ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1713/24 Справа № 199/5698/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , поданих на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразово засудженого, останній раз 23.06.2020 Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці (покарання не відбув),

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, із призначенням покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

-за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання у вигляді арешту за попереднім вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 23.06.2020 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначений судом першої інстанції з 06.06.2023.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у вигляді тримання під вартою.

Вироком суду встановлено, що 01.06.2023 приблизно о 09:50 годині ОСОБА_7 перебував біля човникової станції, розташованої навпроти будинку АДРЕСА_1 , де побачив малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким ОСОБА_7 почав спілкуватись.

При цьому, перебуваючи за вищевказаною адресою, малолітній ОСОБА_10 зберігав при собі мобільний телефон марки Redmi Note 10 Pro Onyx Gray 6 GB RAM 128 GB ROM сірого кольору, що належить його матері ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який остання надала своєму синові у користування.

01.06.2023 приблизно о 10:00 годині малолітній ОСОБА_10 , перебуваючи біля вищевказаної човникової станції, зняв з себе поясну сумку чорного кольору, у якій був мобільний телефон марки Redmi Note 10 Pro Onyx Gray 6 GB RAM 128 GB ROM сірого кольору та поклав її біля себе і це помітив ОСОБА_7 і, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення крадіжки цього майна, розстебнув блискавку на поясній сумці чорного кольору та дістав з неї мобільний телефон марки Redmi Note 10 Pro Onyx Gray 6 GB RAM 128 GB ROM сірого кольору, тим самим таємно викрав вищевказаний мобільний телефон та розпорядився ним на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на суму 7559 гривень.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за цим епізодом за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, 06.06.2023 приблизно о 10:20 годині ОСОБА_7 перебував біля будинку АДРЕСА_2 , де зустрів раніше незнайомого ОСОБА_12 з яким ОСОБА_7 пішов до лавки, яка розташована за вищевказаною адресою, де вони разом почали спілкуватись.

Приблизно об 11:25 годині до останніх підійшла ОСОБА_13 , яка сіла на лавку разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , після чого вони у трьох почали спілкуватись між собою.

Об 11:30 годині ОСОБА_7 , перебуваючи на вказаній лавці, побачив у руках потерпілого ОСОБА_12 мобільний телефон марки ОРРО A 15s 4/64Gb модель СНР2179 блакитного кольору, який визначив предметом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , приблизно об 11:35 годині, перебуваючи на лавці, яка розташована біля будинку АДРЕСА_2 , розуміючи, що його дії є очевидними для ОСОБА_13 , з корисливих мотивів, застосовуючи фізичну силу рук, шляхом ривка, зірвав з потерпілого ОСОБА_12 чоловічу сумку чорного кольору, яка для потерпілого не становить матеріальної цінності, в якій знаходився мобільний телефон марки ОРРО А15s 4/64Gb модель СНР2179 блакитного кольору.

Доводячи до кінця свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , розуміючи, що його дії є очевидними для оточуючих, утримуючи при собі сумку чорного кольору, в якій знаходився вищевказаний мобільний телефон, яка належить потерпілому

ОСОБА_12 , покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 1980 гривень.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.4 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо його підзахисного ОСОБА_7 та постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у межах санкцій зазначених статей КК.

Захисник вважає, що суд першої інстанції, внаслідок неналежного дослідження обставин справи, помилково кваліфікував дії ОСОБА_7 за другим епізодом (06.06.2023 року) як відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 .

Натомість, захисник звертає увагу, що під час заволодіння ОСОБА_7 майна потерпілого, той лежав у стані сильного алкогольного сп`яніння недалеко від місця подій, а свідок ОСОБА_13 також перебувала у стані алкогольного сп`яніння і заснула, сидячи на лавці. Тобто, свідок не могла бачити того, що відбувається і це було очевидно для ОСОБА_7 , який не заперечував під час судового засідання про заволодіння ним майном потерпілого, але, у таємний для оточуючих спосіб. Після вчинення крадіжки він пішов на трамвайну зупинку, переїхав на правий берег АДРЕСА_1 , де і був затриманий поліцейськими.

Таким чином, апелянт вважає, що дії ОСОБА_7 за таких обставин та спрямованістю умислу обвинуваченого повинні бути кваліфікованими за ч.4 ст.185 КК України.

Правильність встановлених судом дій ОСОБА_7 та правова кваліфікація дій за ч.4 ст.185 КК України за першим епізодом захисником не оспорюється.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , як свідчить її зміст, також містить заперечення щодо правильності правової кваліфікації його дій по заволодінню майна потерпілого ОСОБА_12 як відкритого заволодіння чужого майна.

Обвинувачений також , як і його захисник, не погоджується із нею та просить перекваліфікувати вчинене ним як таємне викрадення чужого майна.

