У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/4230/23

провадження № 1-кп/0285/246/24

11 квітня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……………….... ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання....... ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора……………………...... ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ............................ ОСОБА_4 ,

захисника ...........................……... ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції зі сторонами,

кримінальне провадження, внесене 11.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000394,

по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу, оскільки його строк спливає, підстави, за яких він обраний у такому вигляді не відпали, а ризики не зменшились.

Захисник просив змінити запобіжний захід на менш суворий.

Обвинувачений заперечив щодо задоволення клопотання.

Розглянувши подане клопотання, вислухавши думки сторін, суд приходить наступного висновку.

Строк продовженого раніше запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою спливає.

Застосування (продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурором в клопотанні зазначено про наявність ризиків переховування Данилівського від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого злочину і суд погоджується з такими висновками. Останні не зменшились, альтернативні запобіжні заходи в сукупності з даними про особу обвинуваченого не в змозі гарантувати належну його поведінку, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування Данилівського під вартою та стороною захисту в судовому засіданні не доведені.

Право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначено в законі, з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина.

Доводи захисника про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення. Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо нього, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Встановлені ризики із сплином часу зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, що дає дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, з великою вірогідністю не зможе запобігти існуючим ризикам, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст.2 КПК.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст.ст.177, 178 КПК України.

Твердження сторони захисту про те, що прокурор у клопотанні не навів обставини, якими він обґрунтовував свої доводи про продовження існування зазначених у клопотанні ризиків, не узгоджуються із матеріалами провадження та змістом клопотання.

Відтак, враховуючи суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, а також те, що судовий розгляд справи не закінчено, суд вважає наявними підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і неможливим на цей час застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, клопотання прокурора є обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.177, 178, 331, 369-372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Визначити строк дії даної ухвали по 09 червня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги на неї через Новоград-Волинський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення або з дня отримання її копії.

Час проголошення повного тексту ухвали 11.04.2024 о 15 год.

Головуюча суддя ОСОБА_1