Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/1542/22
Провадження № 1-кп/490/194/2024
У Х В А Л А

12 січня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі: прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

його захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0001214 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

30 жовтня 2023 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшло кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні 08 вересня 2023 року; 12 вересня 2023 року, 16 вересня 2023 року та 22 вересня 2023 року злочинів, передбачених частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Після вивчення змісту обвинувального акту, доданих до його матеріалів, вислуховування прокурора та обвинуваченого суд дійшов такого.

А. Стосовно руху цього кримінального провадження.

1. З 29 квітня 2022 року в провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження № 490/1542/22 (номер провадження слідчих органів 0000170) про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні 30 січня 2022 року злочинів, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 357, частиною 3 статті 357 Кримінального Кодексу України;

2. До того ж, з 08 вересня 2023 року в в провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження № 490/8738/23 (номер провадження слідчих органів 000112) про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні 16 серпня 2023 року, 19 серпня 2023 року та 21 серпня 2023 року злочинів, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 334 Кримінального Процесуального Кодексу України за таких обставин вказані кримінальні провадження слід об`єднати в одному провадженні та присвоїти об`єднаному провадженню єдиний номер 490/1542/22 (номер провадження слідчих органів - 0000170).

Б. Стосовно обставин, пов`язаних із вирішенням питання про призначення об`єднаного провадження до судового розгляду.

1.В межах об`єднаного кримінального провадження будь-яких угод не укладено, через що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України є відсутніми.

2.Підстави для закриття об`єднаного провадження у справі на підставі пункту 2 частини 3 статті 314 КПК України на цей час також відсутні.

3. У наданих на розгляд суду обвинувальних актах орган досудового розслідування вказав, місце, час, дату та дії обвинуваченого, які, на думку органу досудового розслідування, мають ознаки кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Сторони про наявність недоліків обвинувального акту, які здатні перешкодити початку судового розгляду, не посилаються.

Отже, наданий суду обвинувальний акт містить всі обставини, які необхідні для початку судового розгляду кримінального провадження.

Таке доводить, що підстави для повернення цього обвинувального акту, що передбачені пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України, наразі також є відсутніми.

4. Об`єднане кримінальне провадження підсудне Центральному районному суду міста Миколаєва, заперечень проти такого сторонами не наведено.

Отже, підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України, в цьому випадку також є відсутніми.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 314, частини 1 статті 315 КПК України за такого справу необхідно призначити до судового розгляду, провівши задля цього підготовчі дії, що передбачені частиною 2 цієї статті.

В. Стосовно питань, пов`язаних із підготовкою справи до судового розгляду.

1. Відповідно до приписів статті 31 Кримінального Процесуального Кодексу України це кримінальне провадження має здійснюватись суддею одноособово.

2. Далі, суд має відповідно до пункту 1 частини 2 статті 315 Кримінального Процесуального Кодексу України визначити дату та місце проведення судового засідання з розгляду цього кримінального провадження.

Враховуючи його предмет та навантаження суду та учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд цього кримінального провадження на 15 лютого 2024 року на 11:30 годину.

3. При цьому враховуючи, що в цьому випадку про проведення закритого судового засідання сторони не просять, та передбачені законом підстави для такого є відсутніми, розгляд справи слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

4. Судове засідання у цьому кримінальному провадженні слід здійснювати за участі обвинуваченого, його захисника, прокурора та потерпілих.

5. До того ж, представнику персоналу органу пробації слід доручити скласти досудову доповідь у справі.

Г. Стосовно запобіжного заходу, який має бути застосованим відносно обвинуваченого.

І……Під час здійснення цього кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

1. В обґрунтування послалась про те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також - вчинити нові злочини.

2. Обвинувачений під час судового розгляду проти задоволення клопотання прокурора заперечував та просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід.

При цьому, окрім іншого, зазначив, що має намір вступити до лав Збройних Сил України.

3. Захисник під час судового розгляду кримінального провадження вважав, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні 08 /восьми/ крадіжок під час дії воєнного стану.

2. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_8 від 20 листопада 2023 року відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 листопада 2023 року включно.

2. Подальшою ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 листопада 2023 року строк тримання ОСОБА_5 Під вартою був продовжений до 12 січня 2024 року включно.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з наявності ризиків того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити новий злочин.

3. ОСОБА_5 раніше засуджувався 03 лютого 2016 року Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України - до 05 років 06 місяців позбавлення; був звільнений 31 липня 2019 року.

4. Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

1. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

2. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

3. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

3.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

3.2. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання

При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецеденту практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

3.3. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

3.4. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого. /див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину обвинуваченим.

1. Оскільки по справі лише здійснюється підготовче провадження, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж тримання обвинуваченого під вартою наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

2. До того ж, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що висуваючи ОСОБА_5 спочатку підозру, а згодом обвинувачення органи досудового розслідування діяли упереджено, або ж без належної ретельності чи дбайливості матеріали кримінального провадження не містять; на теперішній час про наявність упередженості в діях органів досудового розслідування сторони не посилаються.

Отже, висунута ОСОБА_5 "підозра" для мети вирішення питання про обрання запобіжного заходу є "обґрунтованою".

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Наявність цього ризику наразі випливає з того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а строк його перебування під вартою наразі не є домірним покаранню, що загрожує йому у разі визнання його винним за вироком суду.

Отже, актуальність цього ризику на цій стадії кримінального провадження суд вважає доведеною.

2. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може вчинити новий злочин.

Наявність цього ризику наразі підтверджується тим, що обвинувачений, маючи непогашену судимість за вчинення корисливих злочинів, обґрунтовано підозрюється у вчиненні восьми нових злочинів протягом вкрай незначного проміжку часу.

Отже, актуальність цього ризику є вкрай високою.

Стосовно запобіжного заходу, який слід застосувати до обвинуваченого.

1. Вирішуючи питання про можливість запобігти встановленим судом ризикам шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд виходе з сутності таких ризиків.

З огляду на таке суд відзначає, що встановленому судом ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів об`єктивно неможливо запобігти інакше, ніж тримання його під вартою.

Таке підтверджується й тим, що обвинувачений протягом тривалого часу перебував у місцях позбавлення волі, проте належних висновків для себе не робив та, ледь звільнившись, знов вчиняв крадіжки.

2. Суд також відзначає, що в умовах військового стану саме тримання обвинуваченого під вартою відповідає вимогам публічного інтересу.

Так, під час військового стану особи є особливо вразливими, та втрата ними майна через протиправні дії інших осіб цілком здатна завдати їм відчутної та непоправної шкоди.

За такого перебування на волі особи, яка свідомо обрала способом свого життя постійне вчинення крадіжок, наразі цілком здатне спричинити відчутних втрат публічному порядку.

3. Посилання захисту ж наведених вище міркувань та висновків не спростовують.

За такого підстави для зміни обраного відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі є відсутніми.

Отже, клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту про зміну такого запобіжного заходу слід відмовити.

Ґ. Щодо організації наступного судового засідання.

Обвинувачений наразі постійно перебуває у місцях попереднього ув`язнення та ситуація на території міста Миколаєва як не дозволяє здійснити його доставку у судове засідання.

З огляду на таке на підставі статті 336 Кримінального Процесуального Кодексу України його участь у судовому засіданні слід забезпечити в режимі відеоконференції.

Керуючись ст. 194-196, 314 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Кримінальні провадження про обвинувачення ОСОБА_5 :

-у вчиненні 30 січня 2022 року злочинів, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 357, частиною 3 статті 357 Кримінального Кодексу України;

-у вчиненні 16 серпня 2023 року, 19 серпня 2023 року та 21 серпня 2023 року злочинів, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-у вчиненні 08 вересня 2023 року; 12 вересня 2023 року, 16 вересня 2023 року та 22 вересня 2023 року злочинів, передбачених частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України;

об`єднати в одному провадженні та присвоїти йому єдиний номер 490/1542/22 (номер провадження слідчих органів - 0000170).

2.Об`єднане кримінальне провадження № 490/1542/22 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 1 статті 357, частиною 3 статті 357 Кримінального Кодексу України - прийняти до провадження Центрального районного суду міста Миколаєва.

3.Призначити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 1 статті 357, частиною 3 статті 357 Кримінального Кодексу України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на "15" лютого 2024 року на 11-30 годину.

4.Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 12 березня 2024 року включно.

5.У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу - відмовити.

6.Забезпечити участь обвинуваченого ОСОБА_7 у наступному засіданні в режимі відеоконференції.

Доручити адміністрації Державної Установи "Миколаївський слідчий ізолятор" забезпечити 15 лютого 2024 року об 11-30 годині участь обвинуваченого ОСОБА_7 у судовому засіданні у режимі відео конференції, а також виконати дії, передбачені частиною 1 статті 345 КПК України.

Викликати до судового засідання у приміщення Центрального районного суду міст Миколаєва /м. Миколаїв, вул. Декабристів, 41/12/ прокурора та потерпілих.

7.Доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь відносно ОСОБА_5 у строк до 14 лютого 2024 року.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 05 днів, в решті ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_9 =