№ 1-кп/755/1711/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора щодо розгляду питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000222 від 11.02.2022 року,

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000222 від 11.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання останнім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати. Обвинувачені обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення, оскільки не мають постійного джерела доходу, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, знищити речі, які можуть бути використані як докази. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 є громадянином іншої держави, тому, може виїхати за межі території України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Таким чином, на думку сторони обвинувачення, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Захисник ОСОБА_7 заперечила проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що стороною обвинувачення було порушено строки подання даного клопотання. Зокрема, відповідно до ст. 184 КПК України, до клопотання повинні бути долучені матеріали, які підтверджують існування ризиків. Крім того, обвинувачена ОСОБА_4 раніше не судима, відносно неї відсутні кримінальні провадження, має стійкі соціальні зв`язки, оскільки до затримання проживала із сестрою та братом. Щодо ризику впливу на свідків, то жодного доказу існування такого ризику стороною обвинувачення не надано. Зокрема, в обвинувальному акті не зазначено роль ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а тому, не можна стверджувати, що остання буде вчиняти нові кримінальні правопорушення та переховувати від суду. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, якщо при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сторона обвинувачення посилається на будь-який ризик, то він повинен підтверджуватися відповідними доказами. Враховуючи особисту характеристику її підзахисної та те, що остання має постійне місце проживання у м. Києві та раніше не судима, просила змінити їй даний запобіжний захід на інший, більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Щодо розміру застави, який було раніше визначено обвинуваченій ОСОБА_4 , прохала його зменшити, оскільки, він є значно великим для її підзахисної.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала думку свого захисника.

Захисник ОСОБА_6 підтримав думку захисника ОСОБА_7 та просив відмовити у задоволенні клопотання, зазначивши, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення є перебільшеними та нічим не підтвердженими. Обвинувачений ОСОБА_3 має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання у м. Києві, у зв`язку з чим, прохав змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_3 , за участю перекладача, підтримав думку свого захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Так, згідно зі ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, що стосується питання доцільності продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних інтересів та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.

Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення та відсутність достовірних відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені судом при обранні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запобіжного заходу, суд вважає, що заявлені раніше стороною обвинувачення ризики не зменшилися та існують на даний час, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченим, відсутні.

Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, а тому, знаючи про можливу міру покарання, можуть переховуватись від суду та іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, офіційно ніде не працюють, а тому, не мають стабільного джерела доходу, стороною захисту не надано доказів про те, що стан їх здоров`я перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 є особою неодноразово судимою та громадянином іншої держави.

Зокрема, на даний час, докази, передбачені ст. 84 КПК України, у цей період, у повному обсязі не досліджені, тому з урахуванням наведених даних, суд вважає, що обставини, регламентовані ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України, є дійсними.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).

Зокрема, продовжуючи обвинуваченій ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із системного аналізу положень ч. ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, суд вважає слушною думку сторони захисту щодо зменшення обвинуваченій розміру застави як альтернативного запобіжного заходу до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як це передбачено п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України. На думку суду, саме такий розмір застави надасть можливість забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 331, 369 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 15 лютого 2024 року включно.

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 15 лютого 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_3 заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 536 800 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва (Отримувач: ТУДСАУ в місті Києві, , МФО: 820172, Банк: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р № UA1012089), у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 214 720 грн., яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва (Отримувач: ТУДСАУ в місті Києві, , МФО: 820172, Банк: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р № UA1012089), у разі внесення якої вона підлягає звільненню з-під варти.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинувачених, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду із встановленою періодичністю; не відлучатися за межі м. Києва без дозволу суду; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченим, що у разі порушення ними обов`язків, покладених на них у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: