Справа №345/2156/24
Провадження № 1-кп/345/209/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ;

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

законного представника потерпілого ОСОБА_4 ;

обвинуваченої ОСОБА_5 ;

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуш кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Калуш, Калуської ТГ Калуського район,у Івано-Франківської області, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , та жительки АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 вчинила умисні дії, які виразилась у злісному ухиленні від утримання своєї непрацездатної дитини.

Кримінальне правопорушення (проступок) вчинено за наступних обставин.

Так, відповідно до рішення управління соціального захисту населення Калуської міської ради гр. ОСОБА_5 було призначено державну соціальну допомогу дитині з інвалідністю з дитинства: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно, починаючи з 01.06.2020 до 30.11.2024, яка надходила останній на її банківський рахунок банку «Ощадбанк» НОМЕР_1 .

ОСОБА_5 , достовірно знаючи про рішення управління соціального захисту населення Калуської міської ради та про те, що державна соціальна допомога щомісячно виплачується на утримання непрацездатної дитинина її банківський рахунок банку «Ощадбанк», не маючи наміру утримувати сина ОСОБА_8 , який згідно медичного висновку являється дитиною інвалідом з дитинства, діючи у порушення ст. 150 Сімейного кодексу України, ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно яких виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток та утримання дитини і батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання; створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, залишила свого малолітнього сина проживати із бабусею ОСОБА_4 та стала витрачати, які виплачувались на утримання непрацездатної дитини на власні потреби грошові кошти.

Так, у період часу з вересня 2023 року по березень 2024 року ОСОБА_5 , проживала окремо від своєї малолітньої дитини в м. Калуш, створила відносини з чоловіком та продовжувала щомісячно отримувати державну соціальну допомогу дитині з інвалідністю, яка надходила на її банківський рахунок банку «Ощадбанк», витрачаючи дані кошти на власні потреби.

Починаючи, з вересня 2023 року по березень 2024 року, ОСОБА_5 отримані кошти на утримання непрацездатної дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надавала, заходів для забезпечення необхідним для існування непрацездатної дитини не вживала, а отриману державну соціальну допомогу дитині з інвалідністю витрачала на власні потреби, чим ухилялась від утримання своєї непрацездатної дитини.

ОСОБА_5 , маючи можливість надавати кошти на утримання непрацездатної дитини, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно, з вересня 2023 року по березень 2024 року злісно ухилилася від утримання своєї непрацездатної дитини, використовуючи на власні потреби грошові кошти, які виплачувались їй управлінням соціального захисту населення Калуської міської ради, внаслідок чого допустила заборгованість на суму 21 278.50.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні умисних дій, які виразилась у злісному ухиленні від утримання своєї непрацездатної дитини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України визнала повністю, щиро розкаялась, підтвердила обставини вчинення нею кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб його вчинення. Розповіла про обставини скоєного кримінального правопоругення так, як про них зазначено в обвинувальному акті. Надала показання про те, що вона дійсно з вересня 2023 по березень 2024 проживала окремо від своєї малолітньої дитини в м. Калуш, створила відносини з чоловіком та продовжувала щомісячно отримувати державну соціальну допомогу дитині з інвалідністю, витрачаючи дані кошти на власні потреби. Просила суворо її не карати.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_4 в судовому засіданні просила суд суворо не карати обвинувачену, яка є її дочкою.

Прокурор ОСОБА_3 просить ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 591 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітної та працевлаштуватися, якщо їй буде запропоновано посаду (роботу).

Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 погодився з думкою прокурора щодо міри і характеру призначення покарання обвинуваченій.

Таким чином, обвинувачена, не оспорюючи час, місце, спосіб вчиненого кримінального правопорушення, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 164 КК України, вину у вчиненому визнала повністю, щиро розкаявся. При цьому запевнила, що зробила для себе належні висновки.

Судом встановлено у судовому засіданні, що показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор, законний представник малолітнього потерпілого та захисник також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи викладене, заслухавши обвинувачену ОСОБА_5 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_4 та дослідивши всі наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина останньої у вчиненні умисних дій, які виразилась у злісному ухиленні від утримання своєї непрацездатної дитини є доведеною поза розумним сумнівом.

Таким чином, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у вчиненні умисних дій, які виразилась у злісному ухиленні від утримання своєї непрацездатної дитини, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення (проступку) особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, дані про особу обвинуваченої, яка визнала вину у вчиненному, щиро розкаялась, думку потерпілої, яка просить суворо не карати обвинувачену, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, раніше на судима.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно вимог ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Крім того, при призначенні ОСОБА_5 , покарання, суд враховує вимоги ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, позицію прокурора у судових дебатах, законного представника малолітнього потерпілого та обвинуваченої, вважаю за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді пробаційного нагляду у межах санкції частини першої статті 164 КК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у рамках вказаного кримінального провадження не обирався, клопотань про його обрання під час судового провадження не надходило.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ та положень ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст.128, 129, 368-371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 591 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітної та працевлаштуватися, якщо їй буде запропоновано посаду (роботу).

Речові докази:

-копію наказу № 30/01-07 від 06.03.2024; копію виписки із медичної карти № 2568/12; копію консультативного висновку № 623; копію консультативного висновку № 3088; копію ультразвукового обстеження; копію свідоцтва про народження дитини; копію характеристики із Калуського ліцею № 10, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - після вступу вироку в законну силу залишити при матеріалах справи;

-інформацію про рух коштів ОСОБА_5 , записану на диск типу «CD-R» марки «VIDEX» - після вступу вироку в законну силу залишити при матеріалах справи.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії вироку.

Роз`яснити потерпілим, що у відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія повного тексту вироку, вручається учасникам судового провадження негайно після проголошення його резолютивної частини, відповідно до положень ч. 15 ст. 615 КПК України (зі змінами, внесеними згідно з Законом № 2462-ІХ від 27.07.2022).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати копію даного вироку суду не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий