Справа№ 938/963/23
Судове провадження № 1-кп/938/37/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

законного представника потерпілої матері ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2023 року за №0000130 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Ворохта Яремчанської міської ради Івано - Франківської області, зареєстрованого за місцем проживання в присілку АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, інваліда III групи, з середньою освітою, депутатом не обирався, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286-1, ч.1 ст. 382 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло малолітній потерпілій ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України, а також умисно не виконав рішення суду, що набрало законної сили, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.

Кримінальні правопорушення вчинив за таких обставин.

Водій ОСОБА_4 25.09.2023 року біля 16.20 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінити дорожню обстановку, керуючи автомобілем марки «Peugeot» модель «307» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги сполученням «Татарів Кам`янець-Подільський» км.37+430, що по вулиці Жаб`євська в селищі Верховина Верховинського району Івано-Франківської області в напрямку села Ільці Верховинського району Івано-Франківської області.

Водій ОСОБА_4 , рухаючись прямою ділянкою дороги, будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи недбало та необережно, не передбачив можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортним засобом та безпечно керувати ним, не вибравши безпечної швидкості руху в населеному пункті, виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, де вчинив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла в попутному напрямку.

При цьому водій автомобіля марки «Peugeot» моделі «307» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_4 порушив та не дотримав вимог Правил дорожнього руху, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, яка набрала чинності з 1 січня 2002 року (зі змінами та доповненнями) та які, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Так, згідно зі п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.5. Правил дорожнього руху, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У п 1.7 цих Правил передбачено, що водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності.

Згідно зі п. 1.10 вказаних Правил у частині визначення терміну «узбіччя» - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней);

Відповідно до п. 2.3 Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Згідно зі п. 2.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

У п. 12.1. Правил дорожнього руху передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У результаті порушення водієм ОСОБА_4 вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід - малолітня ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з ушкодженням м`яких тканин: синців та саден голови; перелому кісток склепіння черепа (ліва тім`яна кістка) та внутрішньо-черепної травми у вигляді стиснення головного мозку гострими правобічними епі- та суб-дуральними гематомами, з приводу яких проводилось оперативне лікування по життєвих показниках: декомпресійна трепанація черепу у правій скронево-тім`яній ділянці з видаленням гематоми; закритий перелом правої ключиці; синців та саден тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, з яких тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з ушкодженням м`яких тканин: синців та саден голови; перелому кісток склепіння черепа (ліва тім`яна кістка) та внутрішньо-черепної травми у вигляді стиснення головного мозку гострими правобічними епі- та суб-дуральними гематомами, з приводу яких проводилось оперативне лікування по життєвих показниках: декомпресійна трепанація черепу у правій скронево-тім`яній ділянці з видаленням гематоми, відповідно до висновку експерта від 04.12.2023 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці відповідно до висновку експерта від 04.12.2023 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я і не були небезпечними для життя.

Інші тілесні ушкодження відповідно до висновку експерта від 04.12.2023 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також, постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06.03.2023 року в справі №3/938/80/23, яка набрала законної сили 17.03.2023 року визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Будучи належним чином ознайомленим з вище наведеною постановою шляхом оголошення тексту її змісту суддею в судовому засіданні та маючи реальну можливість виконувати її в частині позбавлення права керувати транспортними засобами, 25.09.2023 року близько 16.20 год, ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, без посвідчення водія, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінити дорожню обстановку, керуючи автомобілем марки «Peugeot» моделі «307» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги сполученням «Татарів Кам`янець-Подільський» км.37+430, що по вулиці Жаб`євська в селищі Верховина Верховинського району Івано-Франківської області в напрямку села Ільці, Верховинського району, Івано-Франківської області.

Водій ОСОБА_4 , рухаючись прямою ділянкою дороги, будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи недбало та необережно, не передбачив можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортним засобом та безпечно керувати ним, не вибравши безпечної швидкості руху в населеному пункті, виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, де вчинив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла в попутному напрямку, тобто вчинив дорожньо-транспортну пригоду.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 , постанова

№3/938/80/23 від 06.03.2023, яка винесена суддею Верховинського районного суду Івано-Франківської області та яка набрала законної сили 17.03.2023 року, добровільно виконана не була, що порушило один із основних принципів судочинства обов`язковість судових рішень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, вказавши, що погоджується зі всіма обставинами, які зазначені в обвинувальному акті щодо нього. Просить його суворо не карати, зазначивши, що дійсно, знаючи, що він судом позбавлений права керувати транспортним засобом за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, 25.09.2023 року близько 16.20 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував по АДРЕСА_2 автомобілем марки «Пежо 307», порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого наїхав на дитину.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнає свою вину повністю, то не заперечував у присутності свого захисника щодо того, щоб суд не допитував свідків по даній справі, не досліджував письмові докази. Його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с.141).

