печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду у справі № 757/31107/23-к від 17.10.2023 у кримінальному провадженні № 0001357 від 02.11.2021, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду у справі № 757/31107/23-к від 17.10.2023 у кримінальному провадженні № 0001357 від 02.11.2021.

В обґрунтування вимог клопотання, адвокат посилається на те, що арешт майна на підставі ухвали Київського апеляційного суду у справі № 757/31107/23-к від 17.10.2023 накладено необґрунтовано та являється таким, що підлягає скасуванню в порядку ст. 174 КПК України, оскільки вилучений автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», 2012 р.в., із номерними знаками « НОМЕР_1 » не являється власністю підозрюваного ОСОБА_6 ; договір оренди із останнім розірвано в односторонньому порядку; встановлено ряд інших грубих процесуальних порушень з боку органу досудового розслідування, а також відсутні будь-які допустимі докази, які б підтверджували наявність у вилученого автомобіля - ознак речового доказу у розумінні ст. 98 КПК України.

У судовому засідання прокурор ОСОБА_3 заперечив проти клопотання щодо скасування арешту на автомобіль та просив відмовити у його задоволенні.

На думку органу досудового розслідування, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, відповідно до поставленої мети у 2021 році, точну дату в ході досудового розслідування не встановлено, з метою вчинення злочинів, спрямованих на заволодіння ряду суб`єктів господарської діяльності на території міста Києва, створив злочинну організацію, контингент якої складається із постійних учасників (своєрідне ядро угруповання) і непостійних учасників, які брали участь у вчиненні злочинів епізодично або одноразово, які шляхом підробки установчих документів, здійснили фіктивну зміну керівництва ряду суб`єктів господарської діяльності (гаражних кооперативів, автостоянок, тощо), а також приватизували об`єкти нерухомості, що перебували у їхньому законному користуванні. Зі слів прокурора ОСОБА_3 , вилучений автомобіль має ознаки речового доказу та на даний час не відпала необхідність у застосуванні такого арешту.

Як встановлено, 09.02.2022 ОСОБА_5 укладено договір про надання послуг № 154-09/02/2022 із ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка є єдиним власником транспортного засобу «Volkswagen», моделі «Passat», 2012 р.в., із номерними знаками « НОМЕР_1 » (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ч. 1 ст. 398 ЦК України).

Відповідно до специфікації №1 до договору № 154-09/02/2022 від 09.02.2022, ОСОБА_8 передала ОСОБА_5 транспортний засіб «Volkswagen», моделі «Passat», 2012 р.в., із номерними знаками « НОМЕР_1 ».

У відповідності до даного договору, ОСОБА_5 став володільцем вищезазначеного автомобіля та взяв на себе зобов`язання перед ОСОБА_8 надати послуги з пошуку орендаря вищевказаного автомобіля, із правом подальшого укладення договору оренди.

09.02.2022 ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_8 (далі - Орендодавець), укладено договір № 34 (далі - Договір) із ОСОБА_6 (далі - Орендар), згідно якого останньому передано в оплатне тимчасове користування автомобіль «Volkswagen», моделі «Passat», 2012 р.в., із номерними знаками « НОМЕР_1 » з метою здійснення пасажирських перевезень та особистого використання, а тому Орендар взяв на себе зобов`язання здійснювати оплату за його використання, на умовах, передбачених вказаним Договором.

У відповідності до п. 2.2.3 даного Договору, виключно у разі виконання ОСОБА_6 вимог 3.1. та 3.2. вказаного Договору в частині повної сплати всієї суми орендної плати за час дії Договору (яка дорівнює вартості автомобіля, передбаченій п. 3.1. вищезазначеного Договору), виникає обов`язок здійснити перереєстрацію транспортного засобу на ім`я Орендаря за його власний кошт.

Згідно п. 3.1. Договору вказується, що вартість автомобіля, який передається в оренду складає 17791 доларів США, що виходячи з комерційного курсу на дату укладання Договору складає 501777 грн.

Відповідно до п. 3.2. загальна сума орендної плати за весь час дії договору дорівнює вартості автомобіля, зазначеній у п. 3.1. та має бути сплачена ОСОБА_6 протягом 730 календарних днів з дати підписання Акту прийому - передачі автомобіля, рівними частинами один раз на тиждень.

У відповідності до довідки за підписом ОСОБА_5 від 30.10.2023 встановлено, що заборгованість ОСОБА_6 за автомобіль становить 410 268 грн. та станом на момент подачі цього клопотання - сума боргу не змінилася.

Отже, підозрюваний ОСОБА_7 не набув права власності на зазначений транспортний засіб.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, вивчивши матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Встановлено, що ухвалою Київського апеляційного суду у справі № 757/31107/23-к від 17.10.2023 було задоволено апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001357 від 02.11.2021, якою скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/31107/23-к від 08.09.2023 та накладено арешт на транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat», 2012 р.в., із номерними знаками « НОМЕР_1 », який у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 .

Разом з тим, наразі відсутні відомості про те, що власник майна ОСОБА_8 або володілець майна ОСОБА_5 являються підозрюваними, обвинуваченими, або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваних, обвинувачених або неосудними особами.

Не встановлено достатніх та допустимих у розумінні ст. 86 КПК України доказів, яким чином автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT використовувався для вчинення злочину чи підтвердження того, що його було придбано на гроші набуті протиправним шляхом.

Одночасно стороною обвинувачення не надано достатніх та належних даних для висновку про наявність підстав, які б виправдали тримання майна, належного ОСОБА_8 , під арештом.

Накладення арешту на зазначене майно є неспіврозмірним обмеженням права власності відносно завдань кримінального провадження.

Враховуючи ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник Офісу Генерального прокурора не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_8 , належного їй автомобіля, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, клопотання в частині постановлення рішення, яким зобов`язати передати власниці ОСОБА_8 або володільцю ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, користування та розпорядження вищевказаний автомобіль, а також передати ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 за № НОМЕР_5 - задоволенню не підлягає, оскільки вказане виходить за межі розгляду клопотання в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 2, 98, 167, 170, 171, 172, 173, 174, 309, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Скасувати арешт накладений ухвалою Київського апеляційного суду від 17.10.2023 у кримінальному провадженні № 0001357 від 02.11.2021, а саме на:

- транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat», 2012 р.в., із номерним знаком « НОМЕР_1 ».

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1