Дата документу 01.04.2024 Справа № 331/2772/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2772/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/671/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2024 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар, Запорізької області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, маючого середню освіту, розлученого, є батьком двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 111-1 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 травня 2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2024 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 травня 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що всі встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що судом першої інстанції розглянуто справу однобічно, в порушення вимог КПК України щодо подачі клопотання прокурора та вважає, що судом не було розглянуто заявлений відвід прокурору.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та не застосовувати відносно нього жодного запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом першої інстанції в повній мірі не враховано те, що оскаржувана ухвала базується переважно на тяжкості обвинувачення, ризики, заявлені прокурором не обґрунтовані та вже не існують, ОСОБА_7 вже тривалий час тримається під вартою (1 рік 10 місяців), має 3 неповнолітніх дітей, має зареєстроване місце проживання в м. Запоріжжі.

Зазначає, що ризик ухилення від слідства і суду спростовуються тим, що ОСОБА_7 раніше не ухилявся від суду і слідства.

Крім того вказує, що ризик вчинення нових злочинів спростовується тим, що ОСОБА_7 не визнає факту скоєння інкримінованих правопорушень, більшість судимостей мали місце дуже давно та погашені.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 знаходиться під вартою тривалий час, зокрема - 1 рік 10 місяців та подальше тримання останнього під вартою є фактично вже покаранням без вироку та порушує права ОСОБА_7 .

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та не застосовувати відносно ОСОБА_7 жодного запобіжного заходу.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги та звернув увагу на те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України вже перестали існувати, обвинувачений тривалий час перебуває під вартою.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, рішення суду просив залишити без змін, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких та особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

При цьому, колегія суддів не може не звернути увагу і на фактичне місце проживання обвинуваченого, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території, що в сукупності може спонукати ОСОБА_7 до спроб переховування на вказані території.

На продовження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України слугує те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як умовно - достроково, так і по відбуттю строку покарання.

При цьому, слід зазначити, що із урахуванням обставин, які інкримінуються ОСОБА_7 випливає, що він може мати певні зв`язки із представниками збройних формувань держави - агресора та надалі вчиняти дії, які направлені в тому числі на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Вказані обставини свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який не зменшився та продовжує існувати.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та на даний час не зменшились.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

Щодо посилань на довготривале, на думку сторони захисту, тримання ОСОБА_7 під вартою, то слід зазначити, що тримання останнього під вартою такий період обумовлюється об`єктивними чинниками, такими як складністю кримінального провадження (інкриміновані кримінальні правопорушення відносяться до категорії в тому числі особливо тяжких злочинів), кількістю учасників судового провадження, обсягом дослідження доказів та відповідною процесуальною поведінкою учасників провадження.

При цьому, слід зазначити, що суспільний інтерес вказаного кримінального провадження, адже злочини, які інкримінуються обвинуваченому вчинені проти основ національної безпеки України, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 неповнолітніх дітей та зареєстрованого місця проживання, не свідчать про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

На спростування доводів ОСОБА_7 щодо не розгляду судом першої інстанції його заяви про відвід прокурору, свідчить журнал судового засідання від 13 березня 2024 року (а.с. 82-85), зі змісту якого вбачається, що заявлений відвід прокурору був розглянутий колегією суддів та залишений без розгляду у зв`язку із зловживанням обвинуваченим своїми правами.

Всі інші доводи апеляційних скарг були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 111-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 травня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4