Справа №718/486/24
Провадження №1-кп/718/21/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2024 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кіцмань, кримінальне провадження № 0000024 від 23.01.2024 з обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобівці, Сторожинецького району, Чернівецької області, українця за національністю, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, невійськовозобов`язаного,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,-

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3 ,-

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Постановою Кіцманського районного суду від 14.11.2023 по справі № 718/3556/23, яка набрала законної сили 25.11.2023, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Незважаючи на постанову Кіцманського районного суду від 14.11.2023 по справі № 718/3556/23, з якою ОСОБА_3 був ознайомлений та отримав її копію, маючи реальну можливість її виконувати в частині позбавлення права керувати транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в порушення ч. 1 ст. 129 Конституції України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, ухилився від виконання постанови суду, що набрала законної сили та продовжував керувати транспортними засобами за наступних обставин.

Так, не виконуючи рішення суду, яким його позбавлено права керування транспортними засобами, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 о 10 год. 44 хв. по АДРЕСА_2 , керував транспортним засобом «HYUNDAI PONY» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 01.01.2024 (серія НОМЕР_2 ) за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Крім того, в цей же день, у вказаний час та у вказаному місці, в зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху України, відносно ОСОБА_3 складено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн.

Також, продовжуючи умисно не виконувати рішення суду, яким його позбавлено права керування транспортними засобами, ОСОБА_3 , 22.01.2024 об 21 годин 52 хвилин, керував транспортним засобом марки «HYUNDAI PONY» д.н.з. НОМЕР_1 по трасі АДРЕСА_3 , та за порушення Правил дорожнього руху був зупинений працівниками СРПП Відділення поліції № 2 (м. Кіцмань) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області та відносно останнього винесено постанову серії ЕНА 1293825 про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22.01.2024, відповідно до якої останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Позиція учасників провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 382 КК України - визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні відповідають дійсності. Накладені на нього штрафи за вчинення адміністративних порушень за ч.1 ст.130 КупАП сплатив повністю в сумі 17 000 грн. та за ч.4 ст.126 КУПАП - в сумі 20400 грн.. Про винесення відносно нього постанови суду в листопаді 2023 року за якою його позбавили права керування дізнався в суді, отримавши копію постанови особисто. Разом з тим, продовжував керувати транспортним засобом аж до лютого 2024 року за сімейними обставинами.

Прокурор у судовому засідання, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонувала порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Щодо міри покарання, вказала на необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу, оскільки виконавчі провадження де боржником значиться ОСОБА_3 - закриті. Просила вирішити питання щодо речових доказів.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Таким чином, розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України доведена повністю.

Оскільки обвинуваченим, іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, в учасників процесу відсутні сумніви у добровільності та істинності його позицій, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують його особу, документів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат.

При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Покази обвинуваченого, надані ним у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України, за обставин наведених у вироку.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 382 КК України, оскільки останній умисно не виконував постанови суду, що набрали законної сили.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Частиною 2 статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, є пенсіонером, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, згідно п. 1 ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка б обтяжувала покарання ОСОБА_3 не встановлено.

Таким чином, виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю сплатив штрафи за виконавчими провадженнями, враховуючи позицію як обвинуваченого так і прокурора, які просили призначити покарання у вигляді штрафу, суд вважає, що останньому необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, а саме: у вигляді штрафу, яке буде достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та відповідатиме його особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання.

Мотиви інших рішень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався, клопотань щодо його обрання до суду не надходило, а тому беручи до уваги бездоганну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, відсутність підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, оскільки відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав, - суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.

Процесуальні витрати - відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395,615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот ) гривень 00 копійок.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме:

-відеодиск DVD-R залишити при кримінальному провадженні (а.с.м.к.п.28)

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням лише резолютивної частини вироку.

Суддя: ОСОБА_1