Під час апеляційного перегляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали обидві апеляційні скарги і просили змінити вирок суду, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч.4 ст.186 на ч.4 ст.185 КК України;

-прокурор відділу Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_6 заперечував проти доводів обох апеляційних скарг та просив залишити вирок суду щодо ОСОБА_7 без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження у межах поданих апеляційних скарг та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на

правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

З огляду на те, що обидва апелянти не оскаржують правильність встановлених судом обставин та правильність кваліфікації дій ОСОБА_14 за епізодом від 01.06.2023 року (крадіжка майна ОСОБА_11 ), то апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за епізодом від 06.06.2023 року за ч.4 ст.186 КК України, ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, і є належним чином умотивованими.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження не визнавав свою вину у повторному відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_12 06 червня 2023 року, його вина за цим епізодом повністю підтверджується:

-поясненнями безпосередньо допитаного судом потерпілого ОСОБА_12 , який показав, що 06.06.2023 зранку він дійсно був у стані алкогольного сп`яніння та пам`ятає, що зустрівся зі своєю однокласницею ОСОБА_13 , з якою сидів на лавці. Він не пам`ятає, як з`явився обвинувачений, не пам`ятає, щоб він спілкувався з обвинуваченим та не бачив, як було викрадено його майно. Зазначив, що він через стан сп`яніння дійсно міг заснути біля лавки. Коли поліція привела його до тями, сумки, яка попередньо була на ньому, вже не було. В сумці перебували банківські картки, посвідчення водія, мобільний телефон. Через декілька днів після даної події йому повернули мобільний телефон.

- поясненнями допитаної судом свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що 06.06.2023 вона зустрілася із ОСОБА_12 , який знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння. Після спілкування вона відходила і коли повернулася, побачила, як до ОСОБА_12 підійшов раніше незнайомий обвинувачений, сів поряд на лавочку. У ОСОБА_12 на плечі висіла сумка. На її питання обвинувачений сказав, що це його сусід та він його проведе додому. Вона почала відходити та побачила, що обвинувачений почав знімати сумку з ОСОБА_12 , той почув її звернення, подивився на неї та почав з сумкою потерпілого віддалятися, побіг через дорогу в арку будинку, зникнувши із поля зору. Вона відразу ж зателефонувала до поліції. Свідок ОСОБА_13 заперечила суду зазначену ОСОБА_7 обставину перебування її у стані алкогольного сп`яніння.

-даними дослідженого судом протоколу пред`явлення особи для впізнання з фото-таблицею від 06.06.2023, під час якого свідок ОСОБА_13 упізнала ОСОБА_7 як

особу, яка 06.06.2023 близько 11:35 години відкрито заволоділа майном ОСОБА_12 , а саме: сумкою, в якій знаходився мобільний телефон, який належить ОСОБА_12

-даними дослідженого судом протоколу проведення слідчого експерименту з відеозаписом від 27.06.2023, під час якого свідок ОСОБА_13 відтворила обставини події, що мали місце 06.06.2023 року;

-поясненнями допитаного судом свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що ,під час патрулювання в радіоефірі отримав виклик, що на ж/м «Фрунзенський» відбувся грабіж: у потерпілого забрали картки. Повідомили, що у телефон чутно, як хтось взяв слухавку з викраденого мобільного телефону та було чутно звук трамваю. Далі він затримав обвинуваченого на пр. Свободи, здійснив його поверхневу перевірку, під час якої було виявлено мобільний телефон, картки на ім`я потерпілого тощо, було викликано слідчо-оперативну групу;

-аналогічними за змістом поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків - поліцейських ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ;

-даними дослідженого судом протоколу огляду місця події з фото-таблицею та відеозаписом до нього від 06.06.2023 за адресою: АДРЕСА_3 виявлено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , поруч з яким на землі лежить кофта червоного кольору, на якій знаходяться:-чохол шкіряний для документів чорного кольору;-посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_12 ;-карта «А-Банк» № НОМЕР_2 ;-карта «Black cft card» № НОМЕР_3 , видана на ім`я ОСОБА_18 ;-карта «Izibank» № НОМЕР_4 ;-карта «Forwarol Bank» № НОМЕР_5 ;-карта «Neo Bank» № НОМЕР_6 ;-мобільний телефон блакитного кольору «Oddo» Model: СРН2179.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність сукупністю цих доказів дій ОСОБА_7 щодо відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 та, відповідно, правової кваліфікації його дій саме за ч.4 ст.186 КК України.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що дії ОСОБА_7 , незважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_12 дійсно знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння і не бачив момент заволодіння свого майна, були очевидні для іншого безпосереднього свідка цих подій - ОСОБА_13 .

Свідок заперечила суду, що знаходилась також у стані алкогольного сп`яніння і достеменно бачила, як ОСОБА_7 знімав з плеча потерпілого сумку із речами, робила голосні йому зауваження, на які обвинувачений, почувши, не реагував, повторювала вимогу зупинитись, коли ОСОБА_7 поспіхом покидав місце злочину.

Свідок упізнала ОСОБА_7 за фотознімками та приймала участь у проведенні слідчого експерименту, під час якого надала аналогічні за змістом свідчення та відтворила перебіг подій на місці вчинення злочину.

Судом першої інстанції також зауважив і про короткий проміжок часу після вчинення злочину і часом затримання ОСОБА_7 на правому березі міста, що додатково підтверджує зазначені свідком ОСОБА_13 обставини щодо негайного її телефонного повідомлення поліцію про грабіж майна.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та, відповідно, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.405.407,418 та 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а для ОСОБА_7 , який утримується під вартою, - у той же строк та спосіб, починаючи з моменту вручення йому копії ухвали суду апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4