Представники малолітньої потерпілої мати та адвокат, а також прокурор у судовому засіданні не заперечували щодо розгляду даного кримінального провадження без дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим не оспорюються. Також представники малолітньої потерпілої мати та адвокат просили суд суворо не карати обвинуваченого, який відшкодував завдані збитки. Законний представник малолітньої потерпілої мати ОСОБА_6 під час судових дебатів вказала, що згідна з позицією прокурора щодо призначення обвинуваченому мінімального покарання.

Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого та матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого та/або стосуються речових доказів по справі, а також, дослідженням досудової доповіді, складеної працівником Верховинського РС філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, у ході судового розгляду даної справи добровільно відшкодував завдані збитки.

До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Суд також враховує особу винного ОСОБА_4 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.143), його місце проживання: присілок Грабовець АДРЕСА_1 (а.с.144), на утриманні 2-є неповнолітніх дітей (а.с.148,149), проживає з матір`ю, яка є інвалідом ІІ групи, та батьком-пенсіонером, який потребує постійного лікування (а.с.151,182), не судимий (а.с.142), інвалід ІІІ групи загального захворювання (а.с.147,184), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті не знаходиться (а.с.152), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.150).

Згідно з досудовою доповіддю Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 12.01.2024 року, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства середній, можливе виправлення без ізоляції від суспільства ( а.с. 90-97 ).

Однак, звертається увагу, що досудова доповідь забезпечує суд інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також допомагає визначити міру покарання. Для ухвалення справедливого рішення і визначення покарання суд має враховувати дані про обвинувачену особу: в яких умовах вона перебувала, проживала, позитивні чи негативні характеристики, рекомендації органу з питань пробації. Згідно з практикою Верховного Суду досудова доповідь має рекомендаційний характер, і не є обов`язковою для суду.

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому вказаних кримінальних правопорушень та по час ухвалення судом даного вироку не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діянь, передбачених ч. 1 ст. 382, ч.2 ст.286-1 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за їх вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст.382 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення) умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно зі ч.2 ст.286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень в межах санкцій ч.1 ст. 382, ч.2 ст.286-1 КК України.

Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів,

При призначенні покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.382 КК України суд враховує, що обвинувачений, будучи засудженим постановою від 06.03.2023 року за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, до штрафу в розмірі 17000 гривень, належних висновків для себе не зробив та знову 25.09.2023 року керував автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. В зв`язку з цим суд вважає, що штраф, як найменш суворий вид покарання, передбачений ч.1 ст.382 КК України, буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому йому доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті кримінального закону.

При призначенні покарання ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, суд приймає до уваги обставини, що пом`якшують його покарання (добровільне відшкодування ним завданих збитків, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), позицію представників малолітньої потерпілої - матері та адвоката ОСОБА_7 щодо призначення обвинуваченому несуворого покарання (а.с.137), а також його особу, як обвинуваченого, який є раніше не судимий, інвалідом ІІІ групи загального захворювання, на його утриманні 2 неповнолітніх дітей, наявні мати, яка є інвалідом ІІ групи, та батько-пенсіонер, який потребує постійного лікування. В зв`язку з цим суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі мінімального строку, встановленого в санкції, а саме на строк 3 роки. Однак, судом звертається увага, що злочин, передбачений ч.2 ст.286-1 КК України, ОСОБА_4 вчинив щодо малолітньої потерпілої, що є обставиною, яка обтяжує його покарання, в зв`язку з чим з метою попередження вчинення нових кримінальних правопорушень слід призначити йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк шість років.

Зважаючи на вищевказане, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання зі застосуванням ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, враховуючи, що за скоєння злочину, передбаченого ст.286-2 КК України, не допускається застосування ст.ст.69,75 КК України.

У даній справі стороною потерпілої заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди в сумі 220000 гривень (а.с.67-71), від якого в подальшому позивач відмовився в зв`язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим моральної шкоди, завданої вчиненням злочину (а.с.137).

Витрати на залучення експертів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 , становлять 2390 гривень за висновок експерта від 13.11.2023 року №СЕ-19/109-23/11661-ІТ (а.с.8, 181).

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, залишити без зміни. Обвинуваченого ОСОБА_4 затримано 28.09.2023 року о 16.10 годин (а.с.177-180 ).

Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про скасування арешту, а також про долю речових доказів у порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Зокрема, постановою від 26.09.2023 року (а.с.153) визнано речовим доказам у кримінальному провадженні автомобіль марки «Peugeot» модель «307» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 та VIN- НОМЕР_2 сірого кольору; слід нашарування РБК; змиви мікрооб`єктів із керма автомобіля, ручки водійських дверей та важеля перемикання передач, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та викидний ключ запалювання живлення від вищевказаного транспортного засобу.

Автомобіль марки «Peugeot» модель «307» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 та VIN- НОМЕР_2 сірого кольору належить на праві власності ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_3 (а.с.157) та який на підставі довіреності від 01.12.2022 року передано у користування до 01.12.2025 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці с.Ільці Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.158).

Ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27.09.2023 року (а.с.154-156) накладено арешт на автомобіль марки «Peugeot» модель «307» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 та VIN- НОМЕР_2 сірого кольору; слід нашарування РБК; змиви мікрооб`єктів із керма автомобіля, ручки водійських дверей та важеля перемикання передач, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та викидний ключ запалювання живлення від вищевказаного транспортного засобу.

Зазначений транспортний засіб зберігається на території Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, що за адресою АДРЕСА_1 .

Слід нашарування РБК; змиви мікрооб`єктів із керма автомобіля, ручки водійських дверей та важеля перемикання передач, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та викидний ключ запалювання живлення від вищевказаного транспортного засобу зберігаються при матеріалах об`єднаного кримінального провадження №0000130 (органу досудового розслідування).

Постановою від 29.09.2023 року (а.с.160-162) визнано речовим доказам у даному кримінальному провадженні оптичний диск DVD-R із перекопійованими відео файлами з нагрудних камер поліцейських Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області за 25.09.2023 року за час, що відноситься до вищевказаної події кримінального правопорушення, який зберігається при матеріалах об`єднаного кримінального провадження №0000130 (органу досудового розслідування).

Постановами від 15.11.2023 року (а.с.163-165, 166-168,169-171) визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні медичну документацію малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , а саме: медичну карту стаціонарного хворого №12318/23 КНП «Івано-Франківська обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», медичну карту стаціонарного хворого №8462/23 КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної ради», дев`ять рентгенологічних знімків, які зберігаються при матеріалах об`єднаного кримінального провадження №0000130 (органу досудового розслідування).

У п.1 та п.4 ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що майно, яке було предметом кримінального правопорушення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або використані як знаряддя вчинення злочину, конфіскується, крім того, яке повертається власнику (законному володільцю), а майно, яке немає ніякої цінності знищується.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три ) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк шість років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_4 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання у виді позбавлення на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 (шість) років.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в сумі 2390 (дві тисячі триста дев`яносто) гривень.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Строк відбування покарання засудженому рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 16.10 годин 28.09.2023 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27.09.2023 року на автомобіль марки «Peugeot» модель «307» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 та VIN- НОМЕР_2 сірого кольору; слід нашарування РБК; змиви мікрооб`єктів із керма автомобіля, ручки водійських дверей та важеля перемикання передач, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та викидний ключ запалювання живлення від вищевказаного транспортного засобу.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили, зокрема:

- автомобіль марки «Peugeot» модель «307» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 та VIN- НОМЕР_2 сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та викидний ключ запалювання живлення від вищевказаного автомобіля - повернути власнику ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_3 , або законному володільцю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці с.Ільці Верховинського району Івано-Франківської області;

- слід нашарування РБК, змиви мікрооб`єктів із керма автомобіля, ручки водійських дверей та важеля перемикання передач знищити;

- медичну документацію малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , а саме: медичну карту стаціонарного хворого №12318/23 КНП «Івано-Франківська обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» - повернути власнику КНП «Івано-Франківська обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради»;

- медичну карту стаціонарного хворого №8462/23 КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної ради» - повернути власнику КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної ради»;

- дев`ять рентгенологічних знімків, - повернути власнику, а саме законному представнику малолітньої потерпілої - матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительці присілок АДРЕСА_1 ;

- оптичний диск DVD-R із перекопійованими відео файлами з нагрудних камер поліцейських Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області за 25.09.2023 року, знищити.

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору, законному представнику та представнику малолітньої потерпілої.

Суддя ОСОБА_11