Провадження № 1-кп/202/216/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2022 року за № 0000884, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Зелена Долина, Лиманського району Донецької області, раніше не судимої, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , -

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН), до складу якої входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав і резолюціями: від 16.12.1970 № 2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 № 2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав і про обмеження їх незалежності і суверенітету від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, визначено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання у будь-якій формі або з якої б то не було причини у внутрішні і зовнішні справи інших держав. Закріплені обов`язки держав утримуватися від: збройної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; надання сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на своїй території навчання, фінансування і вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада УРСР проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації, а також інші представники влади Російської Федерації, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України.

З цією метою 22.02.2022 Президент Російської Федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації Федеральних Зборів Російської Федерації.

В цей же день Президент Російської Федерації, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради Федерації Федеральних Зборів Російської Федерації звернення про використання Збройних Сил Російської Федерації за межами Російської Федерації, яке було задоволено.

Керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей 23.02.2022 звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Президент Російської Федерації 24.02.2022 оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів Збройних Сил Російської Федерації на територію України.

Після цього, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України через лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Київській, Сумській, Чернігівській та інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків.

Указані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна і міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 лютого 2022 року о 05 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому, Збройними силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам зброї та підрозділам ЗСУ, також військовими формуваннями РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022 та строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022. Законом «про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №7664» від 17 серпня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Законом України «про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №757/2022» від 16 листопада 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Законом України № 2915-IX від 07.02.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні № 58/2023» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Внаслідок розв`язання і ведення агресивної війни, починаючи з 24.02.2022 збройними формуваннями Російської Федерації тимчасово окуповано частини території Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Миколаївської, Сумської, Харківської, Херсонської областей.

Зокрема, починаючи з 25.05.2022 до 30.09.2022, Російською Федерацією тимчасово окуповано територію міста Лимана Донецької області.

Далі, представниками Російської Федерації на тимчасово окупованій території м. Лимана, Лиманської міської територіальної громади Донецької області створено підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території м. Лиману, Лиманської міської територіальної громади Донецької області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу російської федерації.

12.06.2022 «указом» т.зв. «главы ДНР» № 285 «Об администрации города Красный Лиман» на тимчасово окупованій території м. Лимана Донецької області створена не передбачена законодавством України т.зв. «местная администрация Донецкой Народной Республики администрация города Красный Лиман», яка була розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та на яку незаконно покладено здійснення функцій, властивих міській раді України.

Так, у громадянки України ОСОБА_5 , обізнаної про факт ведення Російською Федерацією агресивної війни проти України з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу вказаної держави, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані її території, виник умисел на співпрацю з представниками держави агресора.

З початку червня 2022 року до початку вересня 2022 року (більш точна дата та час досудовим розслідування не встановлена), громадянка України ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Лимані, Краматорського району, Донецької області, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надала добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою держави-агресора, зокрема на їх пропозицію обійняти посаду, пов`язану з провадженням господарської діяльності, і була призначена на посаду т.зв. «начальника комунального предприятия Краснолиманский зеленбуд» адміністрації м. Красний Лиман, створеного на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією держави-агресора.

У період часу з початку червня 2022 року до 09 вересня 2022 року (більш точна дата та час досудовим розслідування не встановлена), громадянка України ОСОБА_5 , перебуваючи на вказаній вище посаді, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , виконувала наступні організаційно-розпорядчі та організаційно-господарські функції у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, а саме:

-здійснення поточного керівництва та управління діяльністю т.зв. «комунального предприятия Краснолиманский зеленбуд» администрации г. Красный Лиман»;

-організацію заходів, спрямованих на прибирання території м. Лимана Донецької області;

-затвердження робочого графіка підприємства т.зв. «комунального предприятия Краснолиманский зеленбуд» администрации г. Красный Лиман»;

- організацію та контроль за діяльністю і станом роботи працівників т.зв. «комунального предприятия Краснолиманский зеленбуд» администрации г. Красный Лиман».

Використовуючи отримані повноваження, ОСОБА_5 здійснювала та координувала всі види господарської діяльності підприємства, організовувала роботу, вирішувала питання в межах наданих їй прав, доручала виконання окремих організаційно-господарських функцій іншим особам, здійснювала впровадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Таким чином, ОСОБА_5 обіймаючи вище наведену посаду була уповноважена приймати безпосередню участь у провадженні вказаним підприємством господарської діяльності, у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, яка полягала в виконанні доручень окупаційної адміністрації держави-агресора, організації здійснення прибирання території м. Лиману, розчищенні прибудинкових територій, ліквідації руйнувань адміністративних та інших будівель, які були зруйновані в ході бойових дій у АДРЕСА_2 .

У зв`язку з нестабільністю ситуації в окупованому місті Лиман т.зв. підприємство «комунальное предприятие «Краснолиманский зеленбуд» администрации г. Красный Лиман» не завершило процес стабілізації робочого процесу і діяло в обмеженому режимі.

У період з початку червня 2022 року до 09 вересня 2022 року ОСОБА_5 , здійснюючи провадження господарської діяльності «комунальное предприятие «Краснолиманский зеленбуд» администрации г. Красный Лиман», у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора забезпечила виконання розпоряджень та доручень окупаційної адміністрації держави-агресора, здійснення прибирання території м. Лиману, розчищенні та відновленні пошкоджених прибудинкових територій, ліквідації руйнувань адміністративних та інших будівель, які були зруйновані в ході бойових дій у м. Лимані, Донецької області.

Правова кваліфікація:

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано як провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, за ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Застосовані судом правові процедури.

Оскільки судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), остання показань суду не надавала, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також не подавала.

Дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, яка реально була забезпечена державою.

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_5 до слідчого (прокурора), направлених їй повідомлень з приводу його її та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що вона мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, вона отримала чи мала би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самою захисника; в) бути судженою в її присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного нею захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного їй захисника безплатно для неї. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, обвинувачена скористалася своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , яка повинна знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд оцінює як реалізацію останньої її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що в ході судового розгляду кримінального провадження вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України доведена повністю. Однак, не зважаючи на неодноразові публікації в газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному сайті Офісу генерального прокурора України, та на офіційному веб-сайті Індустріального районного суду м. Дніпропетровська судових викликів, обвинувачувана жодного разу за судовий розгляд ніяким чином не висловила бажання прийняти участь у розгляді або хоча б надати пояснення щодо висунутих обвинувачень. Обставини, що пом`якшують покарання під час судового розгляду не встановлені. Обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину з використанням умов воєнного стану. Просив суд визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна на користь держави, та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Позиція сторони захисту.

Захисник не мала можливості зв`язатися з обвинуваченою і з`ясувати в неї правову позицію щодо висунутого обвинувачення. На думку захисника, вина обвинуваченої не доведена належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні поза розумним сумнівом.

Фактичні обставини, які суд визнає загально відомими і такими, що не потребуються доказування в межах даного провадження.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

На підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 №2119-ІХ, в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

На підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21.04.2022 №2212-ІХ, в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

На підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 №2263-ІХ, в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Надані стороною обвинувачення докази на підтвердження пред`явленого обвинувачення:

В зв`язку з тим, що встановити місцезнаходження свідків та допитати їх в судовому засіданні не виявилося можливим в зв`язку з неможливістю встановити їх місцезнаходження, за клопотанням прокурора в судовому засіданні було досліджено відеозаписи, на яких зафіксовано допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які пояснили, що з кінця травня 2022 року, після окупації м. Лиману Донецької області, вони залишилися у місті та працювали в КП «Лиманський «Зеленбуд» т.зв. «ДНР». На початку червня 2022 року, посаду керівника вказаного підприємства зайняла ОСОБА_5 . Всі працівники зібралися на території двору Лиманської міської ради по вул. Незалежності, де ОСОБА_5 провела нараду та сказала, що вона буде виконувати обов`язки начальника. Вона роз`яснювала, яка роботу потрібно виконувати щодня, зранку збирала всіх працівників та розподіляла наряди на роботи.

На підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, стороною обвинувачення надані наступні докази, які були судом досліджені, оголошені та перевірені на предмет їх достовірності в судовому засіданні.

Так, відповідно до протоколу огляду інтернет-сайту від 22.03.2023 року, оперуповноважений 3 відділу ГВ ЗНД 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СУ в Донецькій та Луганській областях старший лейтенант ОСОБА_10 , провів огляд сторінки на якій міститься публікація з Телеграм каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з дописом « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в ході огляду вищевказаного матеріалу було встановлено, що на фотознімку присутня ОСОБА_5 . За оперативною інформаціє, вона до 24.02.2022 року обіймала посаду майстра комунального підприємства «Лиманський зеленбуд» Лиманської міської ради Донецької області, в подальшому в результаті співробітництва з окупаційною адміністрацією ОСОБА_5 , в незаконному органі влади добровільно обійняла посаду директора комунального підприємства «Краснолиманський зеленбуд» адміністрації міста Красний Лиман т.зв. «ДНР». На фотознімку ОСОБА_5 стоїть біля вхідних дверей за спиною невстановленого чоловіка в чорній курточці та одягнута куртка чорного кольору, в правій руці тримає лист паперу.

Відповідно до протоколу огляду мережі Інтернет від 23.03.2023 року, огляду інтернет-сайту від 22.03.2023 року, оперуповноважений 3 відділу ГВ ЗНД 2 управління (з дислокацією у АДРЕСА_3 старший лейтенант ОСОБА_10 , під якого встановлено, що на встановленому Телеграм каналі 25.10.2022, розміщено матеріал фотознімок з дописом « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В ході огляду вищевказаного матеріалу, свідок ОСОБА_11 повідомив, що на фотознімку присутня особа, яка відома їй як ОСОБА_5 . За інформацією свідка, остання до 24.02.2022 обіймала посаду майстра комунального підприємства «Лиманський зеленбуд» Лиманської міської ради Донецької області, в подальшому в результаті співробітництва з окупаційною адміністрацією ОСОБА_5 в незаконному органі влади добровільно обійняла посаду директора комунального підприємства «Краснолиманський зеленбуд» адміністрації міста Красний Лиман т. зв. «ДНР». Також свідок повідомив, що на фотознімку ОСОБА_5 одягнена в куртку чорного кольору та в правій руці тримає лист паперу.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2023 року, оперуповноважений 3 відділу ГВ ЗНД 2-го управління (з дислокацією у АДРЕСА_3 старший лейтенант ОСОБА_12 , провів слідчу дію в ході якої свідок ОСОБА_7 , в присутності понятих, впізнав ОСОБА_5 , на фотознімку №2, за сукупністю рис обличчя, як особу, яка займамала посаду т.зв. начальника зеленбуду Лиманської адміністрації Краснолиманського району «ДНР».

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2023 року, оперуповноважений 3 відділу ГВ ЗНД 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях старший лейтенант ОСОБА_12 , провів слідчу дію в ході якої свідок ОСОБА_8 , в присутності понятих, впізнав ОСОБА_5 , на фотознімку №2, за сукупністю рис обличчя, як особу, яка займала посаду т.зв. начальника зеленбуду Лиманської адміністрації Краснолиманського району «ДНР».

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2023 року, оперуповноважений 3 відділу ГВ ЗНД 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях старший лейтенант ОСОБА_12 , провів слідчу дію в ході якої свідок ОСОБА_6 , в присутності понятих, впізнав ОСОБА_5 , на фотознімку №2, за сукупністю рис обличчя, як особу, яка займала посаду т.зв. начальника зеленбуду Лиманської адміністрації Краснолиманського району «ДНР».

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 13.04.2023 року, старший слідчий в ОВС слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) Головного управління СБ України в Донецькій та Луганській областях, за участі свідка ОСОБА_9 , в присутності понятих, провів слідчий експеримент з метою встановлення обставин, злочинної діяльності ОСОБА_5 , в ході якого свідок розповів про обставини зайняття ОСОБА_5 посади керівника КП «Лиманський «Зеленбуд» т.зв. «ДНР». Так свідок пояснив, що з початку червня 2022 року посаду керівника КП «Лиманський «Зеленбуд» т.зв. «ДНР» зайняла ОСОБА_5 , яка провела нараду та повідомила, що вона буде виконувати обов`язки начальника, а в подальшому координувала та організовувала роботу вищевказаного т. зв. підприємства.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 13.04.2023 року, старший слідчий в ОВС слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) Головного управління СБ України в Донецькій та Луганській областях, за участі свідка ОСОБА_8 , в присутності понятих, провів слідчий експеримент з метою встановлення обставин, злочинної діяльності ОСОБА_5 , в ході якого свідок розповів про обставини зайняття ОСОБА_5 посади керівника КП «Лиманський «Зеленбуд» т.зв. «ДНР». Так свідок пояснив, що з початку червня 2022 року посаду керівника КП «Лиманський «Зеленбуд» т.зв. «ДНР» зайняла ОСОБА_5 , яка провела нараду та повідомила, що вона буде виконувати обов`язки начальника, а в подальшому координувала та організовувала роботу вищевказаного т. зв. підприємства.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.04.2023 року, слідчий в ОВС слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_13 , провів слідчу дію в ході якої свідок ОСОБА_9 , в присутності понятих, впізнав ОСОБА_5 , на фотознімку №2, за сукупністю рис обличчя, як особу, яка займала посаду т.зв. начальника зеленбуду Лиманської адміністрації Краснолиманського району «ДНР» в період часу з червня по серпень 2022 року.

Відповідно до протоколу огляду мережі Інтернет від 23.03.2023 року, огляду інтернет-сайту від 20.04.2023 року, оперуповноважений 2 відділу ГВ ЗНД 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях старший лейтенант ОСОБА_14 , провів огляд, в ході якого встановлено, що на встановленому Телеграм каналі 25.10.2022, розміщено матеріал фотознімок з дописом « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В ході огляду вищевказаного матеріалу, свідок ОСОБА_6 повідомив, що на фотознімку присутня особа яка відома їй як ОСОБА_5 . За інформацією свідка, остання до 24.02.2022 обіймала посаду майстра комунального підприємства «Лиманський зеленбуд» Лиманської міської ради Донецької області, в подальшому в результаті співробітництва з окупаційною адміністрацією ОСОБА_5 в незаконному органі влади добровільно обійняла посаду директора комунального підприємства «Краснолиманський зеленбуд» адміністрації міста Красний Лиман т. зв. «ДНР». Також свідок повідомив, що на фотознімку ОСОБА_5 одягнена в куртку чорного кольору та в правій руці тримає лист паперу.

Відповідно до протоколу огляду мережі Інтернет від 23.03.2023 року, огляду інтернет-сайту від 20.04.2023 року, оперуповноважений 2 відділу ГВ ЗНД 2 управління (з дислокацією у АДРЕСА_3 ) ГУ СУ в Донецькій та Луганській областях старший лейтенант ОСОБА_14 , провів огляд, в ході якого встановлено, що на встановленому Телеграм каналі 25.10.2022, розміщено матеріал фотознімок з дописом « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В ході огляду вищевказаного матеріалу, свідок ОСОБА_7 повідомив, що на фотознімку присутня особа яка відома їй як ОСОБА_5 . За інформацією свідка, остання до 24.02.2022 обіймала посаду майстра комунального підприємства «Лиманський зеленбуд» Лиманської міської ради Донецької області, в подальшому в результаті співробітництва з окупаційною адміністрацією ОСОБА_5 в незаконному органі влади добровільно обійняла посаду директора комунального підприємства «Краснолиманський зеленбуд» адміністрації міста Красний Лиман т. зв. «ДНР». Також свідок повідомив, що на фотознімку ОСОБА_5 одягнена в куртку чорного кольору та в правій руці тримає лист паперу.

Відповідно до протоколу огляду мережі Інтернет від 23.03.2023 року, огляду інтернет-сайту від 20.04.2023 року, оперуповноважений 2 відділу ГВ ЗНД 2 управління (з дислокацією у АДРЕСА_3 старший лейтенант ОСОБА_14 , провів огляд, в ході якого встановлено, що на встановленому Телеграм каналі 25.10.2022, розміщено матеріал фотознімок з дописом « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В ході огляду вищевказаного матеріалу, свідок ОСОБА_9 повідомив, що на фотознімку присутня особа яка відома їй як ОСОБА_5 . За інформацією свідка, остання до 24.02.2022 обіймала посаду майстра комунального підприємства «Лиманський зеленбуд» Лиманської міської ради Донецької області, в подальшому в результаті співробітництва з окупаційною адміністрацією ОСОБА_5 в незаконному органі влади добровільно обійняла посаду директора комунального підприємства «Краснолиманський зеленбуд» адміністрації міста Красний Лиман т. зв. «ДНР». Також свідок повідомив, що на фотознімку ОСОБА_5 одягнена в куртку чорного кольору та в правій руці тримає лист паперу.

