ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/633/22 Номер провадження 11-кп/814/835/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава матеріали кримінального провадження за №0000119 від 27.02.2022 за апеляційними скаргами заступника керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.07.2023 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Татарбунари Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця, раніше не судимого, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 8 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За вироком ОСОБА_9 , близько 14 години 55 хвилин, перебуваючи на території АЗС «Автотранс» за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Гоголя, 176, маючи при собі попередньо отриману у військовій частині автоматичну зброю - «АК-74» 1990 року випуску, калібру 5,45 мм, споряджений магазином з 30-ма патронами калібру 5,45x39 мм, помітив одягнену у військову форму Збройних Сил України, без знаків розрізнення, окрасу «піксель», ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проходила військову службу в Збройних Силах України, разом з іншими військовослужбовцями.

В той час, ОСОБА_9 , який був одягнений у цивільний одяг, почав демонструвати та наводити на присутніх зброю - «АК-74» серійний номер 1990 року випуску, калібру 5,45 мм, внаслідок чого ОСОБА_11 , з метою здійснення особистої оборони аби врятувати своє життя та здоров`я, почувши вигуки « ОСОБА_12 », «Тікай», почала швидко бігти в протилежний бік від ОСОБА_9 .

У подальшому, ОСОБА_9 , діючи умисно, спрямував в бік ОСОБА_11 , дуло наявної при ньому автоматичної вогнепальної зброї та здійснив два постріли в бік ОСОБА_11 , заподіявши два вогнепальні поранення, одне з яких відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_11 було доставлено до відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії КНП «Миргородська ЛІЛ» Миргородської міської ради, де остання померла від отриманих тілесних ушкоджень.

У поданих апеляційних скаргах:

В апеляційній скарзі прокурор та потерпілий посилаються на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначають, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, оскільки останній не надав медичну допомогу загиблій, а вчинений обвинуваченим злочин завдав суттєвих моральних страждань потерпілому. Просять вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України - 10 років позбавлення волі

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок щодо нього скасувати, так як не вчиняв інкримінованого йому злочину. Зазначає, що під час несення військової служби помітив загиблу у військовому однострої без знаків розпізнавальних знаків у цивільному автомобілі з вогнепальною зброєю, та під час дії воєнного стану не відреагувала на його вимогу зупинитися, а тому обвинувачений прийняв рішення, що загибла є учасницею ворожої ДРГ та вирішив відкрити вогонь по кінцівках з метою її затримання та не мав умислу на заподіяння смерті.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України. При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, експерті висновки.

Колегія суддів відкидає апеляційні твердження обвинуваченого про відсутність у його діях умислу на вчинення злочину, та вважає, що такі твердження сторони захисту спростовуються матеріалами кримінального провадження та виходить з наступного.

Із фактичних обставин справи щодо ОСОБА_9 встановлено, що останній, тримаючи автомат достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок пострілів з автомату, направлених у бік потерпілої, буде заподіяно шкоду здоров`ю останньої. Водночас, не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілій. Тобто в даному випадку ОСОБА_9 діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

Крім того, із наданих суду першої інстанції показань вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 перебував у цивільному одязі, військові, яких він зустрів були без зброї. Зброя знаходилась окремо від військовослужбовців. При пострілах по потерпілій ОСОБА_11 обвинувачений знаходився на значній відстані від неї, що значно ускладнювало прицільну стрільбу по ногам потерпілої.

Таким чином, ці обставини повністю спростовують обставини, викладені у апеляційній скарзі обвинуваченого, щодо сприйняття потерпілої та інших військовослужбовців як ДРГ, оскільки сам обвинувачений був не у військовій формі та був озброєний, а тому об`єктивно не міг вимагати від інших військовослужбовців будь-які вказівки щодо зупинки. Також спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений вів прицільний вогонь та не мав наміру заподіювати смерть потерпілій.

Всі наведені обставини у сукупності, на думку колегії суддів, дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 , в обстановці що склалася, не мав права застосувати зброю щодо потерпілої ОСОБА_11 .

Аналізуючи вид та міру покарання, призначену обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У підсумку колегія суддів вважає, що покарання у виді 8 років позбавлення волі, призначене ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.65 КК України, принципам індивідуалізації, доцільності, справедливості та визначеної у ст. 50 КК України мети покарання, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Проаналізувавши апеляційні доводи обвинувачення та захисту, колегія суддів вважає, що підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування або зміни вироку суду вони не містять, під час апеляційного перегляду провадження таких підстав судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційні заступника керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.07.2023 відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим із моменту вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4