КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2869/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31січня 2024 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 30 березня 2024 року включно.

Обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та замінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме - на нічний домашній арешт за адресою : АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суду першої інстанції має упереджене ставлення до обвинуваченого, затягує процес розгляду, здійснює допит свідків, які не були допитані на досудовому розслідуванні. Не погоджується з передчасним покладенням арешту на його майно, оскільки його вина ще не доведена судом. Вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим. Сторона обвинувачення щоразу заявляє одні і ті ж ризики. Зазначає, що виправився, всі заявлені ризики не відповідають дійсності оскільки, маючи підписку про невиїзд ОСОБА_6 являвся до суду за кожною судовою повісткою. Не здійснював тиск на свідків та не знищував матеріали та докази по справі. Звертає увагу на тривале перебування в СІЗО.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що обвинуваченим не заявлено такого клопотання, розгляд даної апеляційної скарги здійснюється без участі сторін. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що є тяжким злочином. Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що висновок про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу ґрунтується на об`єктивних даних. Застосування найсуворішого запобіжного заходу зумовлене тим, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено безальтернативне покарання на строк до 10 років позбавлення волі, з огляду також на те, що за змістом обвинувального акту внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення настала смерть людини, не має міцних соціальних зав`язків,не працює та суспільно-корисною працею не займається, джерела доходу не має, має судимість. Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення злочинів, відомості про особу обвинуваченого, дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за інкриміновані злочини, може з метою уникнення покарання переховуватись від суду, оскільки у останнього відсутні міцні соціальні зв`язки та стримуючі фактори. Окрім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше притягався до кримінальної відповідальності, не працює, не має постійного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Небезпідставними є також і доводи прокурора щодо можливості впливу на свідків, оскільки судовий розгляд триває та свідки мають надати суду показання. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено продовження існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 підвартою, оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим належну процесуальну поведінку, колегія суддів не вбачає.

Доводи обвинуваченого про упередженість судді, затягування процесу та передчасного арешту майна є безпідставними, оскільки на даному етапі провадження встановлення всіх обставин справи є завданням судового розгляду. При вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення суспільно-небезпечного діяння вірогідною та достатньою для застосування, продовження щодо особи обмежувальних заходів та не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Посилання обвинуваченого на те, що обвинувачений прибував за кожним судовим викликом до суду, саме по собі не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання обвинуваченого на відсутність заявлених прокурором ризиків, є необґрунтованими, оскільки клопотання прокурора містить вичерпні доводи щодо продовження існування заявлених ризиків.

Доводи обвинуваченого на тривалість часу перебування його під вартою є слушними, проте вони в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час, і вказана обставина не може бути безумовною правовою підставою для зміни запобіжного заходу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також безпідставність та необгрунтованість клопотання прокурора, колегія суддів вважає непереконливими.

На переконання колегії суддів клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу. Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4