Згідно протоколу огляду інтернет-сайту від 25.05.2023, ст. слідча в ОВС слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях підполковник юстиції ОСОБА_15 , провела огляд офіційного інтернет-сайту «Донецької Народної Республіки», відповідно до якого виявлено проект наступного документу: «Указ главы Донецкой Народной Республики». Зі змісту тексту зрозуміло, що з метою забезпечення законності та порядку, нормальної життєдіяльності, а також функціонування підприємств, установ, організацій та інших об`єктів на території звільнених населених пунктів, які раніше тимчасово перебували під контролем України, керуючись Тимчасовим (типовим) положенням про місцеві адміністрації Донецької Народної Республіки, затвердженим Указом Донецької Народної Республіки від 19 січня 2015 року № 13 голова «Донецької Народної Республіки» ОСОБА_16 наказав створити місцеву адміністрацію «Донецької Народної Республіки» - адміністрацію м. Красний Лиман, голові адміністрації міста Єнакієве представити кандидатуру для призначення на посаду голови адміністрації м. Красний Лиман, забезпечити розробку, погодження з Адміністрацією Глави Донецької Народної Республіки та затвердження положення про адміністрацію міста Червоний Лиман, її структуру та штат, Забезпечити розробку, погодження з Адміністрацією Глави Донецької Народної Республіки та затвердження положення про адміністрацію міста Красний Лиман, її структуру та штат, організувати в установленому порядку проведення заходів, пов`язаних із державною реєстрацією адміністрації міста Красний Лиман, за потреби забезпечити за погодженням з Адміністрацією Глави Донецької Народної Республіки створення територіальних органів, призначення їх керівників, а також затвердження положень про ці органи, контроль за виконанням цього Указу покласти на Управління внутрішньої політики Голови Донецької Народної Республіки.

Мотиви суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_17 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, поза розумним сумнівом.

Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що дії ОСОБА_5 , яка є громадянкою України, вірно кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, як провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачена була осудною у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.111-1 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, суд відносить вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачена вчинила даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з додатковим покаранням.

При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачена ОСОБА_5 , як громадянка України, вчинила злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинила цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої не можливе без реального відбування покарання, а тому положення ст. 75 КК України не застосовує.

Також з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 , не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Суд враховує, що санкції ч. 4 ст. 111-1 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Згідно із п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції від 06 листопада 2009 року рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Якщо в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК зазначено характер посад або вид діяльності (наприклад, статті 286, 287), рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, повинне відповідати змісту цієї санкції.

Вказане узгоджується з правовою позицією ВС викладеною у Постанові від 02 лютого 2022 року у справі №344/16025/18, якою визначено, що у разі визначення санкцією статті характеру посади або виду діяльності, формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Більш того, покарання має формулюватися таким, чином щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатись забороненою діяльністю в будь-якій галузі або займатись такою діяльністю, які за змістом і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, об`єктивна сторона якого була пов`язана із виконанням обвинуваченою провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, суд, призначаючи покарання, має сформулювати зміст резолютивної частини вироку таким чином, аби обвинувачена не мала права обіймати посади або займатись забороненою діяльністю в будь-якій галузі або займатись такою діяльністю, які за змістом і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

На переконання суду необхідним та достатнім буде додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у межах санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України.

Вирішуючи питання про доцільність застосування до ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, суд виходить з того, що санкцією інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, є покарання з конфіскацією майна.

Таким чином, приймаючи до уваги характер та ступень суспільної небезпеки кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_5 , а також наслідкам для держави та її громадян, котрі за собою ці дії потягли, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_5 додаткове покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 111-1 КК України, у виді конфіскації майна.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного її затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою (обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України) до набрання вироком законної слід залишити без змін.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією майна.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1