Справа № 216/619/23
Провадження № 1-кп/177/64/24
У Х В А Л А

03.06.2024 Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілих ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в :

22.05.2024 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

04.06.2024 року в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав заявлені клопотання, зазначив, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

На думку прокурора наразі продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та учинити інше кримінальне правопорушення.

На вказані ризики, на думку прокурора, вказують ті обставини, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть переховуватись від органу досудового слідства та/або суду є те, що вони, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ними кримінальне правопорушення, можу навмисно переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Окрім того, ОСОБА_7 25.02.2014 притягувався до кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 187 КК України.

Ризиком того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть незаконно впливати на потерпілого та свідків є те, що їм відомі місця проживання, потерпілого, свідків а тому шляхом здійснення тиску можуть перешкоджати встановленню істини у справі.

Ризиком того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за корисливі тяжкі злочини, ОСОБА_6 також раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини та злочин у сфері незаконного обігу наркотиків, хоча наразі в силу ст. 89 КК України вважається не судимим.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просив відмовити у задоволенні клопотання, вказав, що ризики, зазначені прокурором не обґрунтовані, не підтверджуються доказами. Ризик впливу на потерпілого відсутній, бо він вже був допитаний у судовому засіданні, свідок Бацула також допитана, не повідомляла про будь-який вплив на неї. Просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з обов`язковим засобом контролю.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, зобов`язувався з`являтися до суду за викликом.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 зазначив що ризики, зазначені прокурором не обґрунтовані, доказів, що підтверджують обставини, зазначені прокурором, не надано. Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою. Враховуючи, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, просив змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свого захисника, зазначив, що в іншому кримінальному провадженні відносно нього обирався домашній арешт, він жодного разу не порушував його умови.

Заслухавши учасників судового провадження, розглянувши клопотання прокурора та заперечення сторони захисту, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_11 закінчується 06 червня 2024 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , строків тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри, тобто відповідно до статей 194, 199 КПК України під час процедури продовження запобіжного заходу, слід ураховувати, що надання оцінки доказів у справі відбувається лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Отже, суд, на підставі розумної оцінки, уважає причетність обвинувачених до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для вирішення питання щодо подальшого застосування запобіжного заходу.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване та підлягає до задоволення, оскільки на даний час ризики та обставини, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених не змінилися та продовжують існувати.

Отже, на думку суду, наразі існують підстави для продовження застосування щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу. Також суд наголошує, що наразі саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає особистості обвинувачених та встановленим обставинам - наявності ризиків, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки та співіснування з суспільством. Приймаючи таке рішення, суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України також перевірив характеризуючи відомості щодо особистості обвинувачених та наведені прокурором у клопотанні, як і тяжкість покарання у випадку визнання обвинувачених винуватими.

Даючи оцінку доводам сторони захисту, зокрема ненадання разом з клопотанням саме доказів в обґрунтування ризиків, суд ураховує, що ризиками є будь-які фактичні дані. При цьому, такі фактичні дані не можуть бути обмеженими тими, які визначені в ст. 84 КПК України. Оскільки такі дані, на думку суду, повинні свідчити лише про можливості існування певних підозр, тобто вірогідності настання наслідків, запобіжником яких є запобіжний захід. А отже, судом наведено існування саме тих достатніх підстав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, які, на його думку, є доказами в розумінні положень ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу та особистості обвинувачених, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки та співіснування з суспільством.

Судом, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при прийнятті такого рішення, було також вивчено відомості, що характеризують особистості обвинувачених, які наведені прокурором у клопотаннях, а також стороною захисту. Але, їх сукупність не дає підстав аби змінити обраний ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, що свідчить про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України строку дії запобіжного заходу.

У зв`язку з тим, що формулювання обвинувачення стосується дій пов`язаних з насильством, відповідно до ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не слід визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд -

постановив:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_10 про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - відмовити.

Клопотання прокурора - задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 01 серпня 2024 року, включно.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 01 серпня 2024 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 04.06.2024 о 12-45 годині.

Суддя ОСОБА_1