1Справа № 335/4357/23 1-кп/335/630/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
за участю секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.04.2023 за № 0000063, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, військовослужбовця за мобілізацією солдата військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді оператора другого протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки, здобув середню освіту, неодруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_4 , 17 січня 2023 року, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, без поважних причин, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 (місця служби) до 05.05.2023, а саме до моменту прибуття за викликом до Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони.

Таким чином, 17 січня 2023 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, діючи умисно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 та до 05 травня 2023 року обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця тимчасової дислокації військової частини, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не здійснив, за наявності реальної можливості для цього.

В подальшому, 05 травня 2023 року солдат ОСОБА_4 прибув за викликом до Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, тим самим останній закінчив вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, що кваліфікується самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану (в редакції чинній до 26.01.2023).

30.10.2023 з Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 26.10.2023 між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю адвоката ОСОБА_5 , у порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно п. 2 вказаної угоди, ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за обставин, які викладені у обвинувальному акті та у п. 1 угоди, підписанням угоди про визнання винуватості підтверджує факт беззаперечного визнання вини.

Згідно змісту угоди про визнання винуватості, прокурором враховані істотні для кримінального провадження обставини, зокрема, що кримінальне правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , відноситься до категорії тяжких злочинів і шкода злочином завдана лише державним та суспільним інтересам.

Сторони в угоді погодили покарання ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2023 у виді двох місяців арешту, більш суворим за данним вироком, остаточно призначити покарання у вигляді 2-ох років позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України, замінити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні на строк два роки.

Угодою сторін передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні обвинуваченому.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав укладену сторонами угоду та просив її затвердити, призначивши обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, суду пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник обвинуваченого повідомила, що угода підписувалася у її присутності, у суворій відповідності з приписами процесуального закону, згода обвинуваченого на укладення угоди про визнання винуватості була добровільною. З огляду на викладене, захисник просила суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Вивчивши обвинувальний акт, укладену сторонами угоду про визнання винуватості, заслухавши думку учасників провадження, суд доходить наступних висновків.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Судом встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, зокрема його вік, стан здоров`я, а також те, що обвинувачений приймав участь у відсічі збройної агресії РФ проти України, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, суд доходить до переконання, що узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають вимогам ст. 65 КК України, та на переконання суду, є необхідними та достатніми для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Крім того, в строк покарання обвинуваченому суд зараховує попереднє ув`язнення з 08.05.2023.

Речові докази та витрати на залучення експерта у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26.10.2023 між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000063 від 13.04.2023.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за даним вироком та вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2023 року, ОСОБА_4 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 62 КК України, замінити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 08 травня 2023 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 , залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1