Єдиний унікальний номер справи 185/1311/24
Провадження № 1-кп/185/577/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні у період воєнного стану в залі в м.Павлоград кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0001658 від 31 жовтня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мирославка Рожищенського району Волинської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, пекаря хлібопекарні (пересувної) 2 господарчого взводу роти матеріального забезпечення батальйону забезпечення військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та проходячи її на посаді пекаря хлібопекарні (пересувної) 2-го господарчого взводу роти матеріального забезпечення батальйону забезпечення військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 21 вересня 2023 року приблизно о 12 годині 30 хвилин самовільно залишив місце несення служби військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), звідки прибув до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де з того часу офіційно ніде не працював, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та був незаконно відсутній на військовій службі до 13 листопада 2023 року.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, суду пояснив, що з 01.03.2022 року був призваним на військову службу за мобілізацією. 21.09.2023 року за сімейними обставинами самовільно залишив військову частину, яка на той час перебувала на території м.Павлограда. У дружини стався інсульт, він звернувся до командира з проханням відпустити його додому, однак отримав відмову, тому вирішив самовільно залишити дану військову частину. Після того, як він залишив частину, до нього зателефонував командир та повідомив, що він має три дні, щоб повернутися назад до частини. Він двічі намагався повернутись для проходження військової служби, але за різними причинами до м.Павлограда не доїхав. В скоєному щиро кається, просить суворо його не карати. Не заперечує розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини ним не оспорюються, викладені обставини в обвинувальному акті відповідають подіям кримінального правопорушення, що йому інкримінується. Під час проведення досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому злочині підтверджується і іншими фактичними доказами провадження, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені наявними у провадженні доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України - доведена повністю та підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії тяжкого злочину, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем несення служби характеризується посередньо, є військовослужбовцем, на обліку в психіатричному диспансері та у лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, відповідно вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, одружений, наявності декількох пом`якшуючих його покарання обставин, відсутності обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно застосувати реальне покарання можливе лише з ізоляцією його від суспільства і відносно обвинуваченого необхідно застосувати покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції, інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Згідно статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Підстави для застосування ст.ст. 69, 75, 76 КК України відсутні, оскільки норми вказаних статей прямо забороняють їх застосування під час засудження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 КК України.

Визначене судом покарання буде відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також здатним сприяти виправленню ОСОБА_3 та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Застосований запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою на гауптвахті до набрання вироком законної сили не підлягає змінам.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити обраний - тримання під вартою на гауптвахті.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 16.02.2024 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з 13.11.2023 року до 16.02.2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1