справа №991/1942/24
провадження №1-кс/991/1967/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

«13» березня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Обставини, якими обґрунтована скарга.

Скарга ОСОБА_3 обґрунтована тим, що 30 листопада 2023 року він звернувся до детективів НАБУ із заявою про вчинення кримінальних правопорушень суддями Конституційного Суду України, однак, на даний час, детективами НАБУ не виконані вимоги ч.1 ст. 214 КПК України, що свідчить про бездіяльність з їх боку, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання ними його заяви. Заявник зазначає, що ще 04 грудня 2023 року така бездіяльність детективів ним була оскаржена до Солом`янського районного суду м. Києва, а далі і до Київського апеляційного суду, однак в рішеннях цих судів було вказано, що скарга повинна розглядатися Вищим антикорупційним судом. Оскільки копію ухвали Київського апеляційного суду він отримав 06 березня 2024 року, то просить з цих підстав поновити строк для звернення зі скаргою, а за результатом її розгляду зобов`язати детектива НАБУ виконати вимоги ч.1 ст. 214 КПК України щодо його заяви від 30 листопада 2023 року.

Позиція сторін у судовому засіданні.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився, в прохальній частині скарги просив суд проводити судовий розгляд без його участі.

Представник НАБУ в судове засідання не з`явився, від ОСОБА_4 надійшли письмові заперечення, зі змісту яких вбачається, що до НАБУ надійшла заява ОСОБА_3 від 30 листопада 2023 року, яка зареєстрована 06 грудня 2023 року за №Ч-16932, щодо можливих протиправних дій окремих суддів Конституційного Суду України за обстави, викладених у заяві, а також з інших питань. Листом від 14 грудня 2023 року ОСОБА_3 було повідомлено, що у його заяві не встановлено достатніх об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності детективів НАБУ, у зв`язку з чим відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, а розгляд порушених у цій заяві питань не належить до компетенції НАБУ. Просив відмовити у задоволенні скарги, а її розгляд проводити без його участі.

Положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності детектива НАБУ, який був повідомлений про розгляд належним чином, із урахуванням поданих заперечень та за відсутності заявника, який у скарзі просить здійснювати такий розгляд без нього.

Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

В судовому засіданні слідчий суддя, розглянувши питання щодо поважності причин пропущення строку звернення заявником зі скаргою та його поновлення прийшов до висновку, що такий строк пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали скарги з додатками та письмові заперечення представника особи, бездіяльність якої оскаржується, враховуючи не виконання органом досудового розслідування положень ст.214 КПК України, що в свою чергу свідчить про різне бачення/тлумачення учасниками процесуальних норм права, слідчий суддя вважає за доцільне надати оцінку таким взаємовідносинам, як в процесуальному аспекті, так і в частині обґрунтованості поданої заяви до правоохоронного органу.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива), прокурора в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана з одного боку забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

У заяві ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень від 30 листопада 2023 року зазначено, що 20 вересня 2016 року Конституційний Суд України у складі суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , виніс ухвалу про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення першого речення ч.1 ст. 214 КПК України. На переконання заявника, під час складання тексту цієї ухвали, вказані судді Конституційного Суду України допустили зловживання службовим становищем та перевищення службового становища, тобто скоїли кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 364, 365 КК України. Такі дії заявник вважає корупційними діями, спрямованими на забезпечення безкарності суддів, які скоюють кримінальні правопорушення при здійсненні правосуддя. Так, заявник вказує, що судді внесли в ухвалу неправдиві виводи про те, що його звернення не відповідає вимогам ст. ст. 42, 94 Закону України «Про Конституційний Суд України», який діяв на той час, чим фальшували судове рішення, з метою не допустити громадянина України до правосуддя та надати іншим фізичним особам, у даному випадку іншим суддям, неправомірної вигоди у вигляді невиконання слідчими (прокурорами) ч.1 ст. 214 КПК України по заявах громадян про кримінальні правопорушення скоєні суддями. На підставі викладених обставин, заявник просив уповноважених осіб НАБУ внести відомості до ЄРДР та розпочати відповідні кримінальні правопорушення, а йому надати витяг з ЄРДР.

Втім, на думку слідчого судді, викладені у заяві ОСОБА_3 від 30 листопада 2023 року обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самої заяви, у ній не наведено конкретних відомих заявнику відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, про які він зазначає у своїй заяві. При цьому, заявник не наводить будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували зазначене, а лише висуває загальне припущення про можливе вчинення зазначених ним у заяві протиправних дій суддями Конституційного Суду України, ґрунтуючись виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності таких дій та власному аналізі і бачені норм законодавства про кримінальну відповідальність. Посилання заявника на наявність в діях суддів Конституційного Суду України кримінальних правопорушень, вчинених ними за обставин, викладених у заяві, не достатньо на підтвердження наявності ознак скоєння злочинів, які підслідні НАБУ, а також потребує більш переконливих тверджень, що підтверджуються конкретними фактами та доказами (розумними сумнівами).

Вказане, на думку слідчого судді, позбавляє можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Тобто, кожне висловлене твердження у заяві про злочин повинно бути підтверджено будь-якими розумними поясненнями, які можливо перевірити та/або доданими матеріалами, у тому числі в частині підслідності НАБУ та підсудності ВАКС. Зі змісту поданої ОСОБА_3 заяви про вчинення кримінального правопорушення суддями Конституційного Суду України вбачається, що її доводи зводяться до незгоди з прийнятим ними рішенням. Однак, орган досудового розслідування не наділений повноваженнями перевіряти законність і обґрунтованість прийнятих судом рішень.

За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК України, відсутні, а тому в задоволенні вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, з метою обмеження безпідставного впливу на діяльність спеціальних суб`єктів, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1