Провадження № 1-кс/344/4819/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000031, внесеного 02 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368-5 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 від 02 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368-5 Кримінального кодексу України.

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Івано-Франківської обласної прокуратури.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що начальник Державної екологічної інспекції Карпатського округу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, починаючи із 2019 року, набув активів,із залученням до їх набуття своїх близьких родичів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян перевищує його законні доходи.

Зокрема, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період із 2019 по 2024 роки, придбали значну кількість рухомого та нерухомого майна, сумарна вартість якого значно перевищує їх законні доходи, здобуті у період із 1998 року по даний час. Значну кількість вказаного майна останні подарували своїй дочці ОСОБА_7 .

Таким чином, аналіз одержаної у встановленому порядку інформації вказує на наявність в діях начальника Державної екологічної інспекції Карпатського округу ОСОБА_5 можливих ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368-5 Кримінального кодексу України.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що дружина ОСОБА_5 ОСОБА_6 11 травня 2022 року подарувала ОСОБА_7 нежитлові приміщення, що розташовані у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), загальною площею 208,8 квадратних метри, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу серії НРТ № 068673, зареєстрований в реєстрі під номером 403.

Проте станом на даний час до Реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності ОСОБА_7 на вказані нежитлові приміщення не внесені.

У свою чергу, ОСОБА_6 придбала вказані приміщення 21 лютого 2022 року у громадянина ОСОБА_8 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу серії НРТ № 229614.

Таким чином, вказане нерухоме майно, а також майнові права можуть бути активами, набутими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за дорученням ОСОБА_5 , вартість яких, сукупно із іншим набутим останнім та членами його сім`ї нерухомим та рухомим майном, на шість тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян перевищує розмір законних доходів останніх, а також може слугувати підтвердженням обставин вчинення досліджуваного злочину.

Враховуючи викладене, перелічені нежитлові приміщення містять ознаки речових доказів, оскільки можуть бути використаними як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже є речовими доказами. Також вказане майно може бути предметом досліджуваного кримінального правопорушення, а отже підлягатиме спеціальній конфіскації.

Крім цього, з метою визначення суми, на яку відрізняється вартість набутих

ОСОБА_5 та за його дорученням членами його сім`ї активів, від їхніх законних доходів, існує необхідність у проведенні відповідних судових експертиз з метою визначення вартості зазначеного вище нерухомого майна.

Більш того, у випадку якщо згадана вище різниця між вартістю набутих ОСОБА_5 та за його дорученням членами його сім`ї активами і розміром офіційних, законних доходів останніх становитиме менше ніж шість тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів громадян на дату набуття відповідних активів, але більше ніж 1003500 гривень, органом досудового розслідування перед Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою ініціюватиметься питання про подання позову до Вищого антикорупційного суду про визнання здобутих ОСОБА_5 активів необґрунтованими та їх стягнення у дохід держави, що буде можливим тільки після завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Зазначена обставина є додатковою підставою накладення арешту на вище перелічене майно, майно яке буде створене у майбутньому та на майнові права на зазначено майно, адже у випадку ненакладення арешту на вказане майно та майнові права у рамках цього кримінального провадження ОСОБА_5 чи члени його сім`ї зможуть відчужити їх. У такому разі, у випадку визнання Вищим антикорупційним судом вказаних активів необґрунтованими, не представиться за можливе стягнути їх у дохід держави, внаслідок чого державним інтересам буде спричинено матеріальну шкоду.

Таким чином, з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації вищепереліченого нерухомого майна, з врахуванням того, що незабезпечення схоронності вказаного майна може призвести до його відчуження, втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий за погодженням з прокурором просить накласти арешт на зазначене вище нерухоме майно.

Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явилися.

Слідчий подав заяву, в якій просить клопотання про арешт майна розглядати без його участі, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі.

Враховуючи вимоги частини другої статті 172 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя вважає можливим розглядати клопотання про арешт майна без повідомлення власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно частини четвертої статті 107 Кримінального процесуального кодексу України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши подане клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 131 Кримінального процесуального кодексу України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 131 Кримінального процесуального кодексу України, заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частина перша статті 170 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини другої статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності з вимогами абзацу 1 частини третьої статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 96-1 Кримінального кодексу України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Стаття 96-2 Кримінального кодексу України встановлює випадки застосування спеціальної конфіскації.

Так, згідно частини першої-другої статті 96-2 Кримінального кодексу України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у частині першій цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. Якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у частині першій цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.

Частиною першою статті 98 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності з положеннями частини п`ятої статті 171 Кримінального процесуального кодексу України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

У судовому засіданні встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 від 02 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368-5 Кримінального кодексу України.

Згідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу серії НРТ №068673, зареєстрованого в реєстрі за номером 403 від 11 травня 2022 року, дружина ОСОБА_5 ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 нежитлові приміщення, що розташовані у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), загальною площею 208,8 квадратних метри.

Постановою старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 від 14 червня 2024 року нежитлові приміщення, що розташовані у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), загальною площею 208,8 квадратних метри, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000031 від 02 лютого 2024 року.

Встановлено, що слідчий звернувся з вказаним клопотанням, що відповідає вимогам статті 171 Кримінального процесуального кодексу України.

Стороною кримінального провадження, який звернувся з клопотанням, поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що арешт майна, про застосування кого просить слідчий за погодженням з прокурором, необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації.

Отже, на підставі вищенаведеного та враховуючи наявність правових підстав для задоволення клопотання, з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації, оскільки незастосування накладення арешту може призвести до наслідків, визначених частиною одинадцятою статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, таких як його можливе приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, а також правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, керуючись засадами розумності та співмірності, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпоряджання, з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації, на нежитлові приміщення, що розташовані у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), загальною площею 208,8 квадратних метри, які належать на праві власності ОСОБА_7 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу серії НРТ №068673, зареєстрований в реєстрі за номером 403.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1