ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 за адресою: вул. Перемоги, буд. 107-Б, м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000525 від 27 жовтня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із повною загальною освітою, не одруженого, військовослужбовця за мобілізацією, старшого солдата, стрільця 3 відділення 2 патрульного взводу 2 патрульної роти 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

В період часу з 13.09.2023 по 22.09.2023 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, старшим солдатом, перебуваючи на посаді стрільця 3 відділення 2 патрульного взводу 2 патрульної роти 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, не з`явився вчасно зі щорічної основної відпустки за 2022 рік до місця несення служби, а саме до АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби не виконував, до місця військової служби безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживав заходів для з`явлення до місця військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового та цивільного управління, за наявності реальної можливості для цього.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 408 КК України, а саме дезертирство, тобто нез`явлення на місце служби з відпустки з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Показаннями обвинуваченого, який у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, визнав частково, зазначивши, що він проходив військову службу за мобілізацією у ВЧ НОМЕР_1 НГУ на посаді стрільця 3 відділення 2 патрульного взводу 2 патрульної роти 2 патрульного батальйону. У вересні 2023 року він перебував у відпустці, з якої мав повернутися приблизно 21.09.2023, точної дати не пам`ятає. Проте, у нього померла мати та хворів батько, а тому він хоча і знав, що повинен повернутися до місця розташування військової частини, але йому не вистачило часу. Ухилятися від військової служби він наміру не мав, бажав повернутися пізніше, після налагодження свого психологічного стану. До 21.10.2023 він знаходився вдома. До військової служби правопорядку звернувся самостійно, після чого його було затримано. У скоєному розкаявся.

Незважаючи на часткове невизнання вини, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується такими письмовими доказами та показаннями свідків, допитаних під час судового розгляду кримінального провадження.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан в Україні, що діє до теперішнього часу.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 національної гвардії України від 08.04.2022 № 98 солдата запасу ОСОБА_4 зараховано на посаду кулеметника 1-го відділення 4-го стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 (а.с. 72).

За змістом витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 національної гвардії України від 07.08.2023 № 192, солдат ОСОБА_4 з 07.08.2023 приступив до виконання обов`язків на посаді старшого стрільця 3-го відділення 2-го патрульного взводу 2-ї патрульної роти 2-го патрульного батальйону (а.с. 73).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 національної гвардії України від 13.09.2023 № 227 солдат ОСОБА_4 вибув у щорічну основну відпустку за 2022 рік на 10 календарних днів з 13 вересня 2023 року по 22 вересня 2023 року, без виїзду з АДРЕСА_2 (а.с. 75).

Рапортом т.в.о. командира 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 23.09.2023, командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 повідомлено, що 23.09.2023 о 08:00 год. не прибув з відпустки на військовий об`єкт старший стрілець 3-го відділення 2-го патрульного взводу 2-ої патрульної роти 2-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 , призваний по мобілізації, для несення служби згідно з графіком. На телефонні дзвінки не відповідає. Організовані пошукові дії. По даному факту просив призначити розслідування (а.с. 62).

В іменному списку для проведення вечірньої перевірки на об`єкті за вересень 2023 року містяться позначки про відсутність ОСОБА_4 на службі з 23.09.2023 (а.с. 8588).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_8 від 23.09.2023 № 1407 призначене службове розслідування за фактом неприбуття з відпустки військовослужбовця 2-го патрульного батальйону старшого солдата ОСОБА_4 (а.с. 61).

За наслідками проведення вказаного службового розслідування складено Висновок, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_9 09.10.2023, яким встановлено винуватість старшого солдата ОСОБА_4 щодо порушення вимог чинного законодавства та статутних вимог у виді неприбуття до місця тимчасового розташування 2 патрульної роти 2 патрульного батальйону та самовільного залишення військової частини та місця служби під час воєнного стану, що слід вважати порушенням військової дисципліни, а час відсутності на службі без поважних причин (а.с. 5560).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_8 від 12.12.2023 № 1300 «Про результати проведення службового розслідування за фактом неприбуття з відпустки військовослужбовця 2-го патрульного батальйону старшого солдата ОСОБА_4 » службове розслідування за фактом неприбуття з відпустки військовослужбовця 2-го патрульного батальйону старшого солдата ОСОБА_4 закінчено, вину визначено вважати доведеною, факт нез`явлення вчасно, без поважних причин з відпустки на територію військового об`єкту, недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання службових обов`язків старшим солдатом ОСОБА_4 вважати порушенням військової дисципліни та накласти дисціплінарне стягнення, а час відсутності на службі без поважних причин. Враховуючи наявність ознак кримінального правопорушення вирішено направити копії матеріалів службового розслідування до Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону для прийняття правового рішення (а.с. 53-54).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.10.2023, до ЄРДР за № 0000525 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України (а.с. 84).

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 11.11.2023, ОСОБА_4 було фактично затримано 11.11.2023 о 16 год. 00 хв. у службовому приміщенні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополь за адресою: м. Запоріжжя, вул. Оранжерейна, буд. 23, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України (а.с. 6871).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_1 НГУ, підтвердили факт нез`явлення ОСОБА_4 з відпустки у визначений термін.

Так, свідок ОСОБА_10 під час судового розгляду зазначив, що він брав участь у пошукових заходів з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 , здійснював виїзд додому останнього. В домі знаходився батько обвинуваченого, який зазначив, що ОСОБА_4 був вдома, але кудись пішов, зазначив, що дівчина ОСОБА_4 торгує на ринку. Свідок знайшов дівчину ОСОБА_4 на ринку, яка сказала, що ОСОБА_4 приходив до неї о 07:00 год. ранку цього ж дня, взяв в неї гроші та пішов у парк. Свідок шукав ОСОБА_4 у парку, але не знайшов. Також він шукав його на автовокзалі та залізничному вокзалі. Пошуки тривали 3 дні.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він був черговим по КСП, та відмічав військовослужбовців, які повертались з відпустки. У день повернення з відпустки, який був визначений ОСОБА_4 , останній не повернувся і не відмітився, про що він доповів командиру підрозділу. Далі свідку стало відомо, що ОСОБА_4 був затриманий правоохоронними органами.

Свідок ОСОБА_12 у судове засідання не з`явився у зв`язку із знаходженням на бойовому завданні, на підтвердження чого прокурором надано витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 22.01.2024 № 24, у зв`язку із чим забезпечити допит свідка у судовому засіданні не виявилось можливим. Тому прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про зміну обсягу дослідження доказів, а саме зазначив про відсутність необхідності виклику і допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , проти чого не заперечували інші учасники справи. Тому судом ухвалою, постановленою в судовому засіданні 07.03.2024, змінено обсяг дослідження доказів та визнано відсутність необхідності виклику та допиту свідка ОСОБА_12 .

Дослідивши та проаналізувавши вищезазначені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить переконливого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння та кваліфікує дії останнього за ч. 4 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, є порядок проходження військової служби.

З об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві відповідні форми: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Від злочину, передбаченого ст. 407 КК України, злочин, передбачений ст. 408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства не має значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби безпосередньо в момент самовільного залишення частини/не з`явлення на службу, або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини або не з`явлення на службу приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини чи нез`явлення на службу може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

З огляду на докази, здобуті у даному кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду, пояснення самого обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме дезертирство, яке по своїй суті є переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління, з метою ухилення від проходження військової служби.

Про мету ухилення ОСОБА_4 від проходження військової служби свідчить те, що він не з`явився на місце служби з відпустки, до тих пір, поки його не було віднайдено представниками Військової служби правопорядку та затримано слідчим за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, безумовно маючи таку можливість, обвинувачений протягом цього часу не повідомляв своє командування про своє місце перебування, не повертався до військової служби. Вказані обставини свідчать про те, що самовільне ухилення обвинуваченого від військової служби було перервано саме у зв`язку із його затриманням, тобто протиправні дії ОСОБА_4 щодо дезертирства були припинені не з його волі.

Доводи обвинуваченого про те, що він не переховувався та знаходився постійно за місцем свого проживання, самі по собі не свідчать про те, що він не мав наміру ухилятися від служби, оскільки за досить тривалий період, з 23.09.2023 до моменту його затримання 11.11.2023, він не здійснив жодних заходів з метою самостійного повернення на службу, або хоча б повідомлення командира про поважні причини свого неприбуття до розташування місця несення служби.

За таких обставин, суд вважає доведеним умисел ОСОБА_4 саме на вчинення дезертирства, зокрема, наявність у останнього мети у вигляді ухилення від військової служби, оскільки зазначене знайшло своє підтвердження під час судового розгляду та доведене дослідженими судом доказами. Зокрема, з показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 випливає, що ОСОБА_4 знав про необхідність повернення з відпустки до розташування свого підрозділу, але у визначений строк не повернувся, причини не повідомив, на зв`язок не виходив, пошукові заходи результатів не дали. Крім того, ОСОБА_4 відповідно до протоколу затримання, було затримано 11.11.2023 о 16:00 год. З моменту нез`явлення його після відпустки до місця несення служби 23.09.2023 і до моменту затримання він на військовий об`єкт не з`являвся, причини неможливості з`явитись не повідомляв, час проводив на власний розсуд. Сукупність вказаних обставин, на переконання суду, доводить наявність у ОСОБА_4 мети ухилитися від проходження військової служби, тому суд не знаходить законних підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 4 ст. 408 КК України на ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину, спричинених наслідків злочин посягає на встановлений порядок несення військової служби.

Суд також враховує особу ОСОБА_4 , який є військовослужбовцем за мобілізацією, старшим солдатом, за місцем проходження військової служби характеризується з негативного боку, за своїми професійними, діловими і моральними якостями займаній посаді не відповідає (а.с. 77). Водночас, з 02.09.2022 по 10.10.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, що підтверджується довідкою командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 07.06.2023 № 2123 (а.с. 89). Має зареєстроване місце проживання у місті Запоріжжі. За сімейним станом ОСОБА_4 не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має. На обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, але з 2013 року неодноразово оглядався лікарем-наркологом, востаннє 11.11.2023 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, вживання зі шкідливими наслідками (а.с. 74), раніше не засуджений.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся. Хоча він і не визнав правильність кваліфікації його дій, однак висловив жаль з приводу вчиненого діяння, усвідомив протиправність своєї поведінки, висловив бажання і надалі продовжити військову службу. Також суд вважає можливим визнати обставиною, яка пом`якшує покарання, те, що ОСОБА_4 з 02.09.2022 по 10.10.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини вчиненого злочину, його наслідки, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, суд вважає, що забезпечити виправлення обвинуваченого не можливо без реального відбування ним покарання, а тому вважає за доцільне визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч. 4 ст. 408 КК України.

Виходячи з положень ст. 54 КК України особа, засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

З огляду на обставини цієї справи, характер дій обвинуваченого та його особу, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення військового звання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід обчислювати з 11.11.2023, тобто з дня його затримання.

В строк відбуття покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України необхідно зарахувати весь період знаходження ОСОБА_4 під вартою, починаючи з 11.11.2023 по день ухвалення цього вироку судом, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Речові докази і судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Оскільки ОСОБА_4 призначається покарання у вигляді позбавлення волі, а також враховуючи, що ризики, які стали підставою для застосування і продовження запобіжного заходу, продовжують існувати, тому запобіжний захід, застосований до обвинуваченого у виді тримання під вартою, слід залишити до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 11 листопада 2023 р.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання час перебування його під вартою у якості запобіжного заходу, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 , залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

На підставі п. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя ОСОБА_1