В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року смт Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Магдалинівка кримінальне провадження № 0000139, яке внесене 01.06.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арарат, Вірменія, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до обвинувального акту під час досудового розслідування встановлено, що навесні 2024 року, точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено, у с. Оленівка Новомосковського (Магдалинівського) району Дніпропетровської області, на території старостинського округу № 7 Магдалинівської селищної ради, ОСОБА_4 , здійснюючи обробіток земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0305, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, що знаходяться в межах населеного пункту, де є можливість прописатися, що знаходиться під домоволодінням його доньки ОСОБА_6 , розташованому по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, з метою її самовільного використання у власних цілях, діючи всупереч вимогам ст. ст. 112, 113, 115, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації передачі йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також в порушення ст. ст. 60, 61 Земельного Кодексу України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах, які є частиною водоохоронних зон, уздовж річок, навколо водойм та на островах, забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), садівництво та городництво, а також передбачений правовий порядок користування землями водного фонду, зокрема порушення ст. 93 Водного кодексу України, якою визначено, що в межах зони санітарної охорони діє особливий режим використання земель, достовірно знаючи, що поза межами земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0305 знаходитися русло р. Чаплинка, яка знаходилась у висохлому стані, здійснив сільськогосподарський обробіток земельної ділянки комунальної власності поза межами земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:00305, а саме: під час обробітку вказаної земельної ділянки, умисно вийшов за її межі, здійснивши розорювання та посів сільськогосподарської культури кукурудзи, тим самим, самовільно зайняв земельну ділянку загальною площею 0,3623 га, частина площі якої, а саме 0,1037 га, є земельною ділянкою в охоронній зоні.

Тим самим, ОСОБА_4 самовільно зайняв земельну ділянку, у межах охоронної зони АДРЕСА_1 на території старостинського округу № 7 Магдалинівської селищної ради площею 0,1037 га, яка перебуває в межах берегової смуги лівого берегу р. Чаплинка, адже знаходиться в водоохоронній зоні та прибережній захисній смузі водного об`єкту р. Чаплинка, яку використав у власних цілях.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земель в охоронних зонах.

25 червня 2024 року між представником потерпілого Магдалинівської селищної ради ОСОБА_5 та ОСОБА_4 була укладена угода про примирення згідно вимог ст. 471 КПК України.

Згідно даної угоди представник потерпілого Магдалинівської селищної ради ОСОБА_5 та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 197-1 КК України. ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість за ч. 2 ст. 197-1 КК України в обсязі обвинувачення. Представник потерпілого претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має. Сторони дійшли згоди щодо істотних для відповідного кримінального провадження обставин, а також покарання за ч. 2 ст. 197-1 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 підтримав угоду про примирення з потерпілим і просив суд її затвердити. При цьому, пояснив, що укладення угоди є цілком добровільним, він повністю розуміє характер обвинувачення, вид покарання, обмеження щодо права оскарження вироку та не бажає проведення судового розгляду по даному кримінальному провадженні. Він повністю визнає свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення, згодний з призначеним покаранням та просить суд затвердити угоду.

Представник потерпілого Магдалинівської селищної ради ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду, яка була укладена між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 . Крім того зазначив, що на даний час ОСОБА_4 здійснив проведення відповідних робіт, які прямо сприятимуть у створенні цілини по свій площі самовільно зайнятої земельної ділянки, що знаходиться в охоронній зоні.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні не заперечував щодо затвердження судом даної угоди, вважає, що умови угоди про примирення відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Кримінальне правопорушення, в скоєнні якого ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним, згідно вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Представник потерпілого цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови угоди про примирення відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди обвинувачений та представник потерпілого, визначена в межах санкції ч. 2 ст. 197-1 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства, угода не порушує законні права, свободи та інтереси сторін, що дає суду підстави для її затвердження.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря - нарколога.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

Узгоджені вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земель в охоронних зонах.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між представником потерпілого Магдалинівської селищної ради ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази: відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475, 477 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду від 25 червня 2024 року, укладену між представником потерпілого Магдалинівської селищної ради ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, і призначити йому, узгоджене сторонами покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 1 (одного) року він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженогоОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази: відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

У разі невиконання угоди про примирення потерпілий та прокурор має право звернутись до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та представнику потерпілого.

Суддя ОСОБА_1