Справа № 333/4506/22
Провадження № 1-кп/333/196/24
ВИРОК

Іменем України

06 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0001106, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2022 року відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

14 квітня 2006 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

05 червня 2006 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, на підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

18 жовтня 2017 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2006 року за ч. 2 ст. 190 КК України та визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 7 місяців;

28 вересня 2011 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців;

05 березня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України шляхом поглинення визначено покарання з урахуванням попереднього вироку від 28 вересня 2011 року у виді позбавлення волі строком на 2 роки 7 місяців;

17 липня 2018 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень;

05 листопада 2018 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

06 грудня 2022 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2023 року зменшено строк покарання, визначено 4 місяці арешту;

16 травня 2023 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. Вироком Запорізького апеляційного суду від 04 січня 2024 року скасовано вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2023 року, призначено покарання за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців,

- за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

03 серпня 2022 року, приблизно об 15 год. 30 хв., ОСОБА_3 , маючи умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись в торгівельному залі магазину «Ева-101А», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, буд. 4, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення, шляхом вільного доступу з торгівельних полиць зазначеного магазину, таємно викрав належне ТОВ «РУШ» майно, сховавши його в пакет, а саме: зубна паста «Sensodynе» «Чутливість зубів та Захист ясен», 75 мл у кількості 1 шт., вартістю 117 грн. 60 коп. (без урахування ПДВ); зубна паста «Sensodynе» «Відновлення та захист відбілювання» 75 мл у кількості 1 шт., вартістю 82 грн. 80 коп. (без урахування ПДВ); зубна паста «Sensodynе» «Чутливість зубів та Захист ясен Вибілююча», 75 мл, у кількості 3 шт., вартістю кожна по 114 грн. 40 коп., на загальну суму 343 грн. 20 коп. (з урахуванням ПДВ0, чим завдав майнову шкоду ТОВ «РУШ» на загальну суму 543 грн. 60 коп.

Після цього, ОСОБА_3 разом із викраденим майном зник з місця скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ТОВ «РУШ» майнову шкоду на зазначену суму.

2. Позиція обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в обсязі пред`явленого йому обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, та підтвердив суду, що вчинив кримінальне правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставинах. Не оспорював фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, дати, часу, місця вчинення епізоду злочинної діяльності, майна, яким заволодів, правової кваліфікації свого діяння. Зазначив, що

У скоєному щиро кається.

Представник потерпілого ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що 17.03.2023 року завданий раніш ОСОБА_3 збиток добровільно компенсовано його матір`ю ОСОБА_7 у повному обсязі, у зв`язку з чим з боку ТОВ «РУШ» претензій матеріального характеру немає, у зв`язку з відшкодуванням завданих збитків.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд, на підставі положень статті 325 КПК України, вирішує проводити судовий розгляд без участі потерпілого.

3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення, а також мотиви неврахування окремих доказів.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважав за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечували всі учасники судового провадження, які пояснили, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Пунктом 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» визначено, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) «Девеер проти Бельгії» (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Відтак, за погодженням з усіма учасниками судового провадження, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів, що були оголошені стороною обвинувачення в судовому засіданні.

4. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Під час допиту обвинувачений не заперечував фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, і беззаперечно визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Покази обвинуваченого суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ його вини і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового слідства доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

5. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Оцінивши показання обвинуваченого як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині та дії ОСОБА_3 кваліфікує як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто за ч. 4 ст. 185 КК України.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

7. Мотиви призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані, що характеризують особу винного раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, пов`язаних із посяганням на чужу власність, його стан здоров`я на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, з 2001 року неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, востаннє з 21.01.2021 року по теперішній час, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок комбінованого вживання ПАР: психотичний, переважно депресивний розлад внаслідок комбінованого вживання ПАР. Стан відміни внаслідок комбінованого вживання ПАР; синдром залежності у формі постійного комбінованого вживання ПАР; з 2020 року неодноразово оглядався лікарем-наркологом, востаннє 06.01.2022 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів, психостимуляторів; синдром залежності, соціальні зв`язки неодружений, неповнолітніх або малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, є інвалідом 3 групи.

У рішенні «Бремер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції закону, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Також суд вважає за необхідне остаточне покарання ОСОБА_3 призначити згідно з ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення покарання, призначеного за даним вироком суду, покаранням призначеним вироком Запорізького апеляційного суду від 04.01.2024 року.

Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, відсутні.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень статей 69 чи 69-1 КК України суд не вбачає.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вирішує, оскільки останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2023 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 50, 56, 65-67, ч. 2 ст. 90 КК України, ст. ст. 100, 214, 318, 322, ч. 3 ст. 349, 368, 371, ч. 2, 3 ст. 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Запорізького апеляційного суду від 04 січня 2024 року більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченого ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання 16 год. 25 хв. 16 травня 2023 року.

Зарахувати у строк покарання строк відбутого ОСОБА_3 покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року (з урахуванням ухвали Запорізького апеляційного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року) 4 місяці.

Речовий доказ по справі:

-диск для лазерних систем зчитування формату CD-R, об`ємом пам`яті на 4,7 GB, помаранчевого кольору, з маркуванням «А», упакований до паперового конверту, що зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1