Провадження № 1-в/742/17/24
Єдиний унікальний № 742/2092/21
УХВАЛА

01 липня 2024 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про розподіл процесуальних витрат у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР № 0002013 від 04.12.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

УСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 процесуальні витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Клопотання мотивує тим, що Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області 28.09.2023 виніс ухвалу якою звільнив ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Під час судового розгляду потерпіла подала до суду клопотання про стягнення судових витрат з обвинуваченого. Обґрунтовуючи рішення суд зазначив мотиви на підставі яких вважав, що необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 10 000 грн. як відшкодування витрат на правничу допомогу. Проте, в резолютивний частині ухвали суд не постановив стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпшої ОСОБА_6 10 000 грн. як відшкодування витрат на правничу допомогу, що свідчить по суті, що суд не вирішив питання про розподіл судових витрат, у зв`язку з чим і подано відповідне клопотання.

Представник потерпілої у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, та просив клопотання задовольнити.

ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився також, проте подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні клопотання про розподіл процесуальних витрат просить відмовити, а також просить звільнити його від таких на підставі ст.119 КПК України, посилаючись на те, що процесуальні витрати на правничу допомогу ніякими документами не доведено.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з положеннями ст.118 цього Кодексу процесуальні витрати складаються також і з витрат на правову допомогу

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, виключно обвинувальним актом.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження.

У справі № 462/6473/16-ц ВП ВС зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дійсно ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 28.09.2023 ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002013 від 04.12.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 закрито.

Цивільні позови прокурора Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» Прилуцької міської та потерпілої ОСОБА_3 - залишено без розгляду (а.п.72-74).

Ухвалою апеляційного суду від 30.11.2023 ухвалу Прилуцького міськрайонного суду залишено без змін (а.п.103-105).

Проте, з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції вбачається, що враховуючи конкретні обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 10000,00 грн, як відшкодування витра на правничу допомогу,однак дані обставини не зазначені у резолютьвній частині ухвали.

Разом з тим, кримінально-процесуальний закон передбачає, що це питання може бути вирішене відповідно до ч.5 ст. 534 КПК України суддею суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено КПК.

За таких обставин, потерпіла та її представник може повторно звернутися до суду, який прийняв остаточне рішення у кримінальному провадженні без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат для вирішення його по суті.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17) та у Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 05 квітня 2021 року (справа №328/1109/19).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Також, враховуючи правову позицію Великої Палати у справі № 910/12876/19, в рамках якої суд звертав увагу на: умови договору про надання послуг (погодинні ставки працівників адвокатського об`єднання відповідно до займаної посади та максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, за розгляд справи адвокатським об`єднанням в кожній з 3-ох інстанцій); витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо); - докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення).

Тобто, суд при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критеріїв (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкових цін адвокатських послуг і т.п).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, на підтвердження понесених витрат, згідно матеріалів кримінального провадження, а саме а.п.61-65 вбачається, що представництво інтересів потерпілої ОСОБА_3 здійснював адвокат ОСОБА_4 на підставі ордера на надання правничої допомоги, договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.01.2023 та акту виконаних робіт, загальна вартість яких становить 10000 грн.

Згідно ст..119 КПК України на яку посилається у своїх запереченнях ОСОБА_5 вбачається, що суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Принцип пропорційності полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами учасників спору. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Суд керується принципом пропорційності - справедливого балансу між потребами сторін у справі та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. А в поданому клопотанні ОСОБА_5 не наведено жодних підстав для зменшення такої правничої допомоги.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих адвокатом до суду документів, їх значення для спору, порівнюючи з сумою гонорару у розмірі 10000 грн, суд вбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) суми гонорару з легітимною метою, та з огляду на визначені практикою ЄСПЛ принципи, та виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що заявлена представником потерпілої сума правничої допомоги є співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), а тому підлягає стягненню з ОСОБА_5 у заявленому розмірі.

Керуючись ст.118-120, 126, 392 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про розподіл процесуальних витрат у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР № 0002013 від 04.12.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР № 0002013 від 04.12.2018, процесуальні витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_7