Справа № 459/1191/18
Провадження № 1-кп/459/26/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді Львівської області кримінальне провадження за № 0001791 від 06.09.2016 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боянець Львівської області, громадянина України, українця, фізичної особи підприємця, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , 05.09.2016 о 10:00 год., маючи конфлікт із приватним підприємцем ОСОБА_7 , який орендував у ОСОБА_11 частину нежитлового приміщення, розташоване по АДРЕСА_2 , де розміщувався магазин «Взуття», у якому ОСОБА_7 здійснював свою підприємницьку діяльність, достовірно знаючи, що у приміщенні окрім ОСОБА_7 перебувають ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , маючи умисел на позбавлення їх волі, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, навісним замком, якого приніс із собою, умисно зачинив зовнішню металеву решітку вхідних дверей у вказане приміщення, в якому в той час перебували ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та в такий спосіб в період з 10:00 год. по 11:35 год. утримував їх у місці, де вони взагалі не бажали перебувати і які вони не могли самостійно вільно залишити, хоча бажали цього та були звільнені із вищевказаного приміщення магазину «Взуття» лише після втручання працівників поліції.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 19.09.2023, кримінальне провадження за № 0001791 від 06.09.2016 року відносно ОСОБА_4 , в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 355 КК України закрито, у зв`язку із відмовою потерпілого ОСОБА_7 від обвинувачення.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому не визнав. Пояснив, що 05.09.2016 року він прийшов до ОСОБА_12 , щоб вирішити питання щодо невиконання умов господарського договору, оскільки останній не сплачував орендну плату. Вказав, що під час розмови ОСОБА_7 почав йому відповідати у грубій формі та ображати, на що він вирішив закрити решітку у магазині на замок, без умислу позбавляти волі людей. Зазначив, що закрив решітку для того, щоб ОСОБА_13 не здійснював господарську діяльність та покупці не змогли зайти у його магазин. Ствердив, що ОСОБА_7 мав ключі від іншого входу, який був у даному приміщенні. Також, додав, що решітка була закрита до години часу, і його ніхто не просив відчинити замок. Він особисто викликав працівників поліції. На момент приїзду працівників поліції, він не знав де поклав ключ від замка, на який закрив. Далі працівники поліції зламали замок та відчинили двері. Зазначив, що не бачив людей, які виходили із приміщення.

Вина обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні підтверджується наступними доказами, що були перевірені і оцінені судом.

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що брав в оренду приміщення у ОСОБА_4 для здійснення підприємницької діяльності. Однак, одного дня, ОСОБА_4 прийшов в магазин за орендною платою, після того як у них виникло непорозуміння, останній вирішив закрити решітку на підвісний замок, де перебував він, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . На прохання відчинити двері, ОСОБА_4 не реагував. Після чого, викликали поліцію. Також, пояснив, що запасним заднім виходом не користувався, оскільки там знаходились полиці із товаром та ключів від дверей при ньому в той час не було. Зазначив, що орендну плату ОСОБА_4 платив вчасно та передавав гроші йому в руки кожного місяця.

Потерпіла ОСОБА_8 суду пояснила, що у 2016 році восени вранці перебувала у приміщененні магазину «Взуття» та допомагала ОСОБА_7 з товаром. Додала, що у даному магазині також був покупець ОСОБА_9 . Далі у магазин прийшов ОСОБА_4 , який після розмови із ОСОБА_7 закрив решітку на дверях на підвісний замок. На прохання відчинити двері і випустити їх, він нереагував. Вказала, що в магазині пробули закриті до приїзду поліції близького до години часу.

Потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що у 2016 році восени зайшла в магазин «Взуття» за покупкою. Як почула, що жінка в приміщенні сказала, що їх закрили, почала хвилюватися, оскільки була вагітною та одразу викликала поліцію. Додала, що решітка на дверях була зачинена на підвісний замок, а ОСОБА_4 стояв біля дверей. На прохання відчинити він не реагував, пояснював, що немає ключів.

