печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі особи, яка подала скаргу, - адвоката ОСОБА_3 , слідчому, якому доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000249 від 17 лютого 2023 року та про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

25.09.2023 в провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга захисника підозрюваної ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 , яку передано слідчому судді ОСОБА_1 27.09.2023 на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, у межах кримінального провадження №0000249 від 17.02.2023, що полягає у неповерненні майна вилученого 22.08.2023 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 22.08.2023 під час проведення обшуку було вилучено майно. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30.08.2023 у справі № 757/38105/23-к було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене 22.08.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим майно підлягає поверненню його власнику.

В судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала та просила задовольнити з викладених в ній підстав.

Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, зазначивши, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13.10.2023 у справі № 757/41313/23-к накладено арешт на вилучені під час проведення обшуку кошти. Разом з тим, дозвіл на вилучення мобільного телефону, на поверненні якого наполягає володілець, надавався слідчим суддею і тому це майно не є тимчасово вилученим.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України здійснювалась фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, заслухавши пояснення представника власника майна та слідчого, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №0000249 від 17.02.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

27.07.2023 ухвалою Печерського районного суду м. Києва задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_4 про проведення обшуку та надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке згідно інформацїі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , та яке фактично використовується ОСОБА_5 , з метою відшукання та вилучення: документів що стали підставою для виділення у власність, реєстрації/перереєстрації прав власності на земельні ділянки у період часу з 01.01.2015 року, а саме довіреності, заяви, свідоцтва, договори, угоди, копії паспортів, ідентифікаційних кодів, рішень про реєстрацію прав власності, документи щодо розробки проектно-технічної документації на земельні ділянки, наказів уповноважених органів про виділення у власність, довідок про оцінку вартості нерухомого майна; чорнових записів, в тому числі реєстраційних журналів, журналів вхідної/вихідної кореспонденції, реєстру для реєстрації нотаріальних дій, журналів обліку реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, примірники документів вчинення нотаріальних дій, документи з використання, зберігання, обігу та звітності щодо спеціальних бланків нотаріальних документів, мобільних телефонів, комп`ютерної техніки (планшети, персональні комп`ютера, моноблоки, ноутбуки тощо), інших цифрових носіїв інформації (диски, флешки, жорсткі диски тощо) на яких може зберігатися інформація, що має значення для досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч. ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Судовим розглядом встановлено, що на вилучене 22.08.2023 майно, а саме:

- грошові кошти в сумі 5 400 доларів США;

- грошові кошти в сумі 5 000 доларів США;

- грошові кошти в сумі 1 000 доларів США;

- грошові кошти в сумі 7 000 євро., на поверненні яких наполягає заявник, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/41323/23-к від 13.10.2023 накладено арешт.

Окрім цього, під час судового розгляду встановлено, що вилучене, відповідно до протоколу обшуку від 22.08.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max» IMEI НОМЕР_1 , на поверненні якого наполягає володілець та яке не охоплюється постановленою ухвалою про арешт вилученого майна від 13.10.2023 за № 757/41323/23-к, підпадає під критерії, визначені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2023 у справі №757/32076/23-к на підставі якої працівниками органу досудового розслідування проведено слідчу дію - обшук.

Відтак, вилучене майно, не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000249 від 17 лютого 2023 року та про зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1