Справа № 129/1302/23
Провадження № 1-кп/135/2/24
ВИРОК

іменем України

17.04.2024 м. Ладижин Вінницької області

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області кримінальне провадження №0000538 від 09.04.2013 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ульяновка Ульяновського району Кіровоградської області, до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого та фактичного місця проживання на території України не має, українець, громадянин України, з вищою освітою, не одружений, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008),

сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_8 , представник потерпілого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, в період з вересня по грудень 2012 року ОСОБА_4 , перебуваючи в с. Михайлівка Гайсинського району Вінницької області, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, діючи умисно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, зловживаючи довірою ОСОБА_8 , під виглядом сприяння оформленню документів та виконанню умов договору купівлі-продажу свинокомплексу, розміщеного на території с. Чечелівка Гайсинського району Вінницької області та корівника, розміщеного на території с. Тарасівка Гайсинського району Вінницької області, належних Спілці громадян співвласників майна колишнього КСП ім. 40 річчя Жовтня с. Чечелівка Гайсинського району Вінницької області , під час усної домовленості з ОСОБА_8 , отримав від нього грошові кошти в сумі 650 000 грн, а саме: 200 000 грн у вересні 2012 року, 250 000 грн у жовтні 2012 року та 200 000 грн у листопаді 2012 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено. Надалі, діючи з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 , ОСОБА_4 з отриманої ним у вересні 2012 року суми коштів використав на виконання умов договору купівлі продажу, сплативши за придбання обумовленого договором майна лише 70 000 грн, а саме 28.09.2012 згідно з прибутковим касовим ордером сплатив 40 000 грн, 19.10.2012 згідно з прибутковим касовим ордером - 30 000 грн, а решту отриманих грошових коштів в сумі 580 000 грн, не маючи на меті виконувати усну домовленість між ним та ОСОБА_8 , витратив на власні потреби, заволодівши ними протягом вересня-грудня 2012 року. Своїми діями ОСОБА_4 завдав майнової шкоди ОСОБА_8 на загальну суму 580 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) в особливо великих розмірах, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008).

Правова позиція сторони захисту.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину відповідно до наведених вище обставин і обсягу пред`явленого йому обвинувачення, і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину. Він показав, що у 2012 році між ним та потерпілим ОСОБА_8 існували бізнесові відносини. Протягом вересня-грудня 2012 року він отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 650 000 гривень. Отримання коштів відбувалося частинами, але конкретних дат він не пам`ятає. Отримані кошти мали бути використані на придбання свинокомплексу в с. Чечелівка та корівника в с. Тарасівка відповідно до усної домовленості з потерпілим. Однак, лише 70 000 гривень він витратив на ці цілі, а решту суми, а саме 580 000 гривень, використав на особисті потреби, зокрема, на погашення власних боргів. Мети виконати зобов`язання перед потерпілим щодо придбання нерухомого майна згідно з їхньою усною домовленістю наміру не мав. Зазначив також, що через довгий проміжок часу він не може відтворити багато деталей угоди з потерпілим та подальшого використання отриманих коштів. Однак, він підтверджує факт отримання грошових коштів від потерпілого та їх використання не у відповідність до усної домовленості з потерпілим, а також визнає свою вину в незаконному умислі і корисливому мотиві на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах шляхом зловживання довірою потерпілого. При цьому обвинувачений наголосив на тому, що він відверто та щиро розкаюється у вчиненому, щиро жалкує з приводу цього та осуджує свою протиправну поведінку, щиро бажає виправити наслідки вчиненого та залагодити провину, а також готовий нести призначене судом покарання. Окрім того, просив врахувати те, що він знайшов порозуміння з потерпілим, який станом на час розгляду справи просив залишити позов без розгляду та не обирати йому подальше покарання, яке пов`язане з позбавленням волі.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними, за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Правова позиція сторони обвинувачення.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_4 сторона обвинувачення подала докази, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду і містилися у показаннях потерпілого та свідків та письмових доказах. Під час виступу в судових дебатах прокурор ОСОБА_5 вважала подані докази достатніми для того, щоб довести винуватість обвинуваченого поза розумним сумнівом у повному обсязі.

Оцінка поданих сторонами доказів судом.

Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов таких висновків.

Допитаний під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що з ОСОБА_4 він знайомий з 2010 року. З того часу вони перебували в дружніх відносинах, дружили сім`ями, мали спільний бізнес в с. Михайлівка з вирощування свиней. У кінці 2012 року з`явилася можливість купити ще одну ферму. ОСОБА_4 повідомив йому, що в селі Чечелівка є ферма, яку він може придбати, і на це йому потрібні кошти у розмірі 800 000 грн. Після цього ОСОБА_4 запропонував виступити в ролі інвестора, щоб отримати можливість придбати ферму за нормальною ціною. Його ця пропозиція влаштовувала і вони усно домовилися про те, що ОСОБА_4 буде спонукати власників паїв до продажу майна, а потім викуплять в них частки. При цьому договір купівлі-продажу спочатку буде оформлений на дружину ОСОБА_4 , а потім вони переоформлять права з розподіленням часток придбаного майна: йому - 90%, ОСОБА_4 - 10 %. На виконання вказаних домовленостей він особисто передав ОСОБА_4 650 000 грн трьома траншами: 200 000 грн у вересні 2012 року, 250 000 грн на початку жовтня 2012 року, а решту 200 00 грн у листопаді 2012 року. При цьому гроші надавались ОСОБА_4 без оформлення будь-яких розписок про їх отримання, оскільки він довіряв останньому. У листопаді 2012 року він зрозумів, що не все так гладко, як розповідав ОСОБА_4 , і тоді, коли залишилось передати йому останні 150 000 грн, він відмовився. У цей час ОСОБА_10 особисто поїхав до голови спілки ОСОБА_11 та виявив, що до неї надійшло тільки 70 000 грн, а решта 580 000 грн десь зникла. Після цього відбулися серії серйозних розмов з ОСОБА_4 , під час яких він визнавав, що серйозно їх підвів і пообіцяв повернути гроші. Проте з часом вони зрозуміли, що ОСОБА_4 їх обманув, оскільки він зник і не відповідав на дзвінки. Після цього вони самостійно оформили купівлю зазначеної свиноферми в с. Чечелівка. На уточнюючі запитання він відповів, що ОСОБА_4 особисто, в присутності ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнав крадіжку згаданих вище коштів, а саме, що з отриманої суми грошей витратив на купівлю свинарника лише їх частину. Після того, як вони дізналися про обман з боку ОСОБА_4 , він надав відповідну розписку про отримання грошей. ОСОБА_4 повинен був переоформити паї відповідно до усних домовленостей між ними, але цього не зробив. Інших домовленостей щодо використання наданих коштів на інші цілі, крім придбання свинарника, не було. Роль ОСОБА_4 полягала в тому, що він, виступаючи в ролі інвестора, мав переговорити з членами спілки та переконати їх про необхідність продажу свиноферми, після чого мав здійснити придбання паїв членів спілки, за що мав отримати 10% частку свиноферми та майбутні доходи. Потерпілий вважає, що ОСОБА_4 завдав йому шкоди, користуючись їхніми добрими відносинами, і свідомо обманувши, заволодів його коштами. Тобто, ОСОБА_4 мав виконати умови договору, а саме, їхню усну домовленість щодо придбання часток майна свиноферми від пайовиків, за що отримав 650 000 грн. Усна домовленість не була оформлена у письмовій формі, оскільки потерпілий довіряв ОСОБА_4 . Чіткої дати цього договору та його деталей потерпілий не пам`ятає через великий проміжок часу. Вказавши, що свої покази, надані під час досудового розслідування, підтримує повністю.

Показання потерпілого ОСОБА_8 повністю узгоджуються з поданою ним заявою про злочин (а.с. 145, т. 2), в якій він 09.04.2013 письмово повідомив правоохоронні органи про факт шахрайського заволодіння ОСОБА_4 у 2012 році належними йому грошовими коштами в сумі 580 000 грн.

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_12 показав, що він знайомий з обвинуваченим ОСОБА_4 . Його знайомство з ОСОБА_4 відбулося, коли він виконував доручення ОСОБА_8 і відвідував свинокомплекс у с. Михайлівка. У той час ОСОБА_4 працював на цьому свинокомплексі разом з ОСОБА_10 . Свідок знав, що ОСОБА_8 мав намір купити свинокомплекс у с. Чечелівка, оскільки ця інформація була йому відома з розмови ОСОБА_8 з ОСОБА_10 , в якій він був присутній особисто. Про роль ОСОБА_4 в організації купівлі зазначеного свинокомплексу та отримання для цього грошових коштів у сумі 650 000 гривень, він нічого не знає. Він підкреслив, що ОСОБА_4 з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 спілкувався «на пряму». У нього були нормальні відносини з ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що на зборах пайовиків колишнього КСП, які відбулися в с. Чечелівка, було вирішено продати свинокомплекс у с. Чечелівка та корівник у с. Тарасівка. На цих зборах вона виконувала обов`язки секретаря та вела відповідний протокол. Свідчила про належність їй почерку, яким був оформлений протокол зборів, а також підтвердила особисте підписання цього протоколу. Зазначила, що у протоколі були зафіксовані всі події, які відбулися на зборах. Щодо року проведення зборів, особи покупця та суми коштів, за яку було вирішено продати свинокомплекс та корівник, не має чіткої пам`яті через те, що відтоді пройшло багато часу. Зазначила, що також була пайовиком колишнього КСП і після певного часу отримала свою частину грошових коштів від продажу свинокомплексу та корівника, але не може точно визначити суму. Не має претензій до покупців.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона знайома з ОСОБА_4 . На той момент вона обіймала посаду голови співвласників майна реорганізованого КСП "40 річчя жовтня". ЇЇ керівник повідомив про наявність покупця, який виявив бажання придбати свинокомплекс у с. Чечелівка та корівник у с. Тарасівка, представивши ОСОБА_4 як покупця. Зазначила, що на той момент вказані об`єкти перебували в поганому стані, і тому було вирішено провести збори співвласників, на яких було ухвалено рішення про продаж за запропонованою ОСОБА_4 ціною в 600 000 грн. На зборах ОСОБА_4 заявив, що за ним стоять певні люди, але оформлення буде проводитись через нього. Уклали з ОСОБА_4 відповідний договір. Після укладення відповідного договору минув місяць, а обіцяних коштів не надійшло. Люди, які отримали інформацію про плановану оплату, почали запитувати де обіцяні їм кошти. Після її розмови з керуючим, ОСОБА_4 двічі приносив кошти - в сумі 30 000 грн та в сумі 40 000 грн. Вона запитувала ОСОБА_4 коли буде решта кошті, у відповідь той запевняв, що віддасть незабаром. Потім вона через керуючого зв`язалась з ОСОБА_10 , який виплатив решту коштів в сумі 580 000 грн. Вказані кошти вона віддала людям. ОСОБА_10 повідомив, що передав кошти ОСОБА_4 , який, за словами ОСОБА_10 , вкрав їх. Не пам`ятає, чи був присутній при цій розмові ОСОБА_4 .

Оцінюючи покази свідків, суд визначає, що свідчення ОСОБА_12 підтверджують факт знайомства між потерпілим і обвинуваченим, а також намір потерпілого ОСОБА_8 купівлі свинокомплексу у с. Чечелівка. Свідок ОСОБА_13 підтверджує факт проведення зборів, на яких було ухвалено рішення про продаж свинокомплексу та корівника, а також свідчить про отримання своєї частини грошей від продажу. Свідок ОСОБА_11 підтверджує співпрацю з ОСОБА_4 та ОСОБА_10 з приводу покупки свинокомплексу та корівника, а також обіцянку ОСОБА_4 щодо сплати решти коштів та пізнішу виплату їх ОСОБА_10 .

Із протоколу № 1 Зборів уповноважених співвласників майна реорганізованого КСП "40 річчя жовтня" від 13 липня 2012 року видно, що під головуванням ОСОБА_11 відбулися збори, проведені у с. Чечелівка. На порядок денний поставлено ряд питань, включаючи продаж будівель свинокомплексу. Голова співвласників ОСОБА_11 повідомила присутніх про аварійний стан свинокомплексу та повідомила про інвестора, який виявив бажання придбати будівлі свинокомплексу та корівника у с. Тарасівка. Слово надано інвестору ОСОБА_4 , який зазначив своє бажання викупити свинокомплекс за запропоновану йому суму 600 000 грн. Він також відзначив позитивні наслідки для громади від такої купівлі, зокрема, надання робочих місць та розвиток благоустрою села, відповів на питання учасників зборів з цього приводу (а.с. 148-157, т. 2).

Цей доказ підтверджує, що на зборах дійсно було вирішено продати свинокомплекс, і ОСОБА_4 виступив як потенційний покупець, погодившись на запропоновану суму та висловивши свої плани щодо майбутнього розвитку об`єкта, що узгоджується із показами потерпілого та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , а також не оспорюється самим обвинуваченим.

15 серпня 2012 року співвласники майна колишнього КСП «40 річчя жовтня», що належить їм на правах спільної часткової власності, в особі голови комітету співвласників майна ОСОБА_11 , яка діяла на підставі статуту та договору про спільне володіння, користування і розпорядженням майном, з однієї сторони (продавець) та ОСОБА_14 і ОСОБА_10 , з другої сторони (покупці), уклали договір купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Предметом даного договору є майно, перелік якого надається у додатку № 2 до цього Договору, якого суду надано не було. За умовами Договору право власності переходить після підписання акту прийому-передачі майна, який також не був наданий суду. Розмір частки придбаного майна: ОСОБА_10 - 80 %, ОСОБА_14 - 20 %. Вартість майна визначена рішенням загальних зборів від 13.07.2012. Покупець зобов`язується сплатити вартість майна грошима до 30 вересня 2012 року. Договір набирає чинності від дати його підписання. Дострокове припинення договору та внесення в нього змін здійснюється за письмовою згодою Сторін. Вказаний Договір містить підписи його Сторін (продавця та покупців) та завірений печаткою Чечелівської сільської ради (а.с. 158. т. 2). У судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами кримінального провадження, що даний договір купівлі-продажу майна від 15 серпня 2012 року був укладений на виконання умов усної домовленості між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно з прибутковим касовим ордером № 1, від 18 вересня 2012 року, головою спілки було прийнято від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 40 000 гривень за будівлі свинокомплексу відповідно до рішення, прийнятого на зборах уповноважених від 13 липня 2012 року (а.с. 165, т. 2).

Згідно з прибутковим касовим ордером № 2, від 19 жовтня 2012 року, головою спілки було прийнято від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 30 000 гривень за будівлі свинокомплексу відповідно до рішення, прийнятого на зборах уповноважених від 13 липня 2012 року (а.с. 165, т. 2).

Ці прибуткові касові ордери підтверджують отримання грошових коштів від ОСОБА_4 як оплату за будівлі свинокомплексу згідно з рішенням, прийнятим на зборах уповноважених від 13 липня 2012 року у загальному розмірі 70 000 грн та не повну оплату відповідно до умов домовленостей з потерпілим, що свідчить про відсутність наміру виконувати зобов`язання щодо придбання нерухомого майна.

