ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642/211/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1442 /24 Головуючий апеляційної інстанції:
ОСОБА_2 Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого ОСОБА_7 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 13.05.2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України та відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" на шістдесят днів, тобто до 11.07. 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та задовольнити клопотання захисника про обрання ОСОБА_7 , запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на необґрунтованість судового рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог КПК України. Вважає, що за наявності таких відомостей щодо особи обвинуваченого, а саме: міцності його соціальних зв`язків, наявності у нього родини й утриманців, джерел постійного легального доходу, репутації обвинуваченого, його майнового стану, відсутності судимостей, відсутності повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, відсутності майнової шкоди або розміру доходу, відпала необхідність в продовженні ОСОБА_7 , строку тримання під вартою. До того ж, на будинок обвинуваченого у смт Великий Бурлук, накладено арешт, а з оренди його земельних ділянок він отримує орендну плату. Також обвинувачений обирався народним депутатом у Великобурлуцькій селищній раді Харківської області, був кандидатом на посаду голови Великобурлуцької селищної ради Харківської області, що свідчить про його гарну репутацію.

Крім того, під час судового розгляду деякі покази свідків не підтверджуються фактичним даними, або діаметрально різняться з показами, які вони надавали під час досудового розслідування, що, на думку сторони захисту, спонукає обвинуваченого до правомірної поведінки, щоб довести свою невинуватість у інкримінованому злочині, що спростовує твердження про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

На думку захисника, в фабулі обвинувачення відсутні будь-які конкретні обставини або події з приводу надання згоди обвинуваченого на добровільну співпрацю з окупаційними органами, обвинувачення носить неконкретний характер. Крім того, всі свідки сторони обвинувачення допитані, а тому, ризик впливу на свідків в цій справі вже втратив свою актуальність і є необґрунтованим.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню, внаслідок затягування обвинуваченим розгляду справи, симулювання хвороби, вважає нелогічним та недоведеним, оскільки на теперішній час єдиною і головною причиною затягування розгляду справи є неодноразові неявки свідків обвинувачення.

Також вважає порушенням вимог ч.3 ст.184 та ст.331 КПК України не визначення судом розміру застави у цьому кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, вважає, що ухвалу винесено з порушеннями норм діючого законодавства в частині невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадженні та істотному порушенні КПК.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення законним і обґрунтованим.

Обвинувачений в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлявся належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за його відсутністю не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю обвинуваченого, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що відповідає вимогам ст.401 КПК України, оскільки апеляційна скарга захисника обвинуваченого не стосується погіршення його становища.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Ленінського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000026 від 04.01.2023 відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, не зменшились і не зникли. На думку прокурора, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 , покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечували проти продовження строку запобіжного заходу, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також недоведеність неможливості застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту. Просили змінити запобіжний захід на домашній арешт або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Крім того, захисник зазначив, що обвинувачений має бездоганну репутацію, стійкі соціальні зв`язки, перебуває у шлюбі з 1996 року, має двох доньок, на утриманні у нього перебуває мати похилого віку ОСОБА_9 , яка потребує постійного стороннього догляду, постійне місце проживання з 1992 року за адресою: АДРЕСА_1 , також дружина обвинуваченого має у власності квартиру у м. Харкові, має засоби існування, а саме: у власності обвинуваченого перебувають п`ять земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які надано в оренду, орендарі офіційно сплачують орендну плату, тобто має пасивний дохід. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час (більше 1,5 року) перебуває під вартою, і зазначені прокурором ризики суттєво зменшилися.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 13.09.2022 відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.11.2022, який ухвалою цього ж суду від 07.11.2022, продовжено до 05.01.2023.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.2022 підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.02.2023.

В подальшому, ухвалами суду від 31.01.2023, 24.03.2023, 12.05.2023, 29.06.2023, 18.08.2023, 13.10.2023, 01.12.2023, 22.01.2024, 18.03.2024 обвинуваченому ОСОБА_7 було неодноразово продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останній раз - до 16.05.2024.

Відмовляючи захиснику у задоволенні клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу та задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд врахував наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений, з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчините інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих, може перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, а саме не з`являтися до суду, чим умисно затягувати строки розгляду справи.

При цьому суд, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування та суду і враховуючи висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі №674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, відповідно до яких, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою, вважав, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, суд обґрунтував з урахуванням встановленої КПК процедури отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, передбаченої ч.1,2 ст.23, ст.224 КПК, відповідно до якої, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Крім того, у зв`язку з тим, що на даний час вторгнення російської федерації на територію України триває, суд дійшов висновку, що обвинувачений може продовжити вчинення інкримінованого йому правопорушення.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, а саме того, що злочин, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_7 , є особливо тяжким кримінальним правопорушенням проти основ національної безпеки України, суд вважав, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав інтересів суспільства.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, а також відомостей про особу обвинуваченого, характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, сукупності обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, суд вважав недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або вчинити інший злочин, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину у співпраці з окупаційною владою, а саме, проти основ національної безпеки України, що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад. під час дії воєнного стану, що, з урахуванням розміру покарання, яке може бути призначене, в разі визнання винуватості, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду. При цьому, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, щодо можливості незаконного впливу обвинуваченим на свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому, колегія суддів бере до уваги, що на даний час свідки не допитані судом, а тому не виключена можливість впливати на них, беручи до уваги порядок допиту свідків безпосередньо судом під час судового розгляду. Крім того, враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 на час вчинення злочину обіймав посаду начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області та мав певний авторитет серед підлеглих, особисто знайомий з усіма свідками, то не виключена можливість впливу на останніх з метою їх спонукання до утримання від певних свідчень чи навпаки ж спотворення відомих їм обставин.

З урахуванням обґрунтованості обвинувачення, яка підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження, а також невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, враховуючи що на даний час вторгнення рф на територію України триває, колегія суддів не виключає можливість продовження ОСОБА_7 вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується.

Враховуючи, що наявність та продовження визначених ризиків була встановлена під час досудового розслідування та судового розгляду, а станом на теперішній час достовірних даних на підтвердження того, що ці встановлені ризики зменшились або зникли під час судового засідання, є про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, а саме того, що він обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, вчинене в умовах воєнного стану особою, яка займала керівну посаду, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які передбачають державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави, її конституційний лад.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернута увага на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого.

Твердження в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та сталого доходу, в даному випадку, самі по собі не мінімізують і не спростовують наявних ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу недоведеності пред`явленого обвинувачення об`єктивними відомостями не підтверджені. Питання щодо винуватості або невинуватості на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання підлягають оцінці судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. В даному випадку, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать про обґрунтованість підозри та висунутого ОСОБА_7 , обвинувачення, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання її причетності до вчинення інкримінованих йому дій.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 13.05.2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.2 ст.111 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 11.07.2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3