Справа № 138/3147/23
Провадження №11-кп/801/1385/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року,

якою продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 діб по 16 годину 50 хвилин 05 березня 2024 року, з визначенням розміру застави у 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 653800 (шістсот п`ятдесят три тисячі вісімсот) грн. 00 коп. стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, уродженця м. Кишинів Республіка Молдова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України.

07.12.2023 прокурором було заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки не відпали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважають, що цей запобіжний захід занадто суворий, а визначена застава занадто велика. Просили зменшити розмір застави або не визначати її взагалі та обрати менш суворий запобіжний захід.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року продовжено дію застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 діб по 16 годину 50 хвилин 05 березня 2024 року.

Продовжено дію визначеного розміру застави у 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 653800 (шістсот п`ятдесят три тисячі вісімсот) грн. 00 коп., в разі внесення якої обвинуваченого ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно звільнити з-під варти з покладенням на нього, на строк 60 (шістдесят) днів з моменту звільнення з-під варти, обов`язків прибувати до суду за викликом, а також повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Обвинуваченому ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) роз`яснено, що в разі внесення застави та невиконання зазначених обов`язків, які будуть покладені на нього, застава буде звернута в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуватиметься у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Дія ухвали закінчується 05 березня 2024 року о 16 год. 50 хв.

Прийняте рішення мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. На підтвердження винуватості ОСОБА_8 прокурор обґрунтовано посилається на зібрані у ході досудового слідства докази: повідомлення заступника начальника НОМЕР_1 прикордонного загону з оперативно-розшукової діяльності від 08.09.2023 про те, що на кордоні з Республікою Молдова затримано громадян України та громадянина Республіки Молдова, які намагались незаконно перетнути державний кордон з метою ухилення від призову на військову службу; протокол огляду місця події від 08.09.2023, яким встановлено, що на березі річки Дністер неподалік с. Яруга Могилів-Подільського району, поза населеним пунктом між прикордонними знаками 0146 та 0147, виявлено та вилучено надувний човен; протокол затримання на березі річки Дністер підозрюваного у вчиненні злочину ОСОБА_8 від 08.09.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 08.09.2023, який повідомив, що надавав послуги з перевезення громадянам України та відвозив їх в напрямку с. Яруга Могилів-Подільського району; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 08.09.2023 з аналогічними показаннями; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 08.09.2023, який повідомив про обставини виявлення ним громадян України та затримання ОСОБА_8 під час несення служби на узбережжі річки Дністер; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 08.09.2023 з аналогічними показаннями; протоколи допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 від 08.09.2023, які повідомили про намір та спробу незаконного перетину кордону за допомогою молдован; протоколи про адміністративні правопорушення від 08.09.2023 про вчинення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП; повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 09.09.2023; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 09.09.2023, під час якого останній визнав свою вину та надав показання про обставини вчинення ним злочину.

За інкримінований злочин передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 9 років з конфіскацією майна.

Зі змісту клопотання та наявних в матеріалах судового провадження ухвал слідчих суддів випливає, що ризики, які були підставами для застосування запобіжного заходу, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зникли та продовжують існувати.

Так, підставами вважати, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду є те, що він являється громадянином Республіки Молдова та має можливість безперешкодно перетнути державний кордон і переховуватись у сусідній державі. Також останній не одружений, не володіє житлом, у тому числі і на території України. Все це в сукупності свідчить про те, що він, усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує (передбачено максимальне покарання до 9 років позбавлення волі), в умовах дії воєнного стану на території України, перебуваючи на свободі, зможе вільно пересуватися та переховуватися від суду.

Підставами вважати, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення є зухвала поведінка останнього, а саме вчинення злочину в період військового стану в Україні, а тому є підстави вважати, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється з метою матеріального збагачення, в тому числі зважаючи і на відсутність у нього офіційних доходів.

При цьому суд, враховує лист Верховного Суду від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», в якому висловлена позиція, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути не взявши особу під варту. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику втечі.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, є доцільним продовжити строк застосованого по 05.01.2023 відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб з обраним раніше розміром застави, так як більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані, оскільки в даному випадку жодна особа навіть не висловила намір особистої поруки за нього, а особисте зобов`язання та домашній арешт не є дієвими, з огляду на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину та особу останнього.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07.12.2023 стосовно ОСОБА_8 скасувати. Постановити нову ухвалу, якою зменшити суму застави до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ризики переховування від суду, а також ризики впливу на потерпілого й свідків, на думку сторони захисту, відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_8 визнає провину, сприяє слідству, дає покази, щиро розкаюється у вчиненому, раніше не судимий. Жодного доказу на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, прокурор не наводить та не підтверджує. Суд першої інстанції не в повній мірі врахував фактичні обставини, передбачені положеннями ст. 178 КПК України.

На переконання захисника, розмір застави, який визначений судом, є непомірним для обвинуваченого ОСОБА_8 та його родини, оскільки спотворює сутність запобіжного заходу, що призводить до безальтернативності тримання під вартою, через реальну неможливість внесення особою застави. Захисник вказує, що у разі зменшення обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави до розміру, який передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, обвинувачений висловлює бажання перерахувати всю суму застави в межах до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

Пояснення учасників судового розгляду

Захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній, просила її задовольнити та зменшити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави, а також не заперечувала щодо проведення судового розгляду в відсутність обвинуваченого, оскільки вказана позиція була погоджена з обвинуваченим, який не бажає брати участь у апеляційному розгляді, тому в апеляційній скарзі не ставилося питання про його обов`язкову участь.

Прокурор ОСОБА_6 не заперечував щодо проведення судового розгляду в відсутність обвинуваченого, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даний час не зменшилися, продовжують існувати, а зменшення розміру застави не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, оскільки у разі зменшення розміру застави є висока ймовірність того, що обвинувачений покине територію України. Окрім того, прокурор вказав, що обвинувачений не визнає свою вину та не сприяє у встановленні всіх обставин кримінального провадження.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно з ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

За правилами ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Як убачається з рішення суду, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, і обвинувальний акт наразі надійшов до суду першої інстанції.

Відповідно суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу, врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який являється громадянином Республіки Молдова, має можливість безперешкодно перетнути державний кордон і переховуватись у сусідній державі, є не одружений, не володіє житлом, у тому числі і на території України. Все це в сукупності свідчить про те, що обвинувачений, усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує (передбачено максимальне покарання до 9 років позбавлення волі), в умовах дії воєнного стану на території України, перебуваючи на свободі, зможе вільно пересуватися та переховуватися від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення з метою матеріального збагачення, у тому числі зважаючи і на відсутність у нього офіційних доходів.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів встановила, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно доводи захисника про відсутність доказів на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не підлягають задоволенню, оскільки КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії. При цьому, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Так, надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів приходить до висновку, що наявні факти, які оцінив суд першої інстанції, продовжуючи запобіжний захід обвинуваченому, підтверджують те, що обвинувачений ОСОБА_8 має реальну можливість переховуватися від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення з метою матеріального збагачення, у тому числі зважаючи і на відсутність у нього офіційних доходів, тобто здійснити вказані дії у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому, а тому доводи сторони захисту про відсутність ризиків, можуть вказувати лише на те, що їх відсутність була попереджена шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

До того ж, про особливу вагомість встановлених ризиків свідчить і те, що ОСОБА_8 небезпідставно обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України, а саме у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом надання засобів, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, що у свою чергу дозволяє грунтовно припускати сталість протиправної поведінки обвинуваченого і можливість продовження вчинення ним аналогічних злочинів.

При цьому, посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 визнає вину, сприяє слідству, дає покази, щиро розкаюється у вчиненому, раніше не судимий, не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Окрім того, під час апеляційного було встановлено, що обвинувачений не визнає своєї вини та не сприяє у встановленні всіх обставин кримінального провадження.

За таких обставин, обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими.

При цьому, колегія суддів зауважує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Колегією суддів встановлено, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про надмірність визначеного обвинуваченому розміру застави, то вони не заслуговують на увагу, оскільки при вирішенні даного питання судом першої інстанції у відповідності до ст. 182 КПК України було визначено розмір застави, який виходить за межі встановленого максимуму, з урахування тяжкості вчиненого злочину, встановлених ризиків та фактичних обставин інкримінованого кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розмір застави згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися.

Відповідно твердження захисника про те, що обвинувачений висловлює бажання перерахувати всю суму застави в межах до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України, на переконання колегії суддів, є голослівними, оскільки існує ймовірний ризик того, що у разі внесення вказаної суми обвинувачений зможе безперешкодно покинути територію України, оскільки є громадянином іншої держави і на нього не поширюється заборона виїзду з території України

Таким чином, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вважає, що альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у визначеному розмірі зможе стримати обвинуваченого від реалізації ризиків з числа встановлених ст. 177 КПК України, а тому підстав для її зменшення не вбачає.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) - залишити без задоволення.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4