Справа № 493/1505/23
Провадження № 1-кп/493/53/24

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м.Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000804, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Євтодія Балтського району Одеської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,

В С Т А Н О В И В:

14.08.2023 року приблизно о 20:00 год обвинувачена ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , умисно, враховуючи та знаючи, що ОСОБА_6 є малолітнім, не має сил і можливості протистояти насильству, а також те, що вона не має права обмежувати волю іншої особи, скориставшись безпорадним станом останнього, який не міг належним чином оцінювати всі обставини та чинити опір, із застосуванням фізичної сили до малолітнього ОСОБА_6 , відкрито заштовхала останнього до багажнику свого автомобіля марки «ВАЗ 2106», д/н/з НОМЕР_1 та зачинила кришку багажника, яким безпосередньо керувала ОСОБА_5 .

В подальшому обвинувачена ОСОБА_5 , сівши за кермо вказаного автомобіля, у багажному відділенні якого знаходився малолітній потерпілий ОСОБА_6 , поїхала з місця вчинення злочину в напрямку м. Балта Одеської області та проїхавши близько 364 м., зупинила автомобіль, відчинила багажне відділення та відпустила останнього, тим самим, вчинила відносно малолітнього ОСОБА_6 протиправне переміщення особи з одного місця до іншого, яке супроводжувалося фактичним обмеженням його свободи пересування, тобто здійснила викрадення малолітньої особи ОСОБА_6 .

Сукупність досліджених доказів дає суду підстави вважати встановленим, що своїми навмисними діями, які виразились у викраденні людини, вчинене щодо малолітнього потерпілого обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2ст. 146 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 винною себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнала, просила її виправдати, пояснивши, що вона приїхала додому з м. Балта 14.08.2023 року приблизно о 19:10 год і їй розповіли, що в неї побили баштан.Її син сказав, що ОСОБА_8 бачила як ОСОБА_6 і ОСОБА_9 несли кавуни. Вона відразу поїхала на поле з баштаном і по дорозі побачила, що стоїть малолітній ОСОБА_6 . Вона зупинилась і попросила його підійти і сісти до неї в автомобіль та поїхати з нею подивитися, якої шкоди вони наробили. ОСОБА_10 почала кричати до неї, щоб вона не чіплялась до дитини, між ними відстань була приблизно 1 км. Малолітній ОСОБА_6 підійшов до автомобіля і сказав, що може поїхати і в багажнику, відчинив багажник та сам заліз в середину і закрив багажник. Вона завела автомобіль і проїхавши приблизно 300 метрів, зупинилась, бо подумала, що він буде битися головою в кришку багажника. Вийшла з автомобіля і відчинила багажник, малолітній виліз із багажника, тоді вона його запитала, хто з ним бив баштан. Після прибуття працівників поліції вона надала їм згоду на огляд автомобіля, оскільки вони чинили на неї тиск, але вона на них ніяких заяв не писала, ніякої ухвали на огляд автомобіля їй не давали, після огляду автомобіля, їй також не вручали ухвали суду. Далі під`їхав експерт та пофотографував, потім евакуатором забрали автомобіль і не повідомили навіщо. 15.08.2023 року під`їхав дільничний оглянув баштан і склав акт. Також повідомила, що малолітній ОСОБА_6 є її похресником та після даного інциденту з ним, вона з матір`ю ОСОБА_9 їздила на баштан і показувала їй, яку шкоду їй було завдано. З старостою села ОСОБА_11 у неї неприязні відносини та вважає, що він їй помстився таким чином, викликавши працівників поліції.

Не дивлячись на невизнання своєї вини, вина обвинуваченої у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, повністю доведена доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що у неї з обвинуваченою добрі відносини, що обвинувачена ОСОБА_5 є її хрещеною матір`ю, а не її сина. В серпні 2023 року її не було вдома, а її син малолітній ОСОБА_6 залишився у бабусі. Їй подзвонила сусідка ОСОБА_10 та сказала, що дитину викрала і катає у багажнику обвинувачена ОСОБА_5 . Вона розмовляла з сином і він їй повідомив, що взяв кавун і диню з баштану у ОСОБА_5 , але не бив їх, його побачили і він відніс їх назад і поїхав додому, а коли він грався біля криниці, то під`їхала ОСОБА_5 на своєму автомобіліі вийшла з авто зі своєю онукою та почала говорити до нього, щоб він підійшов до неї, але він не хотів підходити, тоді онука тримала багажник, а обвинувачена заштовхала її сина в багажник, будь-яких тілесних ушкоджень вона йому не наносила, закрила багажник і автомобіль поїхав, проїхала приблизно 340 метрів та зупинила автомобіль і випустила його з багажнику, це все бачила сусідка ОСОБА_10 , яка і подзвонила старості села ОСОБА_11 , а він вже в свою чергу викликав працівників поліції. Працівники поліції прибули на виклик та пробули на місці події приблизно до 23:00 год, а потім її та дитину привезли до відділку поліції, де вона написала заяву про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 і там вони пробули до трьох годин ночі.

У судовому засіданні в присутності законного представника та педагога малолітній потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що влітку 2023 року він з ОСОБА_9 пішли на баштан, який належить обвинуваченій ОСОБА_5 , взяли 2 кавуна і 2 розбили, більше не били, там били інші хлопці. Коли вони виходили, то їх побачила ОСОБА_8 , яка сказала, щоб вони кавуни поклали на місце, коли вони їх поклали, то вона йому сказала, щоб він сів в автомобіль і вона завезе його в сільську раду, але до сільради вони не доїхали, а під`їхали до магазину і вона сказала, щоб він йшов додому. Ввечері він недалеко від криниці в АДРЕСА_1 грався з маленьким хлопчиком, в цей час їхала ОСОБА_5 , побачила його та зупинилась, вийшла з автомобіля та сказала, щоб він підійшов до неї, але він повідомив, що не хоче підходити, вона знов сказала, щоб він підійшов, а коли він підійшов, вона турнула його в багажник і закрила його кришку. Він не плакав, але злякався, в багажник він не хотів лізти, але ОСОБА_5 його туди закинула. Автомобіль рушив з місця, коли зупинився, то багажник відкрила онука ОСОБА_5 і ОСОБА_5 сказала, щоб він виліз з багажнику і йшов додому. Вона його не била і ніяких поганих слів йому не говорила. ОСОБА_5 не є йому хрещеною матір`ю. Як його закрила в багажнику ОСОБА_5 бачила ОСОБА_10 , яка казала, щоб ОСОБА_5 випустила його, але ОСОБА_5 сказала, щоб вона не командувала і сіла в автомобіль та поїхала.

З наданих показань свідка ОСОБА_12 вбачається, щовін працює поліцейським у ВП № 1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області, йому відомо, що малолітній ОСОБА_6 заліз на баштан ОСОБА_5 та побив кавуни. В середині серпня 2023 року від мешканців с. Євтодія йому стало відомо, що ОСОБА_5 покатала малолітнього ОСОБА_6 у багажнику свого автомобіля, а наступного дня ОСОБА_5 йому розповіла про побиті кавуни і сказала, що жителька села бачила, хто побив кавуни і що вона написала відповідну заяву до поліції. Вона також повідомила, що їхала з дому в АДРЕСА_1 , побачила ОСОБА_6 , зупинилась, вийшла з автомобіля і відкрила багажник, хотіла його провчити, сказала йому, щоб він сів у багажник, вона його прокатає в багажнику, він заліз, вона проїхала 200-300 метрів і відпустила його. З хорошої сторони він нічого сказати про дитину не може, оскільки він то крадіжку вчинить, то школу не відвідує. Сім`я стоїть на обліку, мати неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності.

Свідок ОСОБА_11 ствердив суду, що є старостою старостинського округу № 2, з обвинуваченою ОСОБА_5 перебуває у добрих відносинах. Влітку у вечірній час 2023 року до нього зателефонувала жителька с. Євтодія ОСОБА_10 і повідомила йому, що під`їхав автомобіль і малолітнього ОСОБА_6 заштовхали в багажник і поїхали. Коли він під`їхав на місце події, то там були ОСОБА_10 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 та ОСОБА_10 йому розповіла, що саме ОСОБА_5 посадила дитину у багажник автомобіля і поїхала. Він відразу зателефонував на лінію 102 і через 10 хв підійшов малолітній ОСОБА_6 . Він його запитав, що сталося, а дитина лиш сказала, що його покатали. Приїхали працівники поліції та відібрали пояснення у ОСОБА_5 , яка казала, що коли вона побачила малолітнього ОСОБА_6 , то зупинилася і вийшовши з машини почала його вичитувати, хотіла його налякати, його ніхто в багажник не заштовхував, вона відкрила багажник і сказала залазь, він посміявся і заліз в багажник сам. З місця події вона поїхала по АДРЕСА_1 . Також повідомив, що він приймав участь при огляді місця події в якості понятого та не зміг згадати, чи брали у ОСОБА_5 дозвіл на огляд її автомобіля ВАЗ 2106. Суперечка між ОСОБА_5 і працівниками поліції була відносно того, що працівники поліції хотіли забрати автомобіль. Коли він мав їхати додому, то автомобіль ОСОБА_5 знаходився на місці події по АДРЕСА_1 і працівники поліції казали, що автомобіль забирають, а ОСОБА_5 сказала, що вона сама автомобіль відвезе до відділку поліції. Евакуатор він бачив, але не бачив, як автомобіль грузили на нього.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що ввечері в теплу пору року 2023 року він міняв мотор в автомобілі, перебуваючи на подвір`ї з ОСОБА_15 і чув як сусідка ОСОБА_10 сварилася з ОСОБА_5 за крадіжку кавунів, конкретної розмови він не чув, так як не прислухався. Вони ще не закінчили ремонтувати автомобіль, як приїхали працівники поліції, від яких він почув, що ОСОБА_5 возила малолітнього ОСОБА_6 в багажнику свого автомобіля.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що з потерпілим та обвинуваченою є сусідами. В теплу пору року на свято Маковея в 2023 році вона була в будинку і почула, що хтось кричить, а саме сусідка ОСОБА_10 сварилася з якоюсь жінкою. Коли вона вийшла на вулицю, то вже нікого не було, а сиділа одна ОСОБА_10 , яка розповіла, що сварилася з обвинуваченою ОСОБА_5 за те, що малолітній ОСОБА_6 вкрав кавуни.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з потерпілим і обвинуваченою є односельчанами. 14.08.2023 року приблизно о 13:00 год вона перебувала неподалік баштана і побачила, що котиться диня, піднявши голову, побачила, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 в кульках тримали кавуни, вона почала на них сваритися, ОСОБА_9 злякався і втік, а ОСОБА_6 не тікав. Тоді вона сказала, щоб він сів в автомобіль і вона його завезе в сільську раду, щоб там з ним вже розбиралися, але зупинилась біля магазину і пішла всередину, думала, що він втече, але коли повернулась, він сидів в автомобілі і чекав. Тоді вона йому сказала, щоб він виліз з машини і йшов додому, щоб очі її його не бачили. 14.08.2023 року у вечірній час їй подзвонила ОСОБА_16 по своїх питаннях і вона їй розповіла за її дитину, а на другий день вона залишила коментар у соціальній мережі Фейсбук, що бачила як діти крали кавуни.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що з потерпілим і обвинуваченою є односельчанами, відносини у них добрі. В середині серпня 2023 року після обіду вона з своїм чоловіком і ОСОБА_13 сиділи під дорогою біля сусіднього будинку, який знаходиться на АДРЕСА_1 , а потерпілий ОСОБА_6 стояв біля криниці, від них приблизно 10 метрів. Під`їхала обвинувачена ОСОБА_5 з своїми онуками на автомобілі ВАЗ бежевого кольору і почала сваритися на потерпілого. Вона позвала ОСОБА_6 і він підійшов до неї, тоді вона сказала до нього, щоб він залазив у багажник, він сказав, що не хоче. Вона взяла дитину за комір, підняла його і закинула в багажник автомобіля та закрила кришку багажника. Вона казала обвинуваченій, що та не гарний приклад надає дітям, у відповідь ОСОБА_5 почала з нею сваритися, потім відразу поїхала вниз по АДРЕСА_1 . Скільки ОСОБА_5 проїхала і де зупинилась, вона не бачила. Вона відразу подзвонила до сільського голови ОСОБА_11 , щоб він розбирався з даною ситуацією. Малолітній ОСОБА_6 повернувся до них через 15 хв, він був переляканий, але казав, що його ніхто не бив. Хлопчик дуже складний, неслухняний, огризається до дорослих. Приблизно через годину приїхали працівники поліції.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що з потерпілим і обвинуваченою вони односельчани, неприязні відносини у них відсутні. В середині серпня 2023 року в другій половині дня він з сусідом ремонтували автомобіль, і в цей час під`їхав автомобіль ВАЗ 2106, вийшла обвинувачена, відстань від нього до неї була приблизно 50 метрів, чув крики, але не звертав уваги на це, так як вони стукали, тому все не було чути. Малолітній ОСОБА_6 був біля криниці, обвинувачена казала, щоб він заліз в багажник, але він не хотів, потім він почув як закрився багажник і автомобіль поїхав донизу. Зі слів своєї дружини ОСОБА_10 йому відомо, що обвинувачена ОСОБА_5 погрузила дитину ОСОБА_6 в багажник свого автомобіля і поїхала, але сам факт завантаження дитини до багажнику він не бачив. ОСОБА_6 підійшов до них приблизно через 30 хв., був розгублений.

У судовому засіданні в присутності законного представника та педагога малолітній свідок ОСОБА_9 пояснив, що з потерпілим та обвинуваченою є односельчанами. Влітку 2023 року він з потерпілим пішли на баштан обвинуваченої ОСОБА_5 , щоб вкрасти собі кавунів. Потерпілий взяв тоді 2 кавуна, також наробили трохи шкоди, а саме побили 5 кавунів, а коли виходили та несли з собою кавуни, то їх побачила ОСОБА_8 і сказала, щоб вони їх поклали на місце. Він поклав і пішов додому, а потерпілий поїхав з ОСОБА_8 в автомобілі.

У судовому засіданні в присутності законного представника та педагога неповнолітня свідок ОСОБА_17 пояснила, що ОСОБА_5 є її бабусею, а з потерпілим вона у добрих відносинах. Влітку 2023 року приблизно о 20:00 год вона їхала з своєю бабусею ОСОБА_5 на баштан автомобілем ВАЗ бежевого кольору та по дорозі вони побачили потерпілого ОСОБА_6 . Бабуся зупинилась і вийшла до ОСОБА_6 і покликала його до себе, він підійшов. Вона його почала питати, що він наробив на баштані, він казав, що нічого не робив та сміявся. Вона сказала йому, щоб він сів у автомобіль, щоб поїхав з ними подивитися, він сказав, що може поїхати і в багажнику і сам заліз в багажник. Після цього вони по вулиці автомобілем спустилися донизу приблизно 100 метрів та зупинились, відкрили багажник і він виліз та зізнався в тому, що побив баштан. На баштані було побито дуже багато кавунів та перетолочено листя.

З рапорту старшого інспектора-чергового ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області встановлено, що 14.08.2023 року від ОСОБА_11 надійшло повідомлення про те, що в АДРЕСА_1 до автомобіля ВАЗ - 2106 бежевого кольору ОСОБА_5 посадила малолітнього ОСОБА_6 до багажного відділення та поїхала у невідомому напрямку (а.с. 117-118).

Заявою про злочин зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_6 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , яка 14.08.2023 року перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинила відносно її сина малолітнього ОСОБА_6 протиправні дії, а саме незаконно позбавила його волі шляхом поміщення її сина проти його волі до багажного відділення автомобіля ВАЗ 2106, де утримувала його певний час (а.с. 119).

Заявою ОСОБА_5 від 14.08.2023 року про надання дозволу на огляд її автомобіля марки ВАЗ 2106 (а.с. 120).

Протоколом огляду місця події від 15.08.2023 року та фототаблицею до нього, яка є додатком до даного протоколу, слідчим відділення № 1 СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області, у присутності двох понятих, в АДРЕСА_1 , зафіксовано проведення огляду узбіччя дороги на якому розташований автомобіля ВАЗ 2106, бежевого кольору. Під час огляду багажника автомобіля на поверхні двох плодів дині виявлено та вилучено об`єкти за зовнішніми характеристиками схожі на волосся, також на поверхні гумового покриття багажника біля задньої стінки багажника виявлено та вилучено об`єкти схожі на волосся, після чого вказаний автомобіль без запуску двигуна було вилучено евакуатором до спецмайданчика у м. Подільськ (а.с. 121-129).

Даними із протоколу слідчого експерименту від 15.08.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_10 , у присутності двох понятих, показала місце, де ОСОБА_5 покликала до себе малолітнього ОСОБА_6 , якому наказала лізти до багажника, але він відмовився і ОСОБА_5 силоміць закинула малолітнього до багажника проти його волі, після чого закрила багажник і поїхала, що було зафіксовано на відеозаписі, доданого до протоколу слідчого експерименту (а.с. 131-134).

Даними із протоколу слідчого експерименту від 17.08.2023 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 , у присутності законного представника ОСОБА_6 , психолога, двох понятих, показав місце, де ОСОБА_5 наказала йому сісти до багажника, на що він відмовився, після чого вона взяла його за шию зі сторони затилку і піднявши його ноги закинула його до багажника. Потім він продемонстрував у якому положенні знаходився у багажнику. Далі потерпілий показав відстань, яку він проїхав у багажнику, на що слідчим було застосовано мобільний додаток «спідометр», за допомогою якого вимірювалась вказана відстань, яка склала 364 метра, що було зафіксовано на відеозапис, доданого до протоколу слідчого експерименту (а.с. 135-139).

Речовими доказами (а.с. 140-143, 154-160).

Вказані докази є послідовними, узгоджуються між собою, будь-яких підстав вважати, що свідок ОСОБА_11 є зацікавленою особою, немає, перед допитом він був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та пояснював, що неприязних відносин у нього з обвинуваченою немає. Крім того, хоч він і дзвонив на лінію 102 з приводу вказаної події, але відомості про кримінальне правопорушення були внесені не на підставі його заяви, а на підставі заяви законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 .

Крім цього сторона захисту посилається на те, що свідок ОСОБА_11 був залучений в якості понятого, що викликає сумніви в його об`єктивності та дає підстави вважати, що вказана особа заінтересована в результатах кримінального провадження, зважаючи на те, що він особисто по телефону надав повідомлення до поліції про викрадення ОСОБА_5 малолітнього ОСОБА_6 .

Однак положеннями ст. 223 п. 7 КПК України регламентовано, що «понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження», отже враховуючи те, що заінтересованість ОСОБА_11 в результатах кримінального провадження не підтверджена, таким чином судом не вбачається істотного допущення порушень органом досудового розслідування кримінально-процесуального законодавства.

Крім того, суд не знаходить достовірною версію захисту про не надання обвинуваченою добровільної згоди слідчому на огляд її автомобіля, оскільки така версія жодними доказами в судовому засіданні не підтвердилася, як і те, що вона надала відповідну згоду під примусом, оскільки свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердив тільки суперечку між ОСОБА_5 і працівниками поліції відносно того, що працівники поліції хотіли вилучили її автомобіль на спецмайданчик.

Щодо тверджень захисника, що слідчим був проведений фактично обшук автомобіля ОСОБА_5 та після цього слідчий не звернувся до суду за його узаконенням, то суд не може погодитися з такою позицією захисника, оскільки огляд автомобіля ОСОБА_5 є оглядом місця події, так як в даному автомобілі було знайдено можливі сліди вчинення кримінального правопорушення. Як вбачається з матеріалів справи, огляд автомобіля був проведений на підставі письмової заяви ОСОБА_5 , сумнівів щодо добровільності такої згоди під час досудового розслідування нею не заявлялося, отже за такої згоди у слідчого не було потреб звертатися до слідчого судді для узаконення проведеного огляду.

Таким чином, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо визнання недопустимим протоколу огляду місця події від 15.08.2023 року, оскільки вказаний доказ відповідає вимогам ч. 1 ст. 86 КПК України, так як отриманий в порядку, встановленому КПК України. Даний протокол відповідає вимогам ст. ст. 104, 237 КПК України, оскільки огляд проведений з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, у відповідності до вимог ст. 214 КПК України, в протоколі огляду зафіксована слідова інформація, будь-яких зауважень з боку учасників слідчої дії щодо недостовірності відображеної інформації, інших порушень прав осіб, присутніх під час огляду, немає, істотних порушень прав та свобод людини під час проведення вказаної слідчої дії допущено не було.

Що стосується клопотання захисника про визнання слідчих експериментів недопустимими доказами, то суд його відхиляє з огляду на таке.

Ст. 240 КПК України передбачає, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Суд зазначає, що той факт, що слідчий відразу приїхав на місце події для проведення слідчого експерименту для уточнення та перевірки відомостей, які були надані малолітнім потерпілим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_10 , на думку суду, не може бути підставою для визнання цих слідчих дій недопустимими доказами, оскільки цей факт не підпадає під поняття недопустимості доказів в розумінні ст. 87 КПК України.

Захисником не надано доказів, що проведення слідчих експериментів було здійснено з порушеннями прав осіб, а також не надано доказів наявності під час проведення слідчих експериментів діянь, які б свідчили про істотні порушення прав людини і основоположних свобод людини.

Після проведення слідчих експериментів, зауважень і заяв від учасників слідчого експерименту не надходило.

До свідчень же неповнолітнього свідка ОСОБА_17 суд ставиться критично, оскільки вона надавала суду пояснення, які не збігаються з іншими доказами та поясненнями свідків, а також є онукою обвинуваченої, що викликає сумніви в її щирості, і, на переконливу думку суду є засобом для обвинуваченої уникнути відповідальності.

Суд виходить із сукупності всіх встановлених обставин і обстановки події, яка відбулася, що вказує на наявність у ОСОБА_5 мотиву та умислу на викрадення малолітнього ОСОБА_6 .

Так, викрадення людини, відповідно до об`єкту злочину, передбаченого ст. 146 КК України, полягає у таємному або відкритому вилученні особи проти її волі з місця її перебування та переміщення в інше місце. Воно може здійснюватися шляхом активних дій самого викрадача.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 КК України характеризується прямим умислом: особа усвідомлює, що за законом вона не має права переміщувати малолітнього з одного місця до іншого, яке супроводжувалося фактичним обмеженням його свободи пересування, але бажає це зробити. Мотиви незаконного переміщення малолітнього з одного місця до іншого можуть бути різні (помста та інші). Однак, мотиви вчинених дій у ході юридичної оцінки останніх, кримінально-правового значення не мають. Мотив не є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК. Обвинувачена усвідомлювала протиправність того, що здійснювала, а саме відкрито заштовхала в багажник автомобіля та перемістила малолітнього потерпілого без будь-яких правових підстав для цього. Ставлення обвинуваченої до тяжких наслідків незаконного переміщення може бути умисним або необережним.

Судом встановлено, що подія кримінального правопорушення мала місце 14.08.2023 року на АДРЕСА_1 та відбувалася в присутності не лише малолітнього потерпілого, але й свідків, які були допитані судом, даними протоколів слідчих експериментів та іншими доказами, зміст яких докладно відображено у вироку.

Окрім вказаних показань, судом беруться до уваги показання ОСОБА_6 (матері малолітнього потерпілого), яка стверджувала, що в день події син розповідав, що його возила в багажнику обвинувачена ОСОБА_5 . Малолітній вказував, що вона його саме заштовхала в багажник.

Версія обвинуваченої ОСОБА_5 про те, що вона не мала наміру на викрадення потерпілого, а лише запропонувала йому сісти в автомобіль, судом до уваги не приймається, оскільки така позиція сторони захисту суперечить фактичним обставинам кримінального правопорушення та спростовується дослідженими судом доказами.

Вказані докази є послідовними, узгоджуються між собою, є належними та допустимими, доводять вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого правопорушення поза розумним сумнівом, тому суд розцінює покази обвинуваченої як бажання уникнути відповідальності за вчинений злочин.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченійсуд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь реалізації злочинного наміру, особу винної, яка раніше не судима, позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, досудову доповідь органу пробації, згідно якої відбування покарання обвинуваченою без позбавлення волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства та окремих її членів, відношення обвинуваченої до скоєного, яка свою вину не визнала, у вчиненому не розкаялася, а відтак, на думку суду, вказана поведінка обвинуваченої сприймається нею самою як загальноприйнятою, що є неприпустимим в суспільстві.

Крім того, суд враховує, що кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченою, дійсно має підвищену суспільну небезпечність, безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення є воля, честь і гідність особи, в даному випадку воля, честь і гідність малолітньої дитини, охорона прав якої займає окреме та визначальне місце в Основному Законі, та психологічні наслідки від вчиненого кримінального правопорушення для малолітнього потерпілого.

Санкцією ч. 2 ст. 146 КК України передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

За таких обставин суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_5 раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, а також, що в своїй промові в судових дебатах прокурор орієнтував суд на звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, тобто застосування відносно неї звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Строк дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання закінчився.

Судових витрат у справі немає.

Цивільний позов не заявлений.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді на майно, підлягає скасуванню.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 615 КК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно ст. ст. 75, 76 КК України обвинувачену ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного цим вироком, звільнити з випробуванням строком на 3 (три) роки, якщо вона протягом цього строку не вчинить нового злочину, буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді від 16.08.2023 року, - скасувати.

Речовий доказ, а саме автомобіль «ВАЗ-2106», д/н/з НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , залишити останній за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Балтський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копії вироку негайно вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілому та його законному представнику.

СУДДЯ