Справа № 450/2022/24 Провадження № 1-кс/450/566/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року слідчий суддя Пустомитівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна,-

в с т а н о в и в:

24 червня 2024 року заявник ОСОБА_2 звернувся з клопотанням, у якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 травня 2024 року на автомобіль марки «NISSAN» моделі «LEAF» номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається з вищезгаданого клопотання, у такому відсутній підпис заявника ОСОБА_2

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року по справі № 2-591/11 (14-31цс21) вказала, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Враховуючи викладене, Верховний Суд прийшов до висновку, що відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії, а відтак в даному випадку підлягатимуть застосуванню положення ЦПК України.

Частиною 2 статті 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадку, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

За ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З врахуванням наведеного та відповідно до вимог ч. 4 ст. 185 ЦПК України, клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна слід повернути заявнику.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 372 КПК України, ст.ст. 175, 185 ЦПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна повернути заявнику.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1