Провадження № 1-кс/686/5315/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м.Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_3 на постанову дізнавача від 06.06.2024 року у кримінальному провадженні №0000061,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із скаргою, в якій просив скасувати незаконну постанову старшого дізнавача сектору дізнання ВнП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 06.06.2024 року, про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про допит в його присутності ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000061.

В судове засідання ОСОБА_3 , який клопотав про розгляд скарги без його участі, та дізнавач ОСОБА_4 не з`явились, про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Згідно зі ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказане, враховуючи принцип диспозитивності, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги та надані матеріали кримінального провадження № 0000061, приходжу до наступних висновків.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, зокрема й дізнавача, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволені клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Слідчим суддею встановлено, що Відділенням поліції №2 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000061 від 06.05.2023 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

20.05.2024 р. ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області з клопотанням, адресованим дізнавачу, який розслідує кримінальне провадження №0000061, в якому просив допитати в його присутності ОСОБА_5 та звертав увагу на необхідність перекваліфікації дій останнього з ч.1 ст.125 КК України на ч.3 ст.296 КК України.

Вказане, подане ОСОБА_3 , клопотання від 20.05.2024 р. було скероване до сектору дізнання ВнП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, куди надійшло - 04.05.2024 р.

За результатом розгляду зазначеного клопотання ОСОБА_3 , старшим дізнавачем СД ВнП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 , постановою від 06.06.2024 р., було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання потерпілого. Постанова дізнавача про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , зокрема й щодо відмови у проведенні слідчої дії - допиту ОСОБА_5 , окрім іншого, вмотивована й тим, що дізнавач не вбачає підстав, під час досудового розслідування, для допиту ОСОБА_5 , оскільки, з урахуванням висновку експерта №248 від 08.05.2023 р., за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_3 , в останнього будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено, тому, вказаний допит не може містити відомостей про обставини, які мають значення та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, щодо факту умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень. Також, дізнавач у постанові (мотивуючи відмову у задоволенні клопотання й щодо необхідності перекваліфікації діяння на ч.3 ст.296 КК України) зазначив і про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000061, не здобуто доказів вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Процесуальні рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймаються у формі постанови, яка за змістом та послідовністю викладу, повинна відповідати вимогам ч.5 ст.110 КПК України і зокрема, мотивувальна частина постанови має містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Даючи оцінку рішенню дізнавача, вважаю за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.1 ст.40-1 КПК України, дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого.

Згідно з ч.2 ст.298 КПК України, досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень глави 25 КПК України.

Статтею 300 КПК України визначено, що для досудового розслідування кримінальних проступків дозволяється виконувати всі слідчі (розшукові) дії, передбачені цим Кодексом, та негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені частиною другою статті 264 та статтею 268 цього Кодексу, а також відбирати пояснення для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку, проводити медичне освідування, отримувати висновок спеціаліста, що має відповідати вимогам до висновку експерта, знімати показання технічних приладів і технічних засобів у провадженнях щодо вчинення кримінальних проступків, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, вилучати знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей, до внесення відомостей про кримінальний проступок до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Нормами чинного КПК України, зокрема главою 20 КПК України, передбачено, що досудове розслідування проводиться, зокрема, шляхом здійснення слідчих (розшукових) дій, які спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні.

Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч.ч.1,2 ст.223 КПК України).

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Аналіз змісту положень ст.ст.9, 40-1, 223, 300 КПК України та обставини зазначеного кримінального провадження свідчать, що, що в даному випадку (досудове розслідування у формі дізнання), необхідність проведення певних слідчих дій визначається саме прокурором або дізнавачем. Натомість, положення ст.ст.220, 223 КПК України надають, окрім інших осіб, й потерпілому право ініціювати виконання будь-яких процесуальних дій, в тому числі й слідчих дій, з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування у кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні певних слідчих дій за ініціативою потерпілого визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети, задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право слідчого, прокурора або дізнавача, з огляду на результативність слідчої дії, визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження. Отже, процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії, в певних випадках, можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

З огляду на те, що подане ОСОБА_3 клопотання, яке датоване 20.05.2024 р. та яке не містило достатнього обґрунтування доцільності проведення допиту ОСОБА_5 (не було наведено у цьому клопотанні обставин, з передбачених ст.91 КПК України, які мав намір встановити потерпілий і які могли б бути встановлені шляхом допиту вказаної особи), доводи дізнавача, викладені в оскаржуваній постанові, є цілком обґрунтованими і відповідають принципу пропорційності організації досудового розслідування. На думку слідчого судді, у постанові дізнавача від 06.06.2024 р. є виклад достатніх та обґрунтованих мотивів для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо необхідності проведення у кримінальному провадженні №0000061 слідчої дії (допиту ОСОБА_5 ). Окрім того, якщо дізнавач, який наділений повноваженнями слідчого, дійшов до висновку, що зібраних під час досудового розслідування доказів достатньо для того, щоб зробити висновок, що з`ясовані обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, то цей висновок дізнавача може бути перевірений тільки за встановленою процедурою: у випадку складання обвинувального акту та направлення його до суду - тільки під час розгляду судом кримінального провадження по суті, а у випадку винесення постанови про закриття кримінального провадження - слідчим суддею під час розгляду скарги на зазначену постанову.

Також, слід зауважити, що відмова дізнавача у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , не позбавляє останнього можливості, в подальшому, повторно ініціювати перед представником сторони обвинувачення виконання певних процесуальних та слідчих дій, зокрема й щодо проведення допиту певних осіб або ж щодо зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення. Отже, відмова дізнавача у задоволенні поданого потерпілим клопотання щодо проведення допиту ОСОБА_5 та зміни правової кваліфікації діяння кримінального правопорушення, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження, не є обмеженням законних прав та інтересів потерпілого, оскільки внаслідок такої відмови показання особи, у якості свідка або ж у іншому, визначеному представником сторони обвинувачення статусі, не втрачають ознак доказу і можуть бути використані пізніше, в тому числі і за повторним клопотанням потерпілого, до того ж, зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення можлива на будь-якій стадії досудового розслідування. Винесена старшим дізнавачем сектору дізнання відділення поліції №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 постанова від 06.06.2024 р., про відмову у задоволенні вищеозначеного, поданого ОСОБА_3 , клопотання від 20.05.2024 р., є вмотивованою, обґрунтованою та відповідає вимогам ст.ст. 93, 110, 220 КПК України. Висновки дізнавача, викладені в оскаржуваній постанові, відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження №0000061, а тому відсутні підстави для скасування означеної постанови дізнавача.

Враховуючи викладене, а також те, що в ході розгляду скарги ОСОБА_3 не знайшли підтвердження факти порушення дізнавачем вимог КПК України при прийнятті оскаржуваного рішення, підстав для задоволення скарги та процесуального реагування слідчим суддею немає, в зв`язку з чим, на даній стадії досудового розслідування, слід відмовити у задоволенні поданої ОСОБА_3 скарги.

Керуючись ст.ст.110, 303-307, 309, 372 КПК України, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 06.06.2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 20.05.2024 р. щодо допиту в його присутності ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000061, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя