Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/5354/24
Провадження №1-кп/523/1112/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

03.04.2024 м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у кримінальному провадженні за № 0000300 від 10.08.2023року відносно:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року, в ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел, направлений на пособництво в підробленні посвідчення водія з метою подальшого його використання у власних потребах. Після чого, ОСОБА_3 , переглядаючи всесвітню мережу Інтернет в соціальній мережі «Фейсбук», знайшов оголошення щодо виготовлення відповідних документів на право керування транспортними засобами та особу, яка може його виготовити.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на пособництво у підробленні офіційного документу, а саме посвідчення водія на право керування транспортними засобами, в грудні 2020 року, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , користуючись запропонованими послугами вищезазначеної невстановленої особи, у листуванні домовився про виготовлення підробленого офіційного документу та в подальшому передав зазначеній невстановленій особі свої анкетні дані та фотознімок, з метою подальшого підроблення та внесення відповідних даних до офіційного документу, а саме до посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Після цього невстановлена особа, перебуваючи в невстановленому місці, у невстановлений час, виготовила підроблений офіційний документ, а саме посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В» на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 від 23.12.2020 та в подальшому приблизно в кінці грудня 2020 року, до відділення «Нової пошти»надіслала вищезазначене підроблене посвідчення водія на право керування транспортними засобами, де за грошову винагороду в розмірі 5 000 гривень, ОСОБА_3 отримав вказаний підроблений офіційнийдокумент на його ім`я.

У подальшому ОСОБА_3 достовірно знаючи, що він не отримував зазначене посвідчення водія серії НОМЕР_1 в установленому законом порядку, передбаченому Постановою Кабінету міністрів України № 844 від 16 вересня 2020 року «Про затвердження бланків і технічний опис бланка національного та міжнародного посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразки розпізнавального автомобільного знаку України», залишив дане посвідчення в себе та в подальшому почав його використовувати для можливості керувати транспортними засобами.

Отже, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, а саме пособництво в підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його іншою особою.

29.03.2024 року до Суворовського районного суду міста Одеси надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, у якому міститься клопотання прокурора ОСОБА_4 про розгляд обвинувального акта в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта додані:

- письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта в спрощеному провадженні;

- матеріали досудового розслідування.

Як видно з наданих матеріалів, до обвинуваченого не застосовувалось затримання під час виявлення вчинення ним кримінального проступку.

Ураховуючи зазначене, суд вважав можливим розглянути обвинувальний акт щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

Діючи відповідно до вимог ч. 2 ст. 17, ст. 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не оспорюються учасниками судового провадження. Зокрема, з обвинувального акта вбачається, щоу ході дізнання встановлено, що в грудні 2020 року, більш точного часу та дати органом дізнання не встановлено, в ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел, направлений на пособництво в підробленні посвідчення водія з метою подальшого його використання у власних потребах. Після чого, ОСОБА_3 , переглядаючи всесвітню мережу Інтернет в соціальній мережі «Фейсбук», знайшов оголошення щодо виготовлення відповідних документів на право керування транспортними засобами та особу, яка може його виготовити.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на пособництво у підробленні офіційного документу, а саме посвідчення водія на право керування транспортними засобами, в грудні 2020 року, більш точного часу та дати органом дізнання не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , користуючись запропонованими послугами вищезазначеної невстановленої особи, у листуванні домовився про виготовлення підробленого офіційного документу та в подальшому передав зазначеній невстановленій особі свої анкетні дані та фотознімок, з метою подальшого підроблення та внесення відповідних даних до офіційного документу, а саме до посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Після цього невстановлена особа, перебуваючи в невстановленому місці, у невстановлений час, виготовила підроблений офіційний документ, а саме посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В» на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 від 23.12.2020 та в подальшому приблизно в кінці грудня 2020 року, більш точного часу та дати органом дізнання не встановлено, до відділення «Нової пошти»(адресу в ході досудового розслідування не встановлено) надіслала вищезазначене підроблене посвідчення водія на право керування транспортними засобами, де за грошову винагороду в розмірі 5 000 гривень, ОСОБА_3 отримав вказаний підроблений офіційнийдокумент на його ім`я.

У подальшому ОСОБА_3 достовірно знаючи, що він не отримував зазначене посвідчення водія серії НОМЕР_1 в установленому законом порядку, передбаченому Постановою Кабінету міністрів України № 844 від 16 вересня 2020 року «Про затвердження бланків і технічний опис бланка національного та міжнародного посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразки розпізнавального автомобільного знаку України», залишив дане посвідчення в себе та в подальшому почав його використовувати для можливості керувати транспортними засобами.

Встановлені органом досудового розслідування обставини і викладені судом, не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Отже, саме з підстав викладеного, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, а саме пособництво в підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його іншою особою.

Вивченням обставин справи, встановлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому - є щире каяття. Обставини, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання- відсутні.

Суд вважає, що підстави застосування ст. 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості, як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається, як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_3 який раніше не судимий, скоїв кримінальний проступок, має постійне місце проживання, приймаючи до уваги обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства, тож потрібно призначити покарання у виді обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати у провадженні відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого. Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 7, 17, 100, 124, 301, 302, 368-371, 374, 381, 382 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні та скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України і призначити йому покаранн у виді обмеження волі строком на 1 ( один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Запобіжний захід ОСОБА_3 - не обирати.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя : ОСОБА_1