26.03.2024
Справа № 642/159/24
Провадження №1-кс/642/983/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді: стрілець - штурмовик військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні: «старший солдат», раніше в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.1 ст.2623 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням у кримінальному провадженні № 0001301 від 10.11.2023, про продовження строку застосування запобіжного заходу - тримання під вартою ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.1 ст.2623 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001301 від 10.11.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.1 ст.2623 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що старший солдат ОСОБА_4 , призначений відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №293 від 28.09.2023 на посаду гранатометника 2 відділення 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, з метою ухилитись від військової служби, діючи в умовах воєнного стану 09.10.2023, самовільно залишив місце несення служби, а саме - ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який фактично розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця старший солдат ОСОБА_4 в період з 09.10.2023 року до моменту фактичного затримання 23.01.2024, з метою ухилитись від військової служби, незаконно постійно перебував поза межами території тимчасової та постійної дислокації військової частини НОМЕР_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби без поважних причин, чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 , підозрюється у тому, що він будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, у невстановленому місці та час, при невстановлених обставинах, але не пізніше 17.11.2023, не маючи передбаченого та установленого чинним законодавством дозволу, обернув у свою власність, таким чином незаконно придбав чотири корпуси ручних осколкових гранат Ф-1 та чотири корпуси осколкових гранат РГД-5 та вісім уніфікованих запалів до ручних осколкових гранат модернізованих УЗРГМ/УЗРГМ-2, які у своїй сукупності (штатному з`єднанні) утворюють ручні осколкові гранати РГД-5 або Ф-1 та відносяться до категорії боєприпасів та 97 патронів калібру 5,45х39АК та 3 патрони калібру 7х62АК, які є боєприпасами.

Після чого, усвідомлюючи, що вказані предмети являються бойовими припасами, їх незаконно носив та зберігав без передбаченого дозволу у невстановлений слідством час та місці, але не пізніше 17.11.2023, з метою реалізації свого злочинного, корисливого умислу спрямованого на особисте протиправне збагачення, шляхом збуту за готівку вищевказаних вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

17.11.2023 згідно попередньої домовленості близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного, корисливого умислу спрямованого на особисте протиправне збагачення, шляхом збуту за готівку вищевказаних бойових припасів без передбаченого законом дозволу, перебуваючи на парковці ТЦ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_4 за попередньою домовленістю зустрівся з громадянином ОСОБА_7 , який діяв під контролем правоохоронних органів, де передав у полімерному пакеті ОСОБА_7 чотири корпуси ручних осколкових гранат Ф-1, чотири корпуси осколкових гранат РГД-5 та вісім уніфікованих запалів до ручних осколкових гранат модернізованих УЗРГМ/УЗРГМ-2, які у своїй сукупності (штатному з`єднанні) утворюють ручні осколкові гранати РГД-5 або Ф-1 та відносяться до категорії боєприпасів та 97 патронів калібру 5,45х39АК та 3 патрони калібру 7х62АК, які є боєприпасами.

Після чого, ОСОБА_7 на вимогу ОСОБА_4 , передав останньому грошові кошти у розмірі 40000 гривень за вказані боєприпаси, таким чином ОСОБА_4 , здійснив збут боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

23.01.2024 о 09 год. 50 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 затримано в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України.

23.01.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 1 ст. 263 КК України.

Причетність ОСОБА_4 , до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: допитами свідка ОСОБА_7 від 10.11.2023, 17.11.2023; 20.11.2023; протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_7 ; протоколом огляду особи та вручення грошових коштів від 17.11.2023; протоколом огляду від 17.11.2023; висновком експерта №КСЕ-19/121-23/27232 від 24.11.2023; висновком експерта № СЕ-19/121-23/27233-БЛ від 27.11.2023; матеріалами службового розслідування ВЧ 3017; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 17.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 17.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 17.01.2024; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, з урахування здобутих доказів орган досудового розслідування вважає оголошену підозру ОСОБА_4 обґрунтованою.

Водночас в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_3 , однак вказані факти недостатньо свідчать про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на підозрюваного, у тому числі щодо забезпечення його явки до суду та правоохоронних органів, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення злочинів, які йому інкримінуються, та не стали для нього стримуючим фактором, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності ризику переховування його від правосуддя. А тому ОСОБА_4 , усвідомивши можливість отримання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від органів досудового слідства та суду, здійснювати вплив на свідків, експертів по вказаному кримінальному провадженню, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що може привести до перешкоджання встановлення істини по справі, а тому наявні ризики для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 1 ст. 263 КК України, одне з яких за ч.4 ст.408 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, та карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років, що вказує на підвищенну суспільну небезпеку як самого діяння так і особи підозрюваного.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Така потреба обумовлена наявністю в ході досудового розслідування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватися від органу досудового розслідування або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 , являється військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_3 та самовільно залишив місце несення служби та до моменту його фактичного затримання до місця перебування військової частини не повернувся, про своє місце перебування не повідомив.

Крім того, у разі повернення до військової частини, місцезнаходження військової частини в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область враховуючи проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того вказані обставини створять складності явки або запізнення підозрюваного до органу досудового розслідування та суду.

Пункт 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, понятих, як благаючі або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, понятим, експертам щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин.

Пункт 4 ч.1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для ОСОБА_4 , незаконно впливати, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів, тощо здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження.

Пункт 5 ч.1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирство за ст. 402 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення тяжкого злочину.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_4 , може чинити тиск на свідків, експертів, спеціалістів.

Водночас, військовослужбовці Збройних сил України військової частини НОМЕР_3 , як і сам ОСОБА_4 , озброєні штатною та груповою зброєю і боєприпасами, що сприяє безперешкодному доступу до них з боку ОСОБА_4 , який на теперішній час, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та може використати зброю з метою перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або скоїти новий злочин із застосуванням зброї.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину злочину проти громадської безпеки.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Разом з тим, ОСОБА_4 , являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за місцем дислокації військової частини, що фактично унеможливить поручителем з числа цивільних осіб забезпечити належне виконання покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України. Водночас, поручителі з числа командування військової частини НОМЕР_3 не зверталися із письмовим зобов`язанням щодо поручительства та виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді цілодобового домашнього арешту або домашнього арешту в нічний час пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , проживає у місті Харкові, а тому необрання відносно нього вказаного запобіжного заходу створить передумови вчинення тиску на свідків, понятих експертів у вказаному кримінальному провадженні. Крім цього підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, немає, оскільки ОСОБА_4 , незважаючи на наявність у нього постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого та тяжкого злочинів. Тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 , обставини, за яких він був скоєний, вказують на існування цілком реальних ризиків, що застосування до підозрюваного іншого, окрім як тримання під вартою, запобіжного заходу наддасть йому можливість вчинення ризиків, які вказані у вказаному клопотанні.

Зазначені ризики та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

З метою запобігання вищевказаним ризикам необхідно застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_4 , має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, понятих, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, його вік, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_4 , для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як до не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Крім цього, слід звернути увагу, що тяжкість вчинення вказаного злочину викликає саме ту реакцію суспільства і наслідки, що, застосування до ОСОБА_4 , менш суворих запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам та не в змозі в повній мірі забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного і унеможливити настання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Враховуючи викладене, в ході досудового розслідування встановлено, що наявні вищевказані ризики не зменшились, таким чином, з метою забезпечення належного проведення усіх необхідних процесуальних дій для забезпечення повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також той факт, що ОСОБА_4 підозрівається у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 та тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та завершити досудове розслідування наразі неможливо з об`єктивних причин, тому наявна обґрунтована необхідність щодо продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про необхідність продовження строку дії тримання під вартою.

Відповідно до ухвали слідчого судді строк застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 спливає 22.03.2024.

Однак, завершити досудове розслідування до спливу зазначеного вище двомісячного строку не представляється можливим внаслідок складності кримінального провадження, оскільки під час подальшого розслідування необхідно виконати значний обсяг слідчих та процесуальних дій, а саме: - встановити всі епізоди злочинної діяльності ОСОБА_4 ;- з урахуванням отриманих доказів повідомити ОСОБА_4 про зміну раніше повідомленої підозри; - розсекретити протоколи, клопотання та ухвали слідчих суддів Харківського апеляційного суду про надання дозволів на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні; - виконати вимоги ст. 290 КПК України, шляхом повідомлення сторони захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу підозрюваному та його захисникам до матеріалів кримінального провадження.

Об`єктивно вищевказані дії не могли бути виконані в двомісячний строк, з урахуванням чого, необхідним є продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001301 від 10.11.2023 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до трьох місяців.

Обставинами, які перешкоджали здійсненню цих процесуальних дій раніше, стали складність кримінального провадження та одночасне проведення значного обсягу слідчих та процесуальних дій у вказаному кримінальному провадженні а також проведення НС(Р)Д.

Отже, результати перелічених слідчих (розшукових) та процесуальних дій мають суттєве значення для правильної правової кваліфікації кримінального правопорушення та забезпечення повноти як досудового розслідування так і судового розгляду в подальшому.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини, закінчити досудове розслідування у двомісячний строк неможливо внаслідок складності кримінального провадження.

19.03.2024 керівником Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_11 винесено постанову про продовження строку досудового розслідування до трьох місяців до 23.04.2023.

У зв`язку з тим, що строки тримання під вартою закінчуються 22.03.2024, виникла потреба щодо продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, просила обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, послалася на недоведеність ризиків, та просила зменшити розмір застави.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, та надані матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001301 від 10.11.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.1 ст.2623 КК України.

23.01.2024 о 09 год. 50 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України.

23.01.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 1 ст. 263 КК України.

24.01.2024 до ОСОБА_4 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.03.2024 із визначенням суми розміру застави.

19.03.2024 керівником Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_11 винесено постанову про продовження строку досудового розслідування до трьох місяців до 23.04.2023.

В той же час, зважаючи що строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , закінчується 22.03.2024 виникла необхідність у його продовжені.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.

Згідно ч.6 ст.199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

Підставою продовження строку запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, одне з яких за ч.4 ст.408 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, що вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння та і особи підозрюваного.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вищезазначені обставини свідчать, про неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, встановлених чинним законодавством, а також, що на цей час у суду немає підстав вважати відсутніми ризики, які передбачені ст. 177 КПК України та які були враховані ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова 24.01.2024р., суд приходить до висновку, що вказані ризики не зменшились, тому обраний відносно нього запобіжний захід слід продовжити.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 на будь-який інший не пов`язаний з триманням під вартою, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк застосованого запобіжного заходу відносно нього у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 23.04.2024.

Дані про особу ОСОБА_4 , який має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше в силу ст.89 КК України не судимий, не є достатньою підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного проживання людини.

За таких обставин слідчий суддя з урахуванням майнового становища підозрюваного, враховуючи конкретні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, тяжкості кримінальних правопорушень, в яких він підозрюється, які вчинені в умовах воєнного стану, наявність реальної можливості у нього внести заставу, вважає за необхідне зменшити розмір застави, ніж визначений ухвалою слідчого судді від 24.01.2024 та визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн. х 130), тобто в сумі 393 640 грн., оскільки застава в такому розмірі зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є завідомо непомірною для нього.

Такий розмір застави є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку.

Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, вважаю за необхідне покласти на нього обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таким чином слідчий суддя вважає, що подане клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 176-178, 183,193-194, 196, 199, 369-372, 395 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.1 ст.263 КК України задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора» відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в межах строку досудового розслідування, а саме до 23.04.2024.

Визначити суму застави у розмірі ста тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у грошовому виразі становить 393 640 гривень, яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області, протягом дії запобіжного заходу.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; 2) не відлучатись з постійного місця несення військової служби, яке буде визначено його командуванням, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання. 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії ухвали до 23.04.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1