Справа №705/6712/23
1-кп/705/713/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берізки Бершадського району Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, працюючого менеджером із збуту в ТОВ «РОПА Україна», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 13.10.2023 близько 10 години 30 хвилин керуючи автомобілем «Sсoda Oсtavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н-16 сполученням «Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань» поблизу с. Доброводи Уманського району Черкаської області, поза межами населеного пункту в напрямку до м. Умань, Черкаської області, на спуску дороги, порушуючи вимоги пп. 2.3. б), 14.2.в), 34.1.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перед початком маневру обгону не переконався, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів, перетнув дорожню розмітку 1.1 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (вузька суцільна лінія) та здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в зустрічному напрямку.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро покаявся і надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним обставинам вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що дійсно 13.10.2023 близько 10 години 30 хвилин, рухався на легковому автомобілі Шкода по автодорозі Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань, виїхавши за межі с. Доброводи, в напрямку м. Умань, на спуску, через суцільну лінію розмітки, тобто з порушенням ПДР, почав здійснювати обгін вантажного автомобіля, що рухався попереду, та виїхавши на зустрічну смугу, зіткнувся з автомобілем ВАЗ, що рухався назустріч. Намагався уникнути зіткнення, але не впорався з керуванням, оскільки дорога була мокра, тому і сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті зіткнення його авто розвернуло на дорозі та відкинуло в кювет. Одразу після ДТП він був при свідомості та о намагався допомогти водію автомобіля ВАЗ з яким зіткнувся, викликав по телефону поліцію та швидку, але чоловік, який був в салоні авто ВАЗ, вже не подавав ознак життя та помер на місці. Розуміє тяжкість вчиненого, щиро розкаюється. Зазначив, що допомагає потерпілій в межах своїх сил, відшкодував потерпілій завдану моральну та матеріальну шкоду, просить у неї вибачення за скоєне. Також просить суд суворо його не карати, а також не позбавляти його прав керування, оскільки на його утриманні перебувають дружина та двоє дітей, а характер його роботи безпосередньо пов`язаний з необхідністю керування транспортними засобами та пересуванням по всій території України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, його покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють та не оспорюють зміст обставин вчиненого кримінального правопорушення, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 його вина у вчиненні кримінального правопорушення, повністю підтверджується доказами, добутими на досудовому розслідуванні та перевіреними в суді у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, що перевірені та оцінені судом згідно вимог КПК України, суд приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується положеннями ст. ст. 65-67 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При цьому, згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Обираючи вид та міру покарання суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєне ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким необережним злочином. Також суд враховує, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання та роботи де характеризується позитивно, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та не має судимості.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також враховує думку потерпілої ОСОБА_6 , яка претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має та відмовилась від заявленого нею у кримінальному провадженні цивільного позову.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, суд вважає за необхідне у даному випадку призначити ОСОБА_4 основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд з урахуванням думки потерпілої, а також враховуючи конкретні обставин вчинення кримінального правопорушення та характер допущених обвинуваченим ОСОБА_4 порушень вимог Правил дорожнього руху, його ставлення до вчиненого та поведінку після дорожньо-транспортної пригоди, а також наявність на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей та необхідність використання транспортного засобу, пов`язану з характером його роботи, а також для забезпечення життєвих потреб сім`ї, суд дійшов висновку про недоцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з цим, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, повне визнання ним вини та його відношення до наслідків вчиненого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд доходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши від відбування основного покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду судом не обирався та підстав для його застосування до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В подальшому потерпіла подала на адресу суду заяву про відмову від позову, яку підтримала в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 128 КК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведені приписи закону, суд вважає, що заява потерпілої про відмову від позову підлягає задоволенню, а заявлений нею цивільний позов слід залишити без розгляду.

У кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів та проведенням судових експертиз, а саме: за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу в розмірі 4779,60 грн. (висновок експерта № СТ/269Е-23 від 21.11.2023; за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу в розмірі 4779,60 грн. (висновок експерта № СТ/268Е-23 від 21.11.2023; за проведення судової трасологічної експертизи в розмірі 4779,60 грн. (висновок експерта № СТ/270Е-23 від 21.11.2023) та за проведення судової автотехнічної експертизи в розмірі 4779,60 грн. (висновок експерта № СТ/299Е-23 від 27.11.2023, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави за правилами ст. 124 КПК України, оскільки вони витрачені на доведення його вини.

Разом з цим, враховуючи, що під час досудового розслідування обвинуваченим було сплачено витрати за проведення судових експертиз технічного стану транспортного засобу та за проведення трасологічної експертизи, що підтверджується квитанціями до платіжної інструкції № 53165059-1 від 02.11.2023, № 53164968-1 від 02.11.2023 та № 53164590 від 02.11.2023, то з обвинуваченого підлягають стягненню лише витрати за проведення судової автотехнічної експертизи в розмірі 4779,60 грн.

Ухвалами слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.10.2023 накладено арешт на автомобіль марки «SCODA OCTAVIA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у володінні ОСОБА_4 , та на автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний потерпілому ОСОБА_8 .

За змістом ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ураховуючи ту обставину, що судом не призначено ОСОБА_4 покарання у виді конфіскації майна, вищевказані речові докази не підлягають спеціальній конфіскації та на час ухвалення вироку відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вищевказані автомобілі, суд дійшов висновку про необхідність скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.10.2023 у справі № 711/7458/23.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 393 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 судом не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 4779 гривень 60 копійок.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18.10.2023, на автомобіль марки «SCODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18.10.2023, на автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Речові докази:

автомобіль марки «SCODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4 ;

автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1