Провадження №: 1-в/755/351/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання начальника Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , розглянувши матеріали щодо звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води, Дніпропетровської обл., громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 07.10.2019 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, -

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

встановив:

Начальник Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 подав до суду дане клопотання про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

До Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області вирок був направлений на виконання 22.11.2019 року за № 1-кп/755/1283/19, який отримано та прийнято до виконання 06.12.2019 року.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк 2 роки, та до закінчення строку виконання вироку засуджений не вчинив нового злочину.

Відповідно до інформації УІАП ГУНП у м. Києві за Вх. № 2505 від 03.05.2024 року фактів вчинення кримінального або адміністративного правопорушення не виявлено.

Вказав, що з огляду на ч. 3 ст.72 КК основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. Водночас, як зазначено в ч. 1 ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу, «засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили».

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст.80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів: закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; не вчинення нового злочину.

Зазначив, що якщо суд у цей період не замінив не сплачений засудженим штраф на інше покарання чи не застосував розстрочку, особа має бути звільнена від штрафу у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку. Отже, законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою та засудженим кримінальні правовідносини, а отже унеможливлює покарання.

В судовому засіданні прокурор просила задовольнити подане клопотання.

В судове засідання особа щодо якої розглядається подання/засуджений, а також представник органу пробації не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак суд, враховуючи положення абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд провадження за їх відсутності.

Суд, вивчивши наявні матеріали, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вирок набув законної сили 09.11.2019 року.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України слідує, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно з ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Згідно з ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі N 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах особової справи відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2019 року, факт ухилення від відбування покарання не встановлений вироком суду, суд вважає, що подання підлягає до задоволення, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що дане подання Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. 539 КПК України, ст. 152 КВК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання начальника Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2019 року за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у виді штрафу у розмірі 850 гривень, у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: