Справа № 708/223/24
Номер провадження № 1-кп/708/31/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої стоїть питання про вчинення нею суспільно небезпечного діяння у стані неосудності - ОСОБА_5 ,

законного представника - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду Чигиринського районного суду Черкаської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 03.01.2024 року за № 0000007 за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, про застосування примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тіньки Чигиринського району Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2023 року о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у стані неосудності, тобто не усвідомлюючи свої дії та не маючи можливості керувати ними, знаходячись в одній з кімнат будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин через сварку, стоячи напроти своєї дружини ОСОБА_7 , своєю долонею правої руки здійснив поштовх в грудну клітину останньої, внаслідок чого вона упала на край дивану та вдарилася лобною ділянкою об бильце, чим спричинив потерпілій тілесне ушкодження у вигляді гематоми (крововиливу) лобної ділянки голови, які згідно з висновком експерта № 02-01/43 від 16.01.2024 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що супроводжувалося діями, які мають ознаки фізичного домашнього насильства відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року № 2229-8 з подальшими змінами .

Дії ОСОБА_5 містять ознаки суспільно-небезпечного діяння, яке кваліфікується за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Під час здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження виникла необхідність у визначенні стану осудності ОСОБА_5 , у зв`язку із чим 23.02.2024 року було призначено судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану ОСОБА_5 на момент вчинення кримінального правопорушення та на момент досудового розслідування.

Дізнавач сектору дізнання, за погодженням з прокурором, звернулася до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, оскільки під час досудового розслідування встановлено, що він вчинив суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності.

У судовому засіданні прокурор, зважаючи на висновок судово-психіатричної експертизи, клопотання підтримав та просив застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Захисник у судовому засіданні просив задовольнити дане клопотання.

Потерпіла та законний представник підтримали позицію захисника та просили задовольнити клопотання.

Так, вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими судом доказами та процесуальними рішеннями, які підтверджують правомірність їх отримання, за наслідком дослідження яких судом встановлено, що вказані докази здобуті відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства, є належними, допустимими та достатніми. Сукупність наданих суду доказів виключає можливість стверджувати, що події, які мали місце, можуть мати будь-яке інше логічне їх обґрунтування.

Зокрема вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України підтверджено:

- показанням свідка ОСОБА_8 , яка під час її допиту у судовому засіданні пояснила, що, по даному кримінальному провадженню вона була залучена у якості понятої під час проведення слідчої дії- слідчого експерименту, під час якого порушень процесуального порядку не було, потерпіла відтоворювала події, щодо завдання їй тілесних ушкоджень її чоловіком ОСОБА_5 добровільно, свідомо, без будь-якого тиску

/від допиту свідка - ОСОБА_9 прокурор відмовився/;

- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка під час її допиту у судовому засіданні пояснила, що дійсно, 23.12.2023 року під час її сварки із своїм чоловіком ОСОБА_5 , останній , стоячи навпроти неї, умисно штовхнув її у грудну клітку, внаслідок чого, вона упала та ударилась об бильце дивану;

- даними витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000007 від 03.01.2024 року;

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.12.2023 року, згідно якого ОСОБА_7 повідомила про нанесення їй умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_7 від 11.01.2024 року з фототаблицею, флеш-картою та диском, згідно яких потерпіла відторила механізм ненесення їй тілесних ушкоджень її чоловіком- ОСОБА_5 , за якимвона здійснює догляд ;

- даними протоколу огляду речового доказу від 11.01.2024 року, а саме, карти пам`яті з відеозаписом слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_7 ;

- даними протоколу огляду речового доказу від 11.01.2024 року, а саме, диску з відеозаписом слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_7 ;

- даними висновку експерта № 02-01/43 від 16.01.2024 року щодо спричинення леких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ;

За вказаних обставин, у судовому засіданні, шляхом дослідження доказів встановлено, що 23 грудня 2023 року мало місце суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, яке вчинене саме ОСОБА_5 .

Разом з тим, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини викладеної у п.18 справи "G.v.France", п.39 "Halilovic v.Bosnia and Herzegovina", почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

У свою чергу, наданим суду висновком судово-психіатричного експерта № 110 від 27.02.2024 року підтверджено наявність у ОСОБА_5 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час, ознак хронічного психічного захворювання у вигляді розладів психіки і поведінки внаслідок епілепсії симптоматичної, що виникла внаслідок перенесеної у 2008 році закритої черепно-мозкової травми, з вираженими змінами особистості по епілептичному типу, вираженими інтелектуально-мнестичними розладами, дисфоріями, перенесеним у 2019 році епілептичним психозом, та елементами резидуального марення стосунку, з частими генералізованими тоніко-клонічними судомними нападами (опірними до лікування), що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати щодо них покази під час проведення з ним слідчих дій та в судовому процесі.

З огляду на виявлені у ОСОБА_5 психопатологічні феномени у межах розладів психіки і поведінки, що виникли внаслідок симптоматичної епілепсії, як наслідок перенесеної у 2008 році закритої черепно-мозкової травми, враховуючи виявлену прихильність підекспертного до отримання адекватної амбулаторної психіатричної допомоги, дані про наявність ефективної мікросоціальної підтримки за місцем перебування, зважаючи на характеризуючі підекспертного дані в матеріалах кримінального провадження, останній виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки, тому відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку з обов`язковим лікуванням з метою запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч. 2 ст. 19 КК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги (ч. 2 ст. 94 КК України).

Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як кримінальний проступок, у стані неосудності, при цьому, за своїм психічним станом потребує примусового лікування, та приймаючи до уваги висновки судово-психіатричного експерта, характеризуючи дані щодо ОСОБА_5 , який за місцем реєстрації характеризується позитивно, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок епілепсії і перенесенні тяжкої черепно-мозкової травми, згідно інформації від Управління соціального захисту населення Черкаської РДАвід 17.01.2024 року № 69/06-06/11, та пенсійного посівідчення №144085814, ОСОБА_10 є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу та потребує стороннього догляду, який здійснює ОСОБА_7 , суд вважає за можливе застосувати щодо ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, внаслідок чого дане клопотання підлягає задоволенню.

Під час судового розгляду, жодний з передбачених КПК України запобіжних заходів щодо ОСОБА_5 не застосовувався та підстав для його застосування на даний час суд не вбачає.

Цивільний позов потерпілою не заявлено.

Судові витрати, пов`язані з проведення судових експертиз, у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні слід вирішити у порядку ст.100 КПК

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 512-513 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача сектору дізнання, погоджене прокурором, про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_5 а у зв`язку з вчиненням ним у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тіньки Чигиринського району Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Речові докази: карта пам`яті MikroSD з адаптером, чорного кольору, об`ємом на 16 GB, з одним файлом та диск для лазерних систем зчитування CD-R об`ємом 700 МВ, з одним файлом під назвою "2024.01.11 с.Тіньки", розміром 498 540 КБ- залишити при матеріалах даного кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1