Показами свідка ОСОБА_14 , який суду пояснив, що працює у Червоноградському РВП ГУ НП у Львівській області поліцейським. Вказав, що восени 2016 року виїжджав на виклик із інструментом для перекушування навісного замка, оскільки поступило повідомлення про незаконне позбавлення волі людей у магазині. Приїхавши на місце події, перекусив інструментом навісний замок на металевій решітці. Вказав, що у приміщенні магазину знаходились люди. Зазначив, що слідчий звертався до ОСОБА_4 , щоб той відчинив решітку, однак останній повідомив, що не має ключів.

Показами свідка ОСОБА_15 , який суду пояснив, що знайомий із ОСОБА_4 та перебуває з ним у нормальних стосунках. Вказав, що проживає поруч з приміщенням ОСОБА_4 , яке він здавав в оренду. Зазначив, що у 2016 році в тому приміщенні був магазин «Взуття», в який було два входи і якими орендарі користувалися.

Показами свідка ОСОБА_16 , який суду пояснив, що знайомий із ОСОБА_4 , оскільки встановлював решітку на дверях при вході в приміщення, де був магазин «Взуття». Зазначив, що пожежний вихід, а саме: решітку, яка була на дверях з тильної сторони приміщення він заварив, відтак відкрити її було неможливо.

Показами свідка ОСОБА_17 , який суду пояснив, що до 2016 року орендував приміщення у ОСОБА_4 . Вказав, що приміщення має два входи, яким він користувався. Щодо події із ОСОБА_7 йому невідомо.

Показами свідка ОСОБА_18 , який суду пояснив, що в 2016 році працював у Чрвоноградському РВП ГУНП у Львівській області. Коли поступив виклик, він виїхав на місце події. Зазначив, що в приміщення магазину «Взуття», решітка на дверях була закрита на підвісний замок. Зі слів людей, які пребували усередині, він дізнався про те, що ОСОБА_4 їх там зачинив. Однак, на запитання працівників поліції з приводу ключів, щоб відчинити потерпілих, ОСОБА_4 пояснив, що їх немає.

Заявою потерпілого ОСОБА_7 від 05.09.2016 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , у якого він орендує приміщення по АДРЕСА_2 з 01.01.2015 року, а саме: магазин Львіського взуття. Оскільки, 05.09.2016 вранці ОСОБА_4 після спілування з ним зачинив орендований ним магазин, в якому знаходились ще двоє людей (Т.2 а.с. 193).

Заявою потерпілої ОСОБА_9 від 05.09.2016 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , який 05.09.2016 з 10:25 год. по 11:35 год. насильно та умисно утримував її у магазині «Взуття», що по АДРЕСА_2 (Т.2 а.с.194)

Протоколом огляду місця події від 05.09.2016 з відеозаписом, який був оглянутий у судовому засіданні, згідно з яким слідчий СВ Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_19 з 11:50 год. по 12:10 год. того ж дня провів огляд магазин «Взуття», який розташований по АДРЕСА_2 , де виявлено навісний замок сріблястого кольору із написами «№1 Security 506 hardenec» на решітці, а саме: на засуві хвіртки.(т.2 а.с195-198)

Протоколами проведення слідчих експериментів від 28.08.2017, 07.09.2017 з відеозаписами, які були оглянуті у судовому засіданні, згідно з якими слідчий СВ Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_19 провів слідчі експерименти у магазині «Взуття» по АДРЕСА_2 за участю потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у ході чого було встановленообставини події, під час яких ОСОБА_4 закрив на підвісний замок решітку вхідних дверей магазину, що мала місце 05.09.2016. (т.2 а.с.200-208).

Протоколом огляду місця події від 13.02.2018, згідно з яким старший слідчий СВ Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_20 з 13:10 год. по 13:15 год. того ж дня провів огляд магазин «Взуття», який розташований по АДРЕСА_2 , в ході якого встановлено, що іншого виходу окрім вхідних дверей вказаного магазину не виявлено. (Т.2 а.с. 213-214).

Висновком судово-психіатричного експерта №131 від 19.03.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_4 психічною хворобою не страждає, виявляє змішаний розлад особистості, що не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих дій ОСОБА_4 також хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового або будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлюати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (Т.2 а.с. 224-226).

Посилання сторони захисту щодо визнання недопустимими письмових доказів через проведення досудового розслідування неповноваженими особами, на думку суду, є безпідставними та необгрунтованими з наступних підстав.

Доручення Начальника СВ Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області від 06.09.2016 про проведення досудового розслідування та Доручення про проведення досудового розслідування від 07.03.2018, надане заступником начальника СВ Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області слідчим ОСОБА_19 та ОСОБА_21 були надані в межах повноважень керівника органу досудового розслідування відповідно до ст.39 КПК України.

Згідно витягів з ЄРДР і постанови про створення слідчої групи від 09.02.2018, уповноваженими слідчими в даному кримінальному провадженні за № 0001791 є слідчий ОСОБА_19 та старший слідчий ОСОБА_21 .

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Крім того, виходячи з положень ч.1 ст.86 КПК України допустимість доказів - це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.

Оцінка доказів повинна проводитися не тільки з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а і в їх сукупності, з врахуванням достатності та взаємозв`язку.

Так, згідно ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

З огляду на положення ст. ст. 86, 87 КПК України, які встановлюють критерії допустимості доказів в межах кримінального провадження, враховуючи підстави на які посилається захисник в своєму клопотанні щодо визнання вище вказаних доказів недопустимими, беручи до уваги заперечення надані прокурором та вимоги діючого законодавства, суд вважає , що підстав для визнання цих доказів недопустимими немає.

Пояснення обвинуваченого щодо його невинуватості суд оцінив критично, як такі що подані з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Дані пояснення повністю спростовані вище вказаними доказами, які підтверджують подію і склад злочину, що інкриміновано ОСОБА_4 .. Факти, встановлені на підставі цих доказів, поза розумним сумнівом доводять версію обвинувачення. Відсутні докази та обставини для розумного пояснення іншої версії інкримінованої події.

Аналізуючи покази потерпілих суд вважає їх пояснення послідовними та такими, що повністю узгоджуються з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Покази потерпілих також узгоджуються з показами свідків сторони обвинувачення, підстав для обмови обвинуваченого останніми, судом встановлено не було.

Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні повністю доведена вина обвинуваченого у незаконному позбавленні волі, вчиненому з корисливх мотивів, щодо двох чи більше осіб.

Такі дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 146 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, що є нетяжким злочином, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненому ним злочині.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує особу обвинуваченого, який є людиною середнього віку, одружений, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря психіатра, у лікаря нарколога не перебуває.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 України, є вчинення злочину щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності.

За таких обставин у їх сукупності суд вважає, що з метою кари і виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення ним нових злочинів, необхідним та достатнім покарання дня останнього буде покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України - особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу. Ураховуючи, що з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, минуло більше п`яти років, а також з огляду на відсутність в ході судового розгляду клопотань від учасника судового провадження про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 від покарання за вчинення вказаного злочину.

Вирішуючи цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про відшкодування обвинуваченим моральної шкоди, суд вважає доведеним завдання ним потерпілим такої шкоди. Так, обставини справи об`єктивно свідчать про те, що внаслідок незаконного позбавленя волі, призвело до психологічного стресу та спричинило потерпілим моральні страждання.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 моральної шкоди унаслідок позбавлення їх волі.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої потерпілим моральної шкоди, її глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність, стан їх здоров`я. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої потерпілим моральної шкоди повинна складати по 20 000 грн кожному.

Щодо вимог про стягнення по 50 000 грн. на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , то суд вважає, що такі належним чином не вмотивовані, є завищеними і не відповідають тяжкості та характеру завданої шкоди.

За таких обставин і міркувань цивільні позови підлягають частковому задоволенню.

Арешт на майно, що накладений згідно з ухвалою слідчого судді, підлягає скасуванню.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільні позови ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_7 20 000(двадцять тисяч) гривень моральної шкоди

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_9 20 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_8 20 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті вимог- відмовити.

Після вступу вироку у законну силу, речові докази: руйнований навісний замок із написами на корпусі «No 1 security 506 hardenec»-знищити; комп`ютерний диск із вмістимими файлами відеозапису подій залишити при матеріалах справи.

Після вступу вироку у законну силу ухвалу слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 06.09.2016, про арешт майна у справі № 459/2482/16-к скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1