13 грудня 2012 року ОСОБА_4 надано розписку, в якій він заявив, що займався вирішенням питання з купівлі-придбання свинокомплексу в селах Чечелівка та Тарасівка Гайсинського району Вінницької області. Оцінена вартість цього комплексу склала 1 мільйон гривень, з них 800 000 гривень на приміщення спілки та 200 000 гривень на інші приміщення, що входять до складу цього комплексу. ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_8 суму в розмірі 650 000 гривень для вирішення цього питання. Залишок суми склав 150 000 гривень за приміщення спілки та 200 000 гривень за інші приміщення (а.с. 147, т. 2).

Згідно з висновком № 1391/1392/1393/22-21 від 23 лютого 2022 року за результатами проведеної комплексної судової технічної та почеркознавчої експертизи: підпис в розписці про отримання грошових коштів від 13 грудня 2012 року виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів; рукописні записи та підпис в розписці про отримання грошових коштів від 13 грудня 2012 року - виконані ОСОБА_4 (а.с. 187-192, т. 2).

Вказана розписка підтверджує отримання ОСОБА_4 фінансових коштів для здійснення купівлі-продажу свинокомплексу. Окрім того, ця розписка свідчить про його участь у зазначеній угоді та призначенні коштів на конкретні цілі.

З договору купівлі-продажу майна, укладеного 15 серпня 2012 року між співвласниками майна колишнього КСП "40 річчя жовтня", яке належить їм на правах спільної часткової власності, в особі голови комітету співвласників майна ОСОБА_11 , яка діяла на підставі статуту та договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, з однієї сторони (продавця), та ОСОБА_10 і ОСОБА_15 , з другої сторони (покупців), а також додатків до нього: Додаток №1 "Перелік майна", Додаток №2 "Протокол погодження ціни", Додаток №3 "Схема розміщення майна" видно, що сторони уклали договір купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Предметом даного договору є майно, перелік якого надається у додатку №1 до цього Договору. За умовами Договору право власності переходить після підписання акту прийому-передачі майна, який підписується сторонами протягом 3 днів з моменту передачі грошових коштів за майно. Розмір частки придбаного майна складає: ОСОБА_10 - 77 %, ОСОБА_15 - 33 %. Вартість майна визначена у протоколі погодження ціни, додаток № 2 за згодою сторін і рішенням загальних зборів від 13.07.2012.

Згідно з прибутковим касовим ордером № 3, від 27 грудня 2012 року, головою спілки прийнято від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 150 000 грн за будівлі свинокомплексу згідно рішення зборів уповноважених від 13 липня 2012 року (а.с. 164, т. 2).

Згідно з прибутковим касовим ордером № 1, від 2 березня 2013 року, головою спілки прийнято від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 40 000 грн за будівлі свинокомплексу згідно рішення зборів уповноважених від 13 липня 2012 року (а.с. 166, т. 2).

Згідно з прибутковим касовим ордером № 2, від 15 березня 2013 року, головою спілки прийнято від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 340 000 грн за будівлі свинокомплексу згідно з рішенням зборів уповноважених від 13 липня 2012 року (а.с. 166, т. 2).

Згідно з актом приймання-передачі майна від 5 квітня 2013 року, складеного в с. Чечелівка, співвласники майна колишнього КСП «40 річчя жовтня», що належить їм на правах спільної часткової власності, в особі голови комітету співвласників майна ОСОБА_11 , яка діяла на підставі статуту та договору про спільне володіння, користування і розпорядженням майном, з однієї сторони, передали, а ОСОБА_10 і ОСОБА_15 , з другої сторони, прийняли майно згідно з переліком, загальною вартістю 600 000 грн (а.с. 167-168, т. 2).

Ці докази у сукупності підтверджують факт отримання грошових коштів за будівлі свинокомплексу від ОСОБА_10 згідно з рішенням зборів уповноважених від 13 липня 2012 року, а також факт приймання майна за визначеною вартістю згідно з актом приймання-передачі майна від 5 квітня 2013 року, що узгоджується з показами потерпілого в частині того, що він після невиконання ОСОБА_4 умов домовленості щодо придбання нерухомого майна за власні кошти через ОСОБА_10 самостійно придбав вказані об`єкти нерухомого майна.

Вказані докази, які отримані у встановлений законом спосіб, повністю підтверджують покази сторін кримінального провадження в частині встановлення особи, яка скоїла шахрайство, а також часу, місця та способу вчинення шахрайства, доповнюють один одного та узгоджуються між собою. У зв`язку з чим суд визнає покази сторін та свідків достовірними, а письмові докази на їх підтвердження належними та допустимими, а тому кладе їх в основу вироку. При цьому суд бере до уваги, що з моменту інкримінованих обвинуваченому подій пройшов досить значний проміжок часу, що об`єктивно вплинуло на здатність учасників тих подій пам`ятати їх конкретні деталі.

При цьому суд не бере до уваги диск зі звуковими файлами, що містять (за версією сторони обвинувачення) розмову ОСОБА_10 та ОСОБА_4 за участю ОСОБА_11 щодо грошових коштів, оскільки сторона захисту заперечувала, що на записах фіксується голос саме ОСОБА_4 . Окрім того, свідок ОСОБА_11 не згадала, щоб ОСОБА_4 був присутній під час цієї розмови. Ці обставини могли б бути підтверджені відповідною експертизою, яка не була проведена стороною обвинувачення. Окрім того, суд бере до уваги, що обставина, яку сторона обвинувачення намагалась підтвердити за допомогою цього доказу, а саме отримання обвинуваченим грошових коштів від потерпілого, не була заперечена сторонами.

У ході судового розгляду кримінального провадження прокурор Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_16 відмовилася від заявленого раніше клопотання про виклик та допит у судовому засіданні свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_10 , мотивуючи це відсутністю необхідності у їхньому допиті.

Керуючись вимогами ст.22 КПК України, норми якої визначають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, з огляду на те, що суд не може перебирати на себе функцію обвинувачення та захисту, а також враховуючи те, що сторона обвинувачення відмовилася від допиту свідків, суд не здійснював допит вказаних вище свідків.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 , в період з вересня по грудень 2012 року, зловживаючи довірою ОСОБА_19 заволодів його грошовими коштами в сумі 580 000 грн, а тому ці його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.

Призначення покарання.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є перелічені в законі, а також не зазначені в ньому, але встановлені судом різного роду чинники об`єктивного чи суб`єктивного характеру, які не є ознаками складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, однак знижують ступінь суспільної небезпечності особи винуватого і (або) вчиненого ним злочину, і у зв`язку з цим є підставою для призначення менш суворого покарання.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як на досудовому розслідуванні, так і під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав факт вчинення протиправного діяння відносно потерпілого ОСОБА_8 й висловив щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки, продемонстрував готовність понести заслужене покарання. Більш того знайшов порозуміння з потерпілим, який висловив бажання не обирати ОСОБА_4 подальше покарання, яке буде пов`язане з позбавленням волі та відмовився від відшкодування завданої шкоди під час розгляду даного провадження шляхом подачі заяви про залишення позову без розгляду.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що обвинувачений усвідомив протизаконність своїх дій та спроможний самокритично їх оцінити, бажає виправитись і не допускати подібного в майбутньому.

При цьому суд вважає, що встановлені в ході судового розгляду обставини не є формальними та свідчать про усвідомлення обвинуваченим суспільної небезпеки вчиненого ним діяння та намір виправитись.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 66 КК України, при призначенні ОСОБА_4 покарання серед обставин, які його пом`якшують суд визнає щире каяття останнього.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким та суспільно небезпечні його наслідки, а саме заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, конкретні обставини вчинення злочину, зокрема і того, що обвинувачений з метою власного збагачення, відверто нехтуючи усталеними у суспільстві моральними цінностями, грубо порушуючи основоположні правові засади, гарантовані Конституцією України вчинив інкримінований йому злочин, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, відсутність матеріалів компрометуючого характеру, стан здоров`я, вік, те, що він не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, що свідчить про відсутність сумнівів в його осудності, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин. Також суд враховує відсутність претензій від потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого та обрати подальше покарання, яке не буде пов`язане з позбавленням волі, процесуальну поведінку під час судового розгляду, яка вказує на те, що обвинувачений оцінює критично свою поведінку, зробив для себе належні висновки та відсутність соціальних чинників в обвинуваченого (не одружений, не працюючий, не має зареєстрованого місця проживання на території України), які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без реального відбування покарання, пов`язаного із ізоляцією від суспільства.

Тому, зваживши на вказані обставини в сукупності, а також беручи до уваги дані про стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні медичні застереження суд, виходячи з дискреційних своїх повноважень, дійшов висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 реальне покарання, пов`язане з позбавленням волі в розмірі, який наближений до мінімального, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення. При цьому підстав для застосування ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 виключно з корисливих мотивів, у суду не має підстав не застосовувати додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015).

У п.п. 103, 104 та 107 постанови Великої палати Верховного Суду від 29.08.2018 справа № 663/537/17 зроблено наступний правовий висновок: якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі; якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Як встановлено судом ОСОБА_4 вчинив злочин в період з вересня по грудень 2012 року, тобто до 20 червня 2017 року, а тому підлягають застосуванню норми ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, викладеної в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, який набрав чинності 24 грудня 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

У строк попереднього ув`язнення включається строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

05.02.2021 ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження був затриманий на виконання ухвали слідчого судді від 21.08.2020 (а.с. 231-233, т. 3). Надалі відносно останнього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався та не переривався. Звідси слідує, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 розпочався з 05.02.2021 та діє на даний час.

Таким чином, ураховуючи положення ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII), суд обвинуваченому ОСОБА_4 зараховує весь період його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішення цивільного позову.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 завданої матеріальної шкоди в сумі 580 000 грн.

У ході судового розгляду, представник потерпілого ОСОБА_9 , в межах своїх повноважень, наданих їй потерпілим ОСОБА_8 , просила залишити цивільний позов без розгляду, оскільки претензій до обвинуваченого не має, а також просила обрати відносно ОСОБА_4 мінімальне покарання, що не буде пов`язане з подальшим позбавлення волі. Подала до суду аналогічну за змістом заяву.

З врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне залишити цивільний позов без розгляду, роз`яснивши цивільному позивачу, що залишення цивільного позову у кримінальному проваджені без розгляду, не перешкоджає його праву пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Мотиви ухвалення інших рішень.

Заходи забезпечення не застосовувалися.

Речові докази вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням комплексної судової технічної та почеркознавчої експертизи № 1391/1392/1393/22-21 від 23.02.2022 в розмірі 7 928 грн 34 коп підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись 368, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008) та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 4 (чотири) місяці з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з дня винесення вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838 -VIII від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття основного покарання, призначеного за даним вироком, строк попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 05.02.2021 по 17.04.2024 включно, виходячи із співвідношення, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838 -VIII від 26.11.2015) звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного вироком суду основного покарання, оскільки на день ухвалення вироку ОСОБА_4 повністю відбув основне покарання у виді позбавлення волі строком 6 років 4 місяці.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 - скасувати, негайно звільнити його з-під варти в залі суду.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення завданої матеріальної шкоди в сумі 580 000 грн залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням комплексної судової технічної та почеркознавчої експертизи № 1391/1392/1393/22-21 від 23.02.2022 в розмірі 7 928 (сім тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн 34 коп.

Речові докази, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком суду законної сили: мобільний телефон торгової марки «SAMSUNG» модель «SGH D 900і» повернути володільцю ОСОБА_10 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ладижинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - протягом цього ж строку з дня отримання вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя