Справа №583/4160/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/797/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останні рази вироком Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2022 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на строк 3 роки та вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2022 року за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій останній вказує на незаконність свого засудження, суворість призначеного покарання та зазначає про те, що свої доводи та міркування, з цього приводу, викладе у доповненнях.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, прийняти нове рішення, яким призначити йому покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі, а в іншій частині судове рішення залишити без зміни.

Даним ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання за цим законом у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Зарічного районного суду Сумської області від 24 січня 2022 року на строк 3 роки позбавлення волі та Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2022 року на строк 3 роки 6 місяців позбавлення волі, більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно до відбуття визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання рахувати з часу ухвалення даного вироку,-02 листопада 2023 року, зарахувавши за правилами ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання за цим вироком частково відбуте покарання за вироком Зарічного районного суду Сумської області від 24 січня 2022 року та Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2022 року, а саме період з 02 вересня 2020 року по 02 листопада 2023 року включно.

До вступу вироку в законну силу обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що в основу прийнятого рішення, судом було покладено докази, які одержані з істотним порушенням вимог КПК України, що перешкодило всебічно розглянути справу та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що єдиним доказом у даній справі є його показання, в яких він пояснював, що наперед сформованого умислу на скоєння крадіжки з проникненням до сховища чи іншого приміщення не мав. Заходив він через незамкнені двері, шукаючи туалет, на яких жодної вивіски про те, що «вхід стороннім особам заборонено» не було, і з цього приводу зауважував в судовому засіданні його захисник ОСОБА_9 та просив детально дослідити відмінності інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України з злочином, передбаченим ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, обвинувачений вказує, що у протоколах пред`явлення особи за фотознімком для впізнання зазначено, що фотознімки осіб взято в мережі Інтернет, що свідчить про те, що слідчим було грубо порушено авторські права власників художніх творів, які без дозволу були використані під час проведення вказаної слідчої дії. При цьому, впізнання особи за фотознімками було проведено необґрунтовано, не було необхідності використовувати фотознімки, оскільки в цей період часу він перебував на волі і під вартою не перебував, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання недопустимим доказом.

Також, апелянт зауважує, що прокурор його запевняв, що покарання йому буде призначено у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі, а по факту, судом призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке, на його думку, є несправедливим та суворим.

Інші учасники провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції апеляційні скарги не подавали.

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 11 липня 2020 року, приблизно о 09 год. 53 хв., маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, прийшов до кафе-бару «Тет-А-Тет», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та користуючись тим, що його дії не помічені сторонніми особами, шляхом відчинення незамкнених дверей, проник до службового кабінету кафе-бару «Тет-А-Тет», вхід до якого заборонений стороннім особам, звідки повторно вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 8600,00 грн. з гаманця, що знаходився на столі та належав потерпілому ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_7 покинув приміщення кафе-бару «Тет-А-Тет» та розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

Також, 17 липня 2020 року, приблизно о 14 год. 00 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, прийшов до КНП ОМР « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 та користуючись відсутністю сторонніх осіб шляхом відкривання дверей за допомогою ключа, який знаходився в замку, проник до стоматологічного кабінету, вхід до якого обмежений без супроводу лікаря, звідки вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 260,00 грн. з сумки, що знаходилася на стільці та належала потерпілій ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_7 покинув приміщення КНП ОМР «Стоматологічна поліклініка» та розпорядився викраденими коштами на власний розсуд.

Крім того ОСОБА_7 17 липня 2020 року, приблизно о 16 год.01 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов до службового приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_4 та розуміючи, що його дії не помічені сторонніми особами, шляхом відчинення незамкнених дверей, проник до службового кабінету цього кафе, вхід до якого заборонений стороннім особам, звідки викрав грошові кошти у сумі 1000,00 грн., які знаходилися у сумці у шафі роздягальні та належали потерпілій ОСОБА_12 . Після цього ОСОБА_7 покинув приміщення кафе «Фідель» та розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 17 липня 2020 року, приблизно о 16 год.38 хв., маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, прийшов до магазину «Будівельник» за адресою: АДРЕСА_5 та користуючись тим, що його дії не помічені сторонніми особами, шляхом відчинення незамкнених дверей, проник до службового кабінету магазину «Будівельник», вхід до якого заборонений стороннім особам. При цьому із сейфу, який знаходився у зазначеному службовому кабінеті, ОСОБА_7 викрав грошові кошти у сумі 10000,00 грн, що належать потерпілому ОСОБА_13 , якими розпорядився на власний розсуд.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку апеляційних доводів та вимог, думку прокурора, яка вважала рішення суду законним та обґрунтованим, просила залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повному обсязі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З матеріалів даного провадження вбачається, що органом досудового розслідування, а також судом першої інстанції, дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення.

З вказаною кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів погоджується в повному обсязі та, на спростування доводів апелянта, вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини останнього у вчиненні саме вказаного кримінального правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та оцінені судом.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку, вбачається, що в судовому засіданні був допитаний обвинувачений ОСОБА_7 , який свою вину визнав повністю, підтвердивши фактичні обставини вчиненого ним злочину. При цьому, обвинувачений зазначав, що на початку розгляду справи вважав, що його дії не правильно кваліфіковані, оскільки він проникав у приміщення, які хоча і були зачинені, але не на замки, тому вважав, що проникнення, у такому разі, не буде, але потім зрозумів, що помилявся. У вчиненому розкаявся, просив суворо не карати.

Крім того, у судовому засіданні був допитанийі ОСОБА_14 - власник кафе Тет-а-Тет, як пояснив, що зі службового приміщення бухгалтерії, яке знаходиться на першому поверсі, було викрадено грошові кошти приблизно 7000-8000 грн. Крадіжку виявили коли зводили касу, після того як переглянули відеозапис з камер спостереження, побачили як сторонній чоловік, якого він раніше не бачив, ходив і зазирав по кабінетах. При цьому на дверях до кабінету мається табличка з написом «Стороннім вхід заборонено». Вказував, що претензій до обвинуваченого не має, міру покарання залишає на розсуд суду.

Інші потерпілі - ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилися, у поданих заявах просили розглядати дане провадження у їх відсутність та вказували, що, також, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, а при призначенні покарання покладалися на розсуд суду.

Крім вказаних пояснень обвинуваченого та потерпілого, судом було досліджено і зібрані у справі письмові докази, а саме:

- протокол огляду місця події від 18 липня 2020 року з фототаблицею до нього, яким зафіксовано огляд магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що розташований за адресою: АДРЕСА_6 , під час якого встановлено, що територія поблизу вказаного магазину має вільний доступ, будь-якими огорожами не обмежена. Магазин має два входи - один центральний № 1, на якому є пояснювальний напис «склад-магазин Будівельник» графік роботи 08.00 год - 17.00 год. Вказаний вхід №1 являє собою двостулкові метало-пластикові двері білого кольору, що фіксуються на різний замок, який на момент огляду перебуває у відкритому стані без будь-яких видимих механічних пошкоджень. Під час огляду кімнати №4, яка є офісним приміщенням (кімната-кабінет), під столом на підлозі виявлено металевий сейф чорного кольору, який має металеву ручку світло-сірого кольору на середній ділянці дверцят, до яких способом зварювання прикріплені дві металеві скоби. При відкритті сейфу виявлено три металеві полиці, на першій з них знаходяться документи та картонний коробок, на другій канцелярське приладдя та два шкіряні гаманці чорного кольору, на третій документи та канцелярське приладдя. З дверцят вказаного сейфу було знято сліди рук, які у подальшому вилучено та поміщено до паперового пакету;

- протокол огляду місця події від 18 липня 2020 року з фототаблицею до нього, яким зафіксовано огляд службового приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , під час якого встановлено, що вхід до даного приміщення здійснюється через пластикові двері синього кольору, на яких мається напис «службове приміщення, стороннім вхід заборонено» зі сторони вул. Незалежності. При вході до вказаного приміщення розміщені бетонні сходи, які ведуть вниз до складських приміщень та службового приміщення для персоналу кафе. Ліворуч від сходів розміщені металеві шафи для складання речей, поруч з ними полиці із дерева висотою близько 50 см, ліворуч від шафи знаходиться кімната з речами, вхідні двері до якої відсутні;

- протокол огляду місця події від 07 серпня 2020року з фототаблицею до нього, яким зафіксовано огляд службових приміщень кафе « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за адресою: АДРЕСА_2 , вхід до яких здійснюється з вул. Батюка через двостулкові металеві двері, обладнані кодовим та навісним замками. На даних дверях є табличка наступного змісту «Службове приміщення, стороннім вхід заборонено». При вході розташований коридор, зліва та справа якого є вхідні дерев`яні двері, обладнані різними замками. На дверях, розташованих першими праворуч, є табличка з написом «Службове приміщення, стороннім вхід заборонено». На момент огляду вказані двері були зачинені на замок;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 03 вересня 2020 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 у присутності понятих впізнала на фотознімку №2 особу, яка 17 липня 2020 року виходила з кабінету КНП ОМР «Стоматологічна поліклініка» та, більш за все, вчинила крадіжку належних їй грошових коштів та довідку до вказаногопротоколу, в якій вказано, що нафотознімку №2 зображено ОСОБА_7 ;

- протокол огляду речей від 04 вересня 2020 року, яким зафіксовано огляд слідчим у приміщенні службового кабінету Охтирського ВП ГУНП в Сумській області оптичного диску DVD-4,7 GB, що був наданий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13 , з відеозаписом з камер вуличного та внутрішнього відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , на яких зафіксовано, що 17 липня 2020 року о 16 год.34 хв. до магазину «Будівельник» підходить чоловік у світлій футболці з написом «California», світлих спортивних штанях, чорних кросівках, на обличчі світла захисна маска, на спині рюкзак темного кольору, на лівій кисті наявне татуювання темного кольору, як встановлено вказаний чоловік це ОСОБА_7 , який період часу з 16 год. 36 хв. по 16 год.38 хв. заходить до службового приміщення вказаного магазину, ходить по кабінету, заглядає до наявних там сумок та кишень одягу, після чого сідає на стіл, де за кадром стоїть сейф, звідки дістає кошти в сумі 10000,00 грн., потім виходить з кабінету та кладе їх до лівої кишені штанів;

- протокол огляду речей від 04 вересня 2020 року, яким зафіксовано огляд слідчим у приміщенні службового кабінету Охтирського ВП ГУНП в Сумській області оптичного диску СD-700 МВ, що був наданий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_15 , зі скріншотами з відеозаписів камери внутрішнього відеоспостереження кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_4 з фіксацією того, як 17 липня 2020 року о 16 год.01 хв. до службового приміщення вказаного кафе по східцях заходить чоловік у світлій футболці з написом «California», світлих спортивних штанях, чорних кросівках, на обличчі світла захисна маска, на спині рюкзак темного кольору, на лівій кисті наявне татуювання темного кольору, як встановлено вказаний чоловік це ОСОБА_7 ;

- протокол огляду речейвід 04 вересня 2020 року, яким зафіксованоогляд слідчим у приміщенні службового кабінету Охтирського ВП ГУНП в Сумській області оптичного диску СD-700 МВ, що був наданий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 , з відеозаписом з камер вуличного та відеоспостереження кафе-бару «Тет-А-Тет», розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , на якому зафіксовано, як 11 липня 2020 року о 09 год.53 хв. до службового входу приміщення кафе-бару «Тет-А-Тет» підходить чоловік у темному спортивному костюмі, світлій футболці з написом «California», чорних кросівках, на обличчі чорна захисна маска і як було встановлено, цим чоловіком є ОСОБА_7 ;

- протокол огляду речей від 07 вересня 2020 року, яким зафіксовано огляд слідчим у приміщенні службового кабінету Охтирського ВП ГУНП в Сумській області оптичного диску DVD-4,7 GB, що був наданий старшим слідчим СВ Охтирського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_16 , під час перегляду якого встановлено, що під час слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_7 , останній був вдягнений у світлу футболку з написом «California», мав чорну маску та чорний рюкзак, на лівій кисті у нього є татуювання у вигляді тигру. При порівнянні ОСОБА_7 з особою зображеною на відеозаписах з камер спостереження з місць вчинення злочинів можна стверджувати, що дана особа є ОСОБА_7 , оскільки його одяг та характерні риси збігаються.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував обставин того, що на вищезазначених відео зафіксовано саме його.

Усі вищезазначені докази зібрані у передбаченому законом порядку і сумнівів щодо належності та допустимості у колегії суддів не викликають.

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно ч. 1 ст. 228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 228 КПК України, за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Колегія суддів зауважує, що з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03 вересня 2020 року, який, як зазначає апелянт, є недопустимим та неналежним доказом, вбачається,що потерпіла ОСОБА_11 , у присутності двох понятих, повідомила, що зможе впізнати за наданими фотознімками особу, яка 17 липня 2020 року виходила з кабінету КНП ОМР «Стоматологічна поліклініка» та, більш за все, вчинила крадіжку належних їй грошових коштів. При цьому, вона була попереджена про кримінальну відповідальність, в тому числі, і за завідомо неправдиві показання за ст. 384 КК України та заявила, що саме на фотознімку №2 зображено цю особи, яким виявився ОСОБА_17 .

За таких обставин, вважати, що таке впізнання за фотознімками відбулось без дотримання вищезазначених вимог Закону, підстави відсутні, а доводи обвинуваченого про порушення авторських прав власників художніх творів, з посиланням на те, що фотознімкиінших осіббуло взято в мережі Інтернет без їх дозволу, є взагалі безпідставними та надуманими.

При цьому, за обставин того, що вищезазначеними відеоматеріалами підтверджується те, що ОСОБА_7 заходив у службові приміщення, на яких, у деяких випадках, є табличка з написом «Службове приміщення, стороннім вхід заборонено», ходив по кабінету, заглядав до наявних там сумок та кишень одягу, заглядав у сейф, звідки доставав грошові кошти, які клав до кишені, вважати, що останній умислу на скоєння крадіжки з проникненням до сховища чи іншого приміщення він не мав, а шукав туалет, про що він зазначає в апеляційній скарзі, підстави відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 3 ст. 185 КК України доведена «поза розумним сумнівом», і під час апеляційного розгляду не було здобуто доказів та не встановлено обставин, за яких така кваліфікація дій останнього підлягала б сумніву.

Що стосується доводів обвинуваченого стосовно несправедливості призначеного йому покарання, внаслідок суворості, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст.ст. 50, 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції, з дотриманням вимог вищезазначеного кримінального Закону, було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого злочину, дані, які характеризують його особу, а саме, те що він має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, не одружений, будучи працездатним, не вживає заходів по пошуку роботи, тобто, позбавлений законних джерел існування, неодноразово судимий (16 раз) за вчинення, здебільшого, корисливих умисних злочинів, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність і відсутність психічного розладу, а також, що останній усвідомлював свої дії, правильно розумів фактичні об`єктивні ознаки вчиненого, що його дії були скеровані на умисне, таємне викрадення чужого майна і він розумів що знову скоює суспільно небезпечне діяння та усвідомлював його наслідки.

При цьому, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, які обтяжують покарання - судом встановлено не було. Крім того, було враховано і досудову доповідь, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим.

Саме з врахування вищезазначеного, суд і дійшов висновку, що доцільним буде З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, з посиланням на те, що саме даний вид покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів зауважує, що вважати призначене обвинуваченому покарання суворим, підстави відсутні, оскільки,відповідно санкції ч. 3 ст. 185 КК Українитаке покарання не є максимальним, враховуючи, що за вчинення вказаного злочину передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Інших обставин, які залишились поза увагою суду і не були враховані при вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, апелянтом не наведено і доказів, за яких можливо було вважати достатнім для ОСОБА_7 покарання саме у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі, як зазначає останній в апеляційній скарзі, а несправедливим покарання у виді 4 років позбавлення волі, під час апеляційного перегляду даного провадження, здобуто не було.

При цьому, колегія суддів зауважує, що остаточне покарання було призначено ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Зарічного районного суду Сумської області від 24 січня 2022 року, яким його було засуджено до 3 років позбавлення волі та покарання, призначеного вирокомРоменського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2022 року у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, більш суворим покаранням за цим вироком, у виді 4 років позбавлення волі.

Враховуючи вищезазначене, за результатом апеляційного розгляду, колегія суддів, всупереч доводів апелянта, дійшла висновку, що судом першої інстанції відносно ОСОБА_7 було ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстав для його скасування чи зміни встановлено не було, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 404,405,407,418, 419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4