УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 274/3627/22

провадження № 51-1729 ск 24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 жовтня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року,

встановила:

вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 жовтня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, який не працює, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимий, визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, та призначено покарання:

-за ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацію всього майна, що є його приватною власністю;

-за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацію всього майна, що є його приватною власністю;

-за ч.3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років;

-за ч.1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки;

-за ч.3 ст. 357 КК України у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначено шляхом часткового складання призначених покарань та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацію всього майна, що є його приватною власністю.

Початок строку відбування покарання обраховано з дня набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12.05.2022 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування матеріальної шкоди 40209,2 грн. гривень 20 копійок. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування моральної шкоди 300000 гривень.

Після набрання вироком законної сили ухвалено скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 травня 2022 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим за вчинення злочинів, кримінальна відповідальність за якими передбачена ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2

ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України за обставин детально викладених у вироку.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій засудженого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також те, що суди не зважили на роз`яснення, які містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня

2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», просить змінити ухвалені судові рішення та призначити засудженому ОСОБА_5 більш м`яке покарання.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2

ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засудженого, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно із статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суди першої та апеляційної інстанції дотримались.

На думку колегії суддів, вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону. Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування щодо засудженого положень ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні йому покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, не можуть вважатися обґрунтованими.

Із мотивувальної частині вироку місцевого суду, з яким погодився й суд апеляційної інстанції слідує, що при обранні виду та розміру покарання ОСОБА_5 суд врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які відноситься до кримінальних проступків (ч. 1, ч. 3 ст. 357 КК України) та особливо тяжких кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 15 п .6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України), фактичні обставини їх вчинення, наслідки скоєного, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, позицію потерпілого щодо призначення покарання.

Також належно врахував дійсну значну суспільну небезпеку, яку становлять скоєні обвинуваченим кримінальні правопорушення, кількість епізодів злочинних дій, їх послідовність, як і те, що обвинувачений раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, молодий вік засудженого, характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, неодружений, проживав з матір`ю, яка є інвалідом ІІІ групи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, судами не встановлено; обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Суди зважили на те, що матеріали кримінального провадження переконливих даних про обставини (щире каяття, визнання своєї вини, осуд своєї поведінки, намагання відшкодувати завдані збитки), що могли б пом`якшити покарання - не містять. ОСОБА_5 в суді першої інстанції свою вину не визнав, від дачі показань відмовився.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції за правилами апеляційної процедури, суд звернув увагу і вказав на те, що відсутність на момент розгляду компрометуючої інформації щодо обвинуваченого та той факт, що ОСОБА_5 вперше вчинив кримінальні правопорушення (разом з цим, особливо тяжкі, умисні, пов`язані з насильством, як і з умислом на заподіяння смерті потерпілому), є особою молодого віку, має на утриманні матір інваліда (ІІІ група) в даному випадку, підлягають відповідному врахуванню та оцінці, проте, об`єктивно нівелюються тяжкістю скоєного, суспільною небезпечністю, послідовними свідомими діями обвинуваченого. Дані обставини об`єктивно не є беззаперечними пом`якшуючими обставинними в розумінні норм ст.66 КК України.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій правильно враховано конкретні обставини провадження, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, у зв`язку з чим суди дійшли обґрунтованого висновку про призначення засудженому ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1

ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацію всього майна, що є його приватною власністю, та яке, на думку колегії суддів, є цілком достатнім для відповідної корекції соціальної поведінки засудженого та запобігання продовженню злочинної діяльності.

На переконання колегії суддів, таке покарання є співмірним характеру протиправних дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів та не сприймається як явно несправедливе чи недостатнє для досягнення мети покарання.

Доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення судом апеляційної інстанцій при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги захисника, які аналогічні доводам його касаційної скарги та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до скарги копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Ураховуючи викладене і керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 жовтня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від

28 грудня 2023 року

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3