ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/2458/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/521/24
Категорія: ч.5 ст.111-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11 грудня 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , 1968 року народження, на 60 днів, до 09 лютого 2024 року без визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод. Наголосив, що стороною обвинувачення не доведено належними доказами продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Зазначив, що:

- ОСОБА_8 належним чином продемонстрував належну процесуальну поведінку та небажання переховуватись, коли був звільнений з-під варти, перебував за місцем свого мешкання, повідомив слідчого та прокурора про своє місце перебування, 10 травня 2023 року добровільно з`явився до Дніпровського апеляційного суду, хоча розумів можливу зміну щодо нього запобіжного заходу. Обвинувачений демонстрував свою належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування, сприяв його найскорішому завершенню, під час допитів добровільно надавав свідчення, жодного разу не скористався своїм правом на відмову від їх надання. Також і зараз демонструє своє сприяння найскорішому розгляду кримінального провадження судом. Так. під час судового розгляду виявив бажання першим надати свідчення та надав їх в минулому судовому засіданні, не уникаючи відповідей на жодне з питань сторони обвинувачення та суду;

-до теперішнього часу від свідків не надходило жодних скарг та заяв про здійснення на них впливу з боку ОСОБА_8 в тому числі і під час перебування останнього під заставою. Крім того, свідки сторони обвинувачення буди допитані в судовому засіданні, яке відбулось саме 11.12.2023 до розгляду клопотання прокурора, тому такий ризик перестав існувати;

- ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, має родину, постійне місце мешкання, багато років працював на державній посаді, жодного разу не притягувався до кримінальної та навіть адміністративної відповідальності, що виключає, на думку захисника, наявність ризику вчинити інші кримінальні правопорушення;

-досудове розслідування було проведено неповно, односторонньо та обвинувачення ґрунтується лише на вибіркових допитах 3 свідків. Зауважив. що сторона захисту володіє беззаперечними доказами того, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення;

-положення про не застосування застави не є безальтернативним, та при вирішенні цього питання суд має виходити із положень чт.178 КПК України, та приймати рішення про застосування або не застосування застави на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, повної та всебічної оцінки всіх обставин справи в сукупності;

- ОСОБА_8 має ряд захворювань, які загострились за час його перебування під вартою (6 місяців). Обвинувачений вже тривалий час потребує госпіталізації та надання йому медичної допомоги в умовах медичного стаціонару. Разом із тим, за весь час тримання під вартою йому жодного разу не було надано будь-якої медичної допомоги через відсутність відповідного обладнання, медичних препаратів та відповідних спеціалістів. В свою чергу передача таких препаратів через державну установу виконання покарань блокується адміністрацією установи.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави в межах санкції ч.5 ст.182 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про особисту участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надав, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проводився за відсутності останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, за яке може бути призначено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ національної безпеки, вчиненого в умовах воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання захисника на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Твердження захисника про відсутність ризику впливати на свідків, оскільки вони буди допитані у судовому засіданні 11.12.2023 до розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставними.

Згідно наданої суду інформації, в судовому засіданні суду першої інстанції не був допитаний свідок сторони обвинувачення ОСОБА_9 .

Посилання захисника про те, що ОСОБА_8 має родину, постійне місце проживання, раніше не притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується посилань сторони захисту на наявність у ОСОБА_8 ряду захворювань, які загострились за час перебування останнього під вартою, колегія суддів сприймає критично, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження неможливості у зв`язку із захворюванням знаходитися під вартою.

Посилання захисника на допущені порушення вимог КПК під час досудового розгляду та відсутності доказів вини ОСОБА_8 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухваленні остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання передбачених ст.28 КПК України розумних строків судового розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: