ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/260/24 Справа № 705/6294/23 Категорія: УДО Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника установи ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)

ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 на ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 22.12.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою задоволене клопотання засудженого ОСОБА_8 та його звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на не відбуту частину покарання 9 місяців 08 днів.

Мотивами для постановлення такого рішення суд вказав, що згідно довідки про заохочення та стягнення, затвердженої 28.11.2023 р., засуджений ОСОБА_8 має 2 заохочення, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, мав 1 стягнення, яке знято. З витягу з протоколу № 20 від 5.10.2023 р. комісії СВК- 92, вбачається, що під час розгляду матеріалів на предмет застосування умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 комісія вирішила подати в суд матеріали на умовно дострокове звільнення, оскільки засуджений довів своє виправлення.

За вказівкою Уманської окружної прокуратури Черкаської обл. рішення комісії ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» від 5.10.2023 р. по розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 скасовано через нестабільну поведінку впродовж строку відбування покарання та наявність сумніву щодо виправлення засудженого.

Згідно довідки начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень ОСОБА_10 станом на 22.12.2023 р. не відбута ОСОБА_8 частина покарання становить 09 місяців 08 днів. Засуджений ОСОБА_8 за період відбування покарання характеризується позитивно, виконує обов`язки днювального відділення, до роботи ставиться сумлінно, приймає активну участь у суспільно-корисному житті відділення та установи, за що отримав 2 заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки. Має одне стягнення, яке знято, що підтверджується матеріалами особової справи, відбув 2/3 призначеного судом покарання, вказав, що провину у скоєному злочині визнає та за час відбування покарання зробив висновки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 довів, що він за період відбування покарання став на шлях виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що рішення суду є незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Так, як вбачається з характеристики на засудженого, яку надала адміністрація ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)», та особової справи, засуджений ОСОБА_8 має 7 судимостей за злочини проти власності та проти правосуддя. Звільнявся від відбування покарання з випробуванням. Відбуває покарання за вироком Черкаського райсуду Черкаської обл. від 30.09.2021 р. у виді 3 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, скоєний після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного за вчинення тотожного злочину. За час відбування покарання з 30.09.2021 р. позитивно характеризувався не завжди, допускав порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (19.01.2022 р.), за 2 роки та 2 місяці відбування покарання отримав лише 2 заохочення (4.07.2022 та 3.04.2023 р.р.). Заходів до відшкодування процесуальних витрат в сумі 686 грн. не вживав.

Суд безпідставно взяв до уваги пояснення представника адміністрації установи про те, що засуджений має намір відшкодувати цивільний позов після звільнення з установи виконання покарання. При цьому суд не взяв до уваги дані характеристик засудженого, в яких відсутні дані про вжиття будь-яких заходів засудженим по відшкодуванню заборгованості по процесуальним витратам. Причину цього суд не обґрунтував.

Крім того, засуджений ОСОБА_8 адміністрацією колонії не призначався на будь-яку посаду, а виконує роботи по благоустрою колонії в якості днювального відділення, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України є обов`язком кожного засудженого та по суті не є його працевлаштуванням.

Також, місцевий суд при ухваленні рішення безпідставно не взяв до уваги низький прояв старанності засудженим в колонії та формальний характер рапортів, на підставі яких останній отримував заохочення.

Тобто, суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Враховуючи особу засудженого (до якого судом неодноразово та безрезультатно застосовувались заохочувальні норми, передбачені ст. 81 КК України), його стійку схильність до скоєння злочинів проти власності, поведінку за весь період відбування покарання (низький прояв старанності - менше одного заохочення на рік), існують обґрунтовані сумніви, що ОСОБА_8 виправився та не буде скоювати нових злочинів після звільнення з установи виконання покарань.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити із вказаних у ній підстав, думку засудженого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою, думку представника ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92) ОСОБА_7 , який вважав, що засуджений заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки своєю слухняною поведінкою засуджений довів своє виправлення, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 довів перед судом, що він за період відбування покарання став на шлях виправлення та, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема з характеристики на засудженого (а. пр. 7), яку надала адміністрація ДУ «Старобабанівської виправної колонії (№ 92)», затвердженої начальником цієї установи полковником внутрішньої служби ОСОБА_11 , ОСОБА_8 має 7 судимостей за злочини проти власності та проти правосуддя. Звільнявся від відбування покарання з випробуванням. Відбуває покарання за вироком Черкаського райсуду Черкаської обл. від 30.09.2021 р. у виді 3 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, скоєний після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного за вчинення тотожного злочину. За час відбування покарання з 30.09.2021 р. позитивно характеризувався не завжди, допускав порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (19.01.2022 р.), за 2 роки та 2 місяці відбування покарання отримав лише 2 заохочення (4.07.2022 та 3.04.2023 р. р.). Заходів до відшкодування процесуальних витрат в розмірі 686 грн. не вживав.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги пояснення представника адміністрації установи про те, що засуджений має намір відшкодувати цивільний позов після звільнення з установи виконання покарання. При цьому суд не взяв до уваги дані характеристик засудженого, в яких відсутні дані про вжиття засудженим будь-яких заходів по відшкодуванню заборгованості за процесуальними витратами. Такий свій висновок суд не обґрунтував. Апеляційний суд вважає, що намірів про відшкодування цивільного позову та судових витрат після звільнення з установи виконання покарання абсолютно недостатньо для застосування вимог ст. 81 КК України, тому що цей обов`язок покладений на засудженого судовим вироком і він є для нього безумовним та обов`язковим. Посилання засудженого ОСОБА_8 під час розгляду апеляційної скарги на незадовільний стан його здоров`я, який перешкоджає йому працювати під час відбування покарання, ніякими доказами не підтверджено та і не може істотно вплинути на встановлені обставини.

Відтак, висновок місцевого суду про те, що засуджений має намір відшкодувати цивільний позов після звільнення з установи виконання покарання не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Крім того, засуджений ОСОБА_8 адміністрацією колонії не призначався на будь-яку посаду, а виконує роботи по благоустрою колонії в якості днювального відділення, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України є обов`язком кожного засудженого та по суті не є його працевлаштуванням.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд в обґрунтування свого висновку про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі безпідставно не взяв до уваги низький прояв старанності засудженого в колонії та формальний характер рапортів, на підставі яких останній отримував заохочення.

Таким чином, враховуючи відомості про особу засудженого, до якого судами неодноразово та безрезультатно застосовувались заохочувальні норми, передбачені ст. 81 КК України, його стійку схильність до скоєння злочинів проти власності, поведінку за весь період відбування покарання, його низький прояв старанності, про що свідчить менше одного заохочення на рік, не можливо дійти об`єктивного висновку про те, що засуджений виправився раніше закінчення строку призначеного йому покарання та не буде скоювати нових злочинів після звільнення з установи виконання покарань.

Суд апеляційної інстанції вважає, що засуджений ОСОБА_8 протягом усього строку відбування покарання не довів зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Апеляційний суд зауважує, що поведінка засудженого ОСОБА_8 , яка вказує на його виправлення, має бути стабільною в ході всього строку відбування покарання, а не лише перед моментом виникнення права на певну пільгу.

Таким чином, суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, чим допустив невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для скасування судового рішення, передбачене ст. 411 КПК України.

З огляду на встановлені порушення кримінального процесуального закону, які суд апеляційної інстанції вважає істотними, є підстави для безумовного скасування ухвали місцевого суду із постановленням нової ухвали, якою необхідно відмовити у задоволенні клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як необґрунтованого на теперішній час.

Керуючись, ст. ст. 405, 407, 411 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 22.12.2023 р., якою клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення задоволене та звільнено засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на не відбуту частину покарання 9 місяців 08 днів скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого ОСОБА_8 .

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді