Справа № 203/749/24
Провадження № 1-кп/0203/570/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003637 від 04.12.2015 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, українець, громадянин України, маючий базову середню освіти, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 18.12.2015 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 1 рік;

- 06.05.2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. За ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2015 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

03.12.2015, близько 15.35 год., ОСОБА_4 з метою таємного викрадання чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, разом з двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, прибув до приміщення аптеки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по пр. Лесі Українки (Пушкіна) 21-а в м. Дніпро, звідки таємно намагався викрасти 4 шампуні марки «Bubchen». В той час, коли ОСОБА_4 разом з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, здійснювали таємне викрадання майна, що належить ФОП « ОСОБА_6 », останні були помічені співробітниками аптеки, які намагалися зупинити їх протиправні дії, у зв`язку із чим ОСОБА_4 випустив викрадені 2 пляшки шампуню марки «Bubchen», загальною вартістю 236,25 гривень на підлогу та разом з особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, залишив приміщення аптеки, тобто не зміг довести свій злочинний умисел до кінця по незалежним від нього причинах.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та суду пояснив, що дійсно 03.12.2015, близько 15.35 год. разом з ОСОБА_7 та братом, ОСОБА_4 , в аптеці «Мед-Сервіс» по пр. Пушкіна в м. Дніпро, намагались викрасти 4 шампуні марки «Bubchen», однак, коли їх помітили співробітники аптеки, він вронив два шампуні на підлогу та разом із ОСОБА_7 та братом вибігли з аптеки. Потім, коли вони бігли від аптеки, він побачив як його брат, ОСОБА_8 , вронив на землю дві пляшки шампуні. Щиро кається у скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів відносно обвинуваченого та судових витрат, визначивши, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 в скоєні інкримінованого кримінального правопорушення доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадання чужого майна(грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання, суд приймає до уваги тяжкість скоєного кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_4 до вчинення зазначеного злочину до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, вину визнав повністю, щиро покаявся у скоєному.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Судом встановлено, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2016 року ОСОБА_9 було засуджено за ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. За ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.12.2015 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

За інформацією ДРУП ГУНП в Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року, на ОСОБА_4 була заведена лише одна розшукова справа, а саме по даному провадженню. Більш розшукових справ відносно ОСОБА_4 заведено не було.

Згідно вимог п.3 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано на протязі п`яти років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин.

Згідно з ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Згідно з ч.4 ст.80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч.1 та ч.3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст.80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч.3 ст.80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч.3 ст.80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч.3 ст.80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч.1 ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

При цьому суд враховує принцип презумпції невинуватості, закріплений у ратифікованих Верховною Радою України міжнародно-правових актах, зокрема у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Також у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві. Так, у ч. 1 ст. 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, суд виходить з того, що факт вчинення особою нового злочину під час перебігу строків давності, передбачених ч.4 ст.80 КК України, без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи, коли такий факт розслідується органом досудового слідства чи розглядається судом, не можна вважати підставою для переривання перебігу давності строків.

Наведені висновки узгоджуються з правовими позиціями, викладеними в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.20 року у справі № 591/4366/18 щодо аналогічної правової проблеми.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2016 року, факт ухилення від відбування покарання та факт зупинення строків давності не встановлений вироком суду, суд вважає, що будь-яких підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_4 вимог ч.4 ст.70 КК України не має.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище, суд вважає, що ОСОБА_4 має бути призначене покарання в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.186 КК України, а саме у вигляді позбавлення волі, та знаходить можливим перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 не обиралася.

Речові докази: СД-диски з записами проведення впізнання та записом відео фіксації з аптеки Мед-Сервіс, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1