ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/916/23 Номер провадження 11-кп/814/963/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника засудженого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 18 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, а саме на позбавлення волі на певний строк, поданого засудженим

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Краснопавлівка Лозівського р-ну Харківської обл., проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , засудженим

03 квітня 2017 року Апеляційним судом Харківської області з урахуванням змін, унесених 20 березня 2018 року Верховним Судом, за ст.348 КК України до довічного позбавлення волі.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення та не заслуговує на заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, яке є недостатнім для виправлення засудженого.

В апеляційних скаргах:

захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 18 жовтня 2023 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_8 про заміну йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді 15 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: засуджений став на шлях виправлення; у висновку установи виконання покарань надана помилкова оцінка ступеню виправлення ОСОБА_8 з безпідставним незарахуванням йому великої кількості балів, наведено відомості, які не узгоджуються з матеріалами особової справи та він не підписаний представником органу пробації; цей висновок є джерелом інформації та не визначальний для суду в ході встановлення обставин, передбачених ст.82 КК України, на засадах змагальності сторін. Водночас захисник посилається на те, що місцевий суд під час розгляду клопотання засудженого в порушення вимог закону не залучив представника органу пробації;

засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 18 жовтня 2023 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про заміну йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. Такі вимоги обґрунтовує тим, що місцевий суд не врахував те, що: він довів своє виправлення, зокрема, отримав освіту, спілкується з громадськими організаціями, є соціально активним, бере участь у діяльності щодо посилення обороноздатності України, у зв`язку з чим громадські, релігійні, політичні, благодійні та військові організації звернулись із заявами про задоволення його клопотання щодо застосування приписів ст.82 КК України; при наданні висновку установи виконання покарань були допущені помилки; достатність покарання не є предметом розгляду цього судового провадження. Також засуджений зазначає про безпідставну вказівку в оскаржуваній ухвалі щодо його перебування на обліку як особи, схильної до суїциду, оскільки це не відповідає дійсності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, заперечення прокурора проти апеляційних скарг, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

Частинами 1 та 5 ст.82 КК України передбачено, що особам, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, це покарання може бути замінене більш м`яким.

Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Виходячи з положень ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У п.п.1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" зазначено, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. При вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом приписів ст.6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Становлення ж особи на шлях виправлення являє собою прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про таке ставлення повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування в установі виконання покарань.

При цьому, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 15 червня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харків ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ст.348, ч.1 ст.263, ч.2 ст.342, ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 - 412 гривень 72 копійки майнової шкоди та 100 000 моральної шкоди, а також у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь: ОСОБА_10 - 100 000 гривень; ОСОБА_11 - 30 000 гривень; ОСОБА_12 - 300 000 гривень (т.1 а.о.с.47-65).

03 квітня 2017 року Апеляційним судом Харківської області скасовано вирок місцевого суду в частині покарання та ухвалено новий вирок, яким призначено ОСОБА_8 покарання за: ч.2 ст.342 КК України - 2 роки позбавлення волі; ч.1 ст.263 КК України - 4 роки позбавлення волі; ст.348 КК України - довічне позбавлення волі. На підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.2 ст.342 КК України. Відповідно до ст.70 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 30 000 гривень майнової шкоди.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без зміни (т.1 а.о.с.70-80).

20 березня 2018 року Верховним Судом вироки місцевого та апеляційного суду змінено в порядку ст.395 КПК України 1960 року: виключено з кваліфікації діяння ОСОБА_8 , передбаченого ч.1 ст.263 КК України, ознаку складу цього злочину - перевезення.

У тому ж порядку вирок апеляційного суду змінено: звільнено ОСОБА_8 від покарання за ч.1 ст.263 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; зазначено в резолютивній частині, що ОСОБА_8 підлягає звільненню від покарання, призначеного за ч.2 ст.342 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України замість п.3 цієї статті; виключено з вироку рішення про призначення ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України та ухвалено вважати його засудженим до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначеного йому апеляційним судом за ст.348 КК України.

В іншій частині судові рішення попередніх інстанцій (вирок місцевого суду з урахуванням вироку апеляційного суду) залишено без зміни (т.1 а.о.с.90-96).

04 липня 2022 року Полтавським апеляційним судом скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Харків від 06 жовтня 2018 року та постановлено нову ухвалу, якою на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції №838-VIII від 26 листопада 2015 року зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 08 липня 2010 року до 20 березня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (т.1 а.о.с.134-135).

ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення ним у м. Харків: опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків; убивства такого працівника та замаху на вбивство працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків; незаконного поводження зі зброєю та бойовими припасами, за таких обставин.

07 липня 2010 року ввечері ОСОБА_8 у районі ОСОБА_13 носив у рюкзаку перероблений у саморобний спосіб на бойову вогнепальну зброю з глушником звуку автомат «АКС-74у» і боєприпаси до нього.

Цього ж дня приблизно о 22 годині ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 у відповідь на вимогу працівників міліції ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , які були у форменому одязі, надати документи для встановлення його особи з метою перешкоджання їх діяльності з охорони громадського порядку й для уникнення відповідальності за незаконне поводження зі зброєю, боєприпасами, чинячи опір, умисно бризнув із балончика сльозоточивим газом в обличчя ОСОБА_14 і ОСОБА_11 . Скориставшись тим, що вони відволіклися, ОСОБА_8 вдався до втечі з місця злочину. ОСОБА_14 і ОСОБА_11 з іншим працівником міліції ОСОБА_15 , який також був у форменому одязі, почали переслідувати ОСОБА_16 . Останній, намагаючись уникнути затримання, побіг до будинку по АДРЕСА_3 , де його наздогнав ОСОБА_14 , на що ОСОБА_8 , перешкоджаючи своєму затриманню за вчинені протиправні дії, маючи умисел на вбивство ОСОБА_14 , здійснив у нього декілька пострілів із автомата, чим заподіяв йому вогнепальні поранення, від яких настала смерть ОСОБА_14 .

Далі 08 липня 2010 року ОСОБА_8 , взявши належний його батьку - ОСОБА_17 , заряджений картеччю мисливський карабін «Сайга-12К», переховувався на горищі будинку по АДРЕСА_1 . У цей же день приблизно о 09 годині працівники міліції ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , працюючи над розкриттям убивства ОСОБА_14 , пред`явивши свої службові посвідчення, правомірно, за згодою ОСОБА_17 , зайшли до вказаного вище будинку й почали огляд сейфа зі зброєю. ОСОБА_8 , почувши, що працівники міліції знайшли автомат «АКС-74у», різну зброю, глушники, бойові припаси, маски та інші докази його винуватості, зрозумів, що його викрито. Тоді, коли працівники міліції пройшли до кімнати зі входом на горище, ОСОБА_8 з метою запобігання виявлення ними доказів злочинної діяльності та подальшого його затримання, діючи з умислом на їх убивство, швидко спустився з горища та прицільно вистрілив із карабіна п`ять разів у ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , заподіявши кожному з них середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді чисельних вогнепальних дробових поранень. Свого умислу на позбавлення життя працівників правоохоронних органів ОСОБА_8 не довів до кінця, оскільки був затриманий, тобто з причин, що не залежали від його волі.

Окрім того, упродовж листопада 2008 року - липня 2010 року ОСОБА_8 вчинив незаконне поводження зі зброєю та бойовими припасами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_8 визначено з 08 липня 2010 року.

Тобто є наявними передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання з урахуванням зарахованого йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення) для розгляду питання про застосування положень ст.82 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.82 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений став на шлях виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 під час перебування в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» з 10 серпня 2010 року до 21 листопада 2011 року, з 19 червня 2012 року до 05 вересня 2017 року та з 22 березня 2021 року до 14 квітня 2022 року характеризувався негативно, оскільки 9 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього стягнень у вигляді: 5 доган, 1 попередження, 3 поміщень у карцер, які наразі погашені, заохочень не мав і не працював.

У ході перебування в: ДУ «Донецький слідчий ізолятор» - з 21 листопада 2011 року до 08 червня 2012 року, ДУ «Темнівська виправна колонія (№100) - з 08 до 19 червня 2012 року, ДУ "Київський слідчий ізолятор" - з 05 вересня 2017 року до 15 квітня 2018 року та з 14 березня 2020 року до 22 березня 2021 року, засуджений характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав, не працював.

Із 14 квітня 2022 року ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», де характеризується позитивно, отримував 2 заохочення у вигляді подяк, стягнень не мав, разом із тим, 17 жовтня 2023 року до нього застосувалась бесіда виховного характеру за створення конфліктної ситуації зі співкамерником, висловлення щодо нього нецензурної лексики, погроз фізичної розправи, до праці не залучався, дотримується встановлених правил поведінки в установі, перебуває на профілактичному обліку як особа, схильна до втечі, на заходи виховного характеру реагує задовільно, винуватість у вчиненій злочинній діяльності визнає частково, що підтверджується даними характеристик, матеріалів про заохочення, стягнення й оголошення бесіди щодо засудженого.

За висновком установи виконання покарань засуджений не став на шлях виправлення та не заслуговує на заміну призначеного йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким видом покарання.

При цьому, процес отримання ОСОБА_8 2 заохочень без стягнень почав здійснюватися лише з вересня 2022 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 2010 року, тобто такий процес не мав місце протягом приблизно 12 років, під час якого ОСОБА_8 дотримувався негативної, пасивної поведінки, а спостерігався в періоду часу безпосередньо перед виникненням формальних передумов для розгляду питання про застосування положень ст.82 КК України.

Окрім того, місцевий суд обґрунтовано врахував характер тяжких та особливо тяжких злочинів із посяганням на життя людей, за вчинення яких засуджено ОСОБА_8 .

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що поведінка засудженого не характеризувалась своєю сумлінністю, позитивністю в ході всього строку відбування покарання, а навпаки була нестабільною, на протязі більшого часу - негативною та пасивною, і є відсутніми обставини, які би свідчили про таке систематичне здійснення процесу виправлення ОСОБА_8 , що міг би ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання, в тому числі й позбавлення волі на певний строк.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання. При цьому, застосовані до засудженого стягнення за порушення встановленого порядку відбування покарання хоча й погашені, однак свідчать про його схильність до свідомого порушення встановлених КВК України заборон шляхом ігнорування попередньо накладених стягнень і те, що він після вчинення злочинів допустив протиправну поведінку й у місцях позбавлення волі.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про те, що засуджений став на шлях виправлення і таке становлення підтверджувало би доцільність і необхідність застосування до нього положень ст.82 КК України шляхом обрання йому більш м`якого заходу примусу, а тому доводи захисника про протилежне з посиланням на незарахування установою виконання покарань при наданні висновку щодо ступеню виправлення ОСОБА_8 необхідної кількості балів є неспроможними.

Усупереч доводам апелянта, висновок установи виконання покарань щодо ступеню виправлення засудженого, в якому констатовано, що ОСОБА_8 не став шлях виправлення, належним чином обґрунтований і за своїм змістом відповідає матеріалам судового провадження та особової справи. Його надано та підписано комісією ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" у складі: начальника установи, заступників начальника з РІО та ОР, СВПР, начальника оперативного відділу, заступника начальника з комунально-побутового забезпечення, начальника відділу нагляду та безпеки, начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень, психолога. Із огляду на зазначені вище обставини й те, що предметом аналізу суду в ході вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для застосування до засудженого положень ст.82 КК України є всі наявні в матеріалах провадження та особової справи дані в їх сукупності, а не виключно згаданий вище висновок виправної колонії, який не має вирішального значення для суду, між тим, у даному конкретному випадку за своїм змістовим наповненням про те, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення, повністю відповідає фактичним обставинам провадження, то відсутність у цьому висновку відомостей щодо його складання за участі, зокрема, представника органу пробації, на що посилається захисник, само по собі не впливає на правильність висновків першої судової інстанції, через це не утворюють підставу для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення клопотання ОСОБА_8

Твердження засудженого про безпідставну вказівку в ухвалі місцевого суду про його перебування на обліку як особи, схильної до суїциду, є необґрунтованими, оскільки матеріалами особової справи підтверджено перебування ОСОБА_8 на обліку як особи, яка схильна до втечі та суїциду (т.11 а.о.с.).

Колегія суддів ураховує доводи засудженого про отримання ним освіти, його спілкування з громадськими організаціями, їх звернення до суду з проханням щодо застосування до нього пільги, передбаченої ст.82 КК України, однак ці дані не свідчать про доведення останнім свого виправлення, а тому не є доцільною та мотивованою підставою для заміни йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Також позбавлені підстав посилання захисника на те, що місцевий суд безпідставно не залучив орган пробації в ході розгляду клопотання засудженого про застосування приписів ст.82 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України під час вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, до якого згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України належить і питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Як убачається з матеріалів провадження, розгляд клопотання ОСОБА_8 про заміну призначеного йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке здійснено місцевим судом із дотриманням ч.5 ст.539 КПК України - за участю прокурора, засудженого та його захисника. ДУ «Полтавська установа покарань (№23)», де наразі відбуває покарання ОСОБА_8 , було повідомлено про дату, час і місце розгляду клопотання засудженого, натоміть повідомлення органу пробації щодо розгляду вказаного вище клопотання вимогами кримінального процесуального закону не передбачено, а, отже, є відсутніми порушення норм закону.

Так, доцільність і необхідність заміни покарання на більш м`який викликана тим, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути необхідним, і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду покарання, чого не встановлено в цьому провадженні. У даному випадку хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання узгоджується з вимогами КК України, проте застосування положень ст.82 КК України щодо нього є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання про заміну ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 18 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4