Дата документу 03.05.2024
Справа № 334/3650/24
Провадження № 1-кс/334/1097/24
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

03 травня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смиронове Куйбишевського району Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у кримінальному провадженні № 0000271, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2024 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 152 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_5 , в якому слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Клопотання обґрунтовує тим, що слідчим відділом Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000271, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2024 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 152 КК України. У вчиненні даного злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України. Існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України обґрунтовує тим, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється за частиною другою статті 152 КК України, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Існування ризику, передбачене пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України обґрунтовує тим, що можливими спробами вмовляння, переконання, примусу та погрози підозрюваний може вплинути на дії потерпілої у кримінальному провадженні, оскільки у нього є можливість встановити її анкетні, контактні дані, а також адресу проживання, що надасть можливість безпосередньо здійснювати на неї вплив з метою змінити свідчення або відмовитись від них. Існування ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України обґрунтовує тим, що підозрюваний не має постійного джерела доходу, місця реєстрації, має судимості (зокрема непогашені) за вчинення злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості, а також враховуючи його поведінку у конкретній ситуації, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримали, з мотивів викладених в ньому.

Підозрюваний ОСОБА_4 з повідомленою йому підозрою погодився частково. Проти задоволення клопотання заперечив та просив застосувати до нього домашній арешт.

Захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечив. Просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки той має постійне місце проживання.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши клопотання та документи, якими воно обґрунтоване, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до вимог статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим відділенням Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000271, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2024 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 152 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснює Дніпровська окружна прокуратура міста Запоріжжя.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 квітня 2024 року близько 17.00 години ОСОБА_4 , пересуваючись по дорозі біля села Дніпрельстан Запорізького району Запорізької області, в точці за координатами ІНФОРМАЦІЯ_2 побачив раніше невідому йому потерпілу ОСОБА_7 . Достовірно розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає і не буде спостерігати, у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло потерпілої з використанням геніталій. З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, посягнувши на охоронювані законом суспільні відносини, що забезпечують статеву недоторканість ОСОБА_7 , з метою задоволення своєї статевої пристрасті почав вимагати у потерпілої вступити з ним у статевий зв`язок, але, отримавши відмову, застосував фізичне насильство з метою подолання її опору, поваливши на землю та стиснувши руками шию, від чого ОСОБА_7 короткочасно втрачала свідомість, після чого ОСОБА_4 почав наносити їй удари руками по обличчю та грудній клітині, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній щелепі справа з переходом на бокову поверхню шиї справа у верхній третині, синця на передній поверхні грудної клітини по серединній лінії на рівні 2-го ребра справа з розповсюдженням на середньо- ключичну лінію на рівні 2-го ребра справа та на ліву молочну залозу, садна над червоною каймою верхньої губи зліва та синця з садном на нижній щелепі зліва з переходом на передню поверхню шиї у верхній третині, чим повністю подолав опір ОСОБА_7 . Після чого, знявши з потерпілої нижню білизну, використовуючи її безпорадний стан, користуючись фізичною перевагою над нею та погрожуючи їй фізичною розправою у разі продовження чинення нею активного опору, вчинив відносно ОСОБА_7 дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням, із використанням власних геніталій в тіло потерпілої, які тривали близько години. Внаслідок своїх злочинних дій ОСОБА_4 порушив статеву недоторканість ОСОБА_7

02.05.2024 про підозру у вчиненні вказаного злочину, передбаченого частиною другою статті 152 КПК України повідомлено ОСОБА_4 .

Ухвалюючи судове рішення слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарь проти Молдови»), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, які могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин.

Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбачених частиною другою статті 152 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 01.04.2024; протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участі потерпілої ОСОБА_7 ; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 ; висновком експерта від 02.05.2024 № 689п; медичною довідкою від 02.05.2024 з КНП «ОПЦ» ЗОР.

За таких умов, слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 152 КК України, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити даний злочин.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених статтею 176 КПК України.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні необхідність застосування запобіжного заходу обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування; незаконно впливати на потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду у подальшому. Також, може незаконно впливати на потерпілу у кримінальному провадженні та, перебуваючи на свободі, може шляхом погроз, вмовлять незаконно вплинути на неї з метою зміни її показань. Крім цього може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він не має постійного джерела доходів, має судимості за аналогічні злочини.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього, у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином, запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 152 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Також підозрюваний не працює, не має зареєстрованого місця проживання.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, враховуючи тяжкість покарання, відсутність джерел доходів, та зареєстрованого місця проживання, дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України також знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки підозрюваному може бути відоме місце проживання потерпілої, а отже він має можливість незаконного впливати на вказану особу з метою відмови нею від наданих органу досудового розслідування показань.

Підозрюваний не має офіційного джерела доходів, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, що свідчить про наявність ризику того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, що є ризиком, передбаченим пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином є обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема його належну поведінку.

За таких обставин, слідчий суддя відхиляє аргументи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.05.2024 ОСОБА_4 був затриманий в порядку статті 208 КПК України 01.05.2024 о 19.40 годині. Відповідно до частини другої статті 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту затримання підозрюваного ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 176 - 178, 183, 186, 193, 194, 196, 206, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання ОСОБА_4 , а саме з 19.40 години 01 травня 2024 року.

Термін дії ухвали закінчується 29 червня 2024 року о 19.40 годині.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повна ухвала складена 06 травня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1