Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/258/24
Провадження № 1-кс/475/45/24
У Х В А Л А

21.03.2024смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді: ОСОБА_1 , при участі секретаря ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні заяву про самовідвід судді ОСОБА_6 від участі у розгляді кримінального провадження №0000003 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 126-1 КК України,

встановив:

До суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000003 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 126-1 КК України, у якому головуючий по справі - суддя ОСОБА_6 в порядку ч. 1 ст. 76 КПК України заявила собі самовідвід, з тих підстав, що підставою для обвинувачення ОСОБА_4 стало умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо співмешканки, що було встановлено постановами суду, прийнятими 20.03.2023року та 17.10.2023року за ч.1 ст.173-2 КУпАП під головуванням судді ОСОБА_6 .

В судовому засіданні учасники кримінального правадження не запеерчували проти задоволення заяви судді ОСОБА_6 про самовідвід.

Так, обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні визначені ст. 75 КПК України, недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні встановлена ст. 76 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 75 КПК України визначено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

При цьому, КПК України не дано визначення поняттю неупередженості та критеріїв визначення її наявності або відсутності.

У зв`язку з чим, суд при вирішенні питання про наявність підстав для відводу вважає за необхідне звернутися до практики Європейського суду з прав людини та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Наявність підстави для відводу головуючого у справі судді, який раніше розглядав іншу справу стосовно притягнення обвинуваченого до юридичної відповідальності висловлено також в

постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду України від 13.12.2018 у справі № 552/4932/17 (провадження № 51-5235 км 18) в якому Верховний суд констатував наявність підстав для відводу судді, який розглядав справу за обвинуваченням особи у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, попередньо розглянувши та визнавши зазначену особу винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Під час розгляду даної справи суддя з`ясовував питання пов`язані із подіями і стосунками, які передували подіям кримінального провадження. Надалі у вироку, суддя аналізував показання потерпілого і свідків аналогічні наведеним у рішенні в адміністративній справі, ухваленим тим же суддею. Тобто, суддя сформував свою думку про події та стосунки між особами під час розгляду адміністративної справи і не відступив від неї при розгляді кримінального провадження. Верховний Суд України уважав, що у даному випадку мало місце порушення п.4 ч. 1 ст. 75 КПК України та пункту 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно з коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням V з`їзду суддів України 24.10.2002 року (у редакції, затвердженій XI черговим з`їздом суддів України 22.02.2013), затвердженим рішенням Ради суддів України №1 від 04.02.2016, необхідно пам`ятати, що інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

За таких обставин заява про самовідвід судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000003 підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.81 КПК України, суд -

постановила:

Заяву про самовідвід судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000003 - задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_6 від участі у розгляді кримінального провадження №0000003 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 126-1 КК України.

Передати матеріали провадження до канцелярії суду для здійснення перерозподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

суддя : ОСОБА_1