1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/7238/23 1-кп/335/382/2024
18 січня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, неодруженого, такого, що неповнолітніх дітей на утриманні не має, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія кулеметного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони, у військовому званні «молодший сержант», що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України,
В судовому засіданні з розгляду вказаного кримінального провадження прокурор ОСОБА_7 в порядку ст. 331 КПК України заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на наступні шістдесят днів без визначення розміру застави.
В обґрунтування клопотання прокурор послався на те, що ризики, які були підставою для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати і не зменшились, а судовий розгляд завершити в межах раніше продовженого строку тримання його під вартою є неможливим з об`єктивних причин, тому сторона обвинувачення вважає за необхідне клопотати про його продовження.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, пославшись на факти і норми права, викладені у ньому.
Підозрюваний ОСОБА_4 зазначив, що не заперечує проти продовження строку тримання під вартою.
Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_5 , зазначив, що пов`язаний думкою підзахисного, але зауважує, що на досудовому розслідуванні ОСОБА_4 був взятий під варту ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя із визначенням застави як умови звільнення з-під варти, і в подальшому строк тримання під вартою був продовжений з визначенням застави. Відтак, при новому продовженні строку тримання під вартою обвинувачений також має право на визначення розміру застави, тоді як прокурор жодним чином не обґрунтував необхідність фактично погіршення стану обвинуваченого.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Раніше, ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2023 щодо ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах даного кримінального провадження, підставою чого було, в тому числі, наявність обґрунтованої підозри.
На розгляд суду передано кримінальне провадження, де ОСОБА_4 є обвинуваченим, тому суд приходить до висновку, що обґрунтована підозра у причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень продовжує існувати, що підтверджуються результатами слідчих дій, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, до видалення до нарадчої кімнати для ухвалення вироку суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Щодо наявності ризиків.
Клопотання про продовження щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під варту обґрунтовується наявністю ризиків, зазначених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що вказані у клопотанні ризики можуть бути підставою для застосування до підозрюваного такого виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким злочином. Ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).
З урахуванням особи обвинуваченого, зокрема того, що він є військовослужбовцем, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, направленого проти встановленого порядку несення військової служби, обґрунтованими є й доводи сторони обвинувачення про те, що у разі незастосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу, останній може переховуватись від суду та впливати на свідків.
Суду не було надано доказів на підтвердження того, ризики, покладені в основу рішення слідчого судді про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, припинили існування або зменшився ступінь їх небезпеки.
Красномовним для суду також є і той факт, що обвинувачений фактично не надав конкретних заперечень проти задоволення.
Водночас суд погоджується з доводами захисника обвинуваченого, що прокурором не наведено доводів і доказів того, що існують підстави для продовження строку тримання під вартою без визначення застави, а тому суд вважає за необхідне визначити її розмір аналогічно тому, що був визначений при обранні цього запобіжного заходу.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 314-316, 372, 376 КПК України, суд
Клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на шістдесят днів, починаючи з 18.01.2024 і по 16.03.2024 включно, з триманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» з правом звільнення під заставу.
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та служби;
- прибувати до слідчого, прокурора або до суду за першою вимогою;
- утриматися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 .
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 чи іншому заставодавцю, відмінному від обвинуваченого, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та наслідки їх невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошений о 12 год. 45 хв. 19.01.2024.

Суддя ОСОБА_1