ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1441/23 Справа № 172/1247/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком приєднано покарання, призначене вироком суду від 29.06.2022 року, визначено остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тобто в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29.06.2022 року, який набрав законної сили 30.07.2022 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначено покарання у виді 850 гривень штрафу.

З метою виконання вироку Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29.06.2022 року працівниками Синельниківського районного сектору №1 філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області 02.08.2022 року ОСОБА_8 направлено повідомлення за "21/3/970-22 з роз`ясненнями положень ч.1 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України, про зобов`язання засудженого сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживаня шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Крім цього, ОСОБА_8 було роз`яснено, що наслідками несплати ним штрафу буде письмове звернення уповноважених осіб Синельниківського районного сектору №1 філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області до ВП №1 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області з метою порушення щодо нього кримінального провадження за ухилення від сплати штрафу за вироком суду.

Вирок Васильківського районного суду від 29.06.2022 року набрав законної сили 30.07.2022 року ОСОБА_8 мав обов`язок сплати штрафу та, як наслідок виконання вироку до 30.08.2022 року.

У зв`язку з умисною бездіяльністю ОСОБА_8 , яка виразилася в ухиленні від сплати штрафу, перебдаченого вищевказаним вироком працівниками Синельниківського районного сектору №1 філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області впродовж серпня 2022 року неодноразово здійснювалися виїзди за місцем мешкання ОСОБА_8 де додатково останньому роз`яснювалось про його обов`язок сплати штрафу у місячний термін та наслідки його несплати.

Однак ОСОБА_8 , усвідомлюючи необхідність сплати