ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1602/24 Справа № 173/324/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000296 від 10 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 Кримінального кодексу України (далі- КК),-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000296 від 10 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК повернуто прокурору Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 для його належного оформлення відповідно до вимог ст.291 КПК України (далі- КПК).

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що з обвинувального акта вбачається, що в правовій кваліфікації кримінального правопорушення зазначено, що дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.4 ст.405 КК - погроза вбивством, заподіяння тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене в умовах воєнного стану. В той же час, як зазначив суд, під час викладення фактичних обставин стороною обвинувачення вказано, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.405 КК погроза вбивством, заподіяння тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби із застосуванням зброї, вчинене в умовах воєнного стану, тобто зазначено додаткову кваліфікуючу ознаку «із застосуванням зброї».

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акта відносно ОСОБА_9 вимогам ст.291 КПК і відсутності можливості усунути вказані недоліки в процесі судового розгляду, а тому вважав за необхідне повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 прокурору для усунення зазначених недоліків.

В апеляційній скарзі прокурор Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції у зв`язку з тим, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та просить призначити новий розгляд у Верхньодніпровському районному суді Дніпропетровської області.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує на те, що судом першої інстанції помилково зазначено в ухвалі, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.4 ст.405 КК, як погроза вбивством, заподіяння тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби із застосуванням зброї, вчинене в умовах воєнного стану, тобто зазначено додаткову кваліфікуючу ознаку «із застосуванням зброї» - викладена у фактичних обставинах.

Вказує, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000296 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК, з відповідною правовою кваліфікацією. Жодних інших вимог щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення Кримінальний процесуальний кодекс України не містить. Правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України визначена вірно.

Апелянт посилається на судову практику Миколаївського апеляційного суду (ухвала від 06.04.2021 року), Вінницького апеляційного суду (ухвала від 30.04.2021 року) та апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (ухвала від 25.10.2021 року у справі №633/69/21), відповідно до якої питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації правопорушення, не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин; не підлягають розгляду в підготовчому судовому засіданні й питання, які стосуються змісту та достовірності викладених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення.

Також вказує, що відповідно до ст. 23 КПК України, дослідження доказів відбувається безпосередньо під час судового розгляду, де суд детально встановлює всі обставини вчинення кримінального правопорушення, досліджує докази та процесуальні документи, здобуті та прийняті в т.ч. на досудовому слідстві.

Вважає, що і без прямих вказівок зміст обвинувального акта може вказувати, які саме протиправні діяння та обставини, за яких їх вчинено, стали підставою для підозри та обвинувачення особи, а щодо певних складів кримінальних правопорушень окреме зазначення форми вини, мотиву, мети взагалі не вбачається необхідним, оскільки сама диспозиції статті закону про кримінальну відповідальність їх чітко передбачає.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_7 подані заперечення, в яких наводяться аргументи на спростування доводів сторони обвинувачення, вважає ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000296 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК законною та такою, що не підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні у повному обсязі, просив скасувати рішення місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вислухавши думку захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи доповненої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Обвинувальний акт має містити відомості, зазначені у ч.2 ст.291 КПК.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Між тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону та не може погодитися з наведеними в ухвалі суду першої інстанції доводами виходячи з наступного.

Як зазначено у п.3 ч.3 ст.314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже аналіз наведених норм кримінального процесуального закону свідчить про те, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим вимог ч.2 ст.291 КПК.

Виходячи з завдань підготовчого судового засідання, на цій стадії встановлюється лише відповідність форми обвинувального акту вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, як це передбачено ст.291 КПК, при тому, що оцінка викладених в обвинувальному акті обставин і їх відповідність формулі кваліфікації, відноситься до стадії судового розгляду кримінального провадження.

З цього приводу Верховним Судом України у постанові № 5-328кс16 від 24.11.2016 викладено відповідний правовий висновок.

У пунктах 2 та 3 мотивувальної частини свого рішення Суд зазначив, що за змістом положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000296 від 10.07.2023 у ньому містяться усі відомості щодо формулювання обвинувачення у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК, із зазначенням події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення), форми вини, мотивів і мети вчинення злочину, а також правової кваліфікації дій обвинуваченого (а.с.1-9).

Отже, на переконання апеляційного суду, наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Крім того, у пункті 7 своєї постанови №5-328кс16 від 24.11.2016 Верховний Суд України виклав наступну правову позицію щодо питання, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Суд врахував, що у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Суд звернув увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У свою чергу ККС ВС у своїй постанові від 29 листопада 2018 року (справа №662/693/16-к, провадження № 51-5773км18) з цього питання зазначив, що відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.42 КПК обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно з п.3 ч.2 ст.283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку, як це передбачено ст.293 КПК. Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж.

Висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акту (ч.2 ст.347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст. 348 КПК).

Таким чином, як зазначено Судом, на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, на переконання колегії суддів, наведені в обвинувальному акті стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.4 ст.405 КК, фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Натомість оцінка викладених в обвинувальному акті обставин і їх відповідність формулі кваліфікації, зокрема, й питання про правильність кваліфікації дій обвинуваченого відноситься до стадії судового розгляду кримінального провадження, що не передбачено положеннями ст.ст.314-316 КПК та про що слушно вказує прокурор в апеляційній скарзі.

При цьому слід враховувати, що відповідно до приписів ст.338 КПК прокурор під час судового розгляду має право на зміну, як обсягу обвинувачення, так і правової кваліфікації дій обвинуваченого, а також висунення додаткового обвинувачення у порядку, визначеному ст.339 КПК.

Отже, на переконання колегії суддів, в рішенні місцевого суду не наведено та апеляційним судом не встановлено невідповідність обвинувального акту у даному кримінальному провадженні вимогам ч.2 ст.291 КПК та наявність недоліків, які можуть вважатися істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є перешкодою для призначення даного кримінального провадження для розгляду по суті висунутого ОСОБА_9 обвинувачення за ч.4 ст.405 КК. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, викладено чітко і конкретно.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скаргипрокурора щодо недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання апелянта в апеляційній скарзі на певні рішення апеляційних судів (при цьому без зазначення номерів цих справ) є некоректним, оскільки існуюча в Україні система права не передбачає його джерелом судовий прецедент. Згідно ч.1 ст.36 Закону України Про судоустрій і статус суддів Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже рішення місцевих чи апеляційних судів, зокрема й ті, на які посилається апелянт, не створюють правових позицій, які б формували єдність судової практики в Україні.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000296 від 10.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.4 ст.405 КК підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з поверненням обвинувального акту до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-315 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 412 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000296 від 10.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.4 ст.405 КК - скасувати та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-315 КПК.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4