час судового розгляду справи давала повні покази та сприяла встановленню істини по справі, матеріальні збитки по справі відсутні, а також відсутні обтяжуючі вину обставини.

Окрім цього зазначає, що під час ухвалення вироку судом порушено норми кримінального та кримінально-процесуального права. Зокрема, суд у вироку допустив неточність вказавши, що ОСОБА_8 вчинила нові злочини після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання за попереднім вироком, призначаючи остаточне покарання суд застосував положення ч.1 ст. 71 КК України, але, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинила інкриміновані їй злочини 18 серпня 2022 року, а була засуджена вироком, який набрав законної сили 19 жовтня 2022 року, тобто на момент вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 383 та ч. 1 ст. 384 КК України, ОСОБА_8 не мала статусу засудженої.

Позиція учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з підстав, наведених у ній.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Мотиви ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Оскільки фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_8 та її винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень ніким не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст.404 КПК України рішення суду першої інстанції у цій частині не перевіряє.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384 КК України кваліфіковано правильно, висновки суду стосовно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

За правилами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів дійшла до висновку, що вони безпідставні.

Так, за змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До того ж, згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається із тексту оскаржуваного вироку, суд при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 належним чином дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку та нетяжкого злочину, особу обвинуваченої, яка є громадянкою України, за місцем попереднього тимчасового проживання, в АДРЕСА_3 , характеризується позитивно, має на утриманні доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у лікаря-психіатра та нарколога на обліку не перебуває та за лікуванням не зверталась, раніше судима вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.07.2022 за ч. 2 ст. 345, ч. 3 ст. 345 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, який був змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19.10.2022 в частині зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення, наразі відбуває покарання за попереднім вироком, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

За таких обставин, суд першої інстанції призначив обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

У той же час суд першої інстанції правильно встановив, що обвинувачена ОСОБА_8 перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій наразі виповнилось лише 3 роки, а відтак відповідно до ст.ст. 57, 60, 61 КК України обвинуваченій не може бути призначено жодне із альтернативних видів покарань, визначених санкцією ч.1 ст.384 КК України. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про визнання ОСОБА_8 винуватою за ч.1 ст.384 КК України без призначення покарання.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки як за видом, так і за розміром призначене покарання за ч.1 ст.383 КК України є справедливим, і, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами. При цьому, покарання, яке призначене ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, визначено в нижній межі санкції вказаної статті.

Що ж стосується доводів захисника про неправильне застосування положень ст. 71 КК України, то вони, на переконання колегії суддів, безпідставні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

Таким чином, колегія суддів зауважує, що законодавець чітко визначив момент у часі, що розмежовує ці два правила це постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили, як на це посилається захисник у доводах апеляційної скарги.

Вказане також узгоджується із положеннями, викладеними в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Окрім того, відповідно до практики Верховного Суду, викладеній в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17, при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 383 КК України із застосуванням ст. 71 КК України, правильно визначив остаточне покарання, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.07.2022, та призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 (три) місяці.

Зрештою при ухваленні вироку були враховані усі обставини, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_8 відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності, справедливості і не становить надмірний тягар для останньої, а тому підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 426, 532 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.1 ст.383, ч.1 ст.384 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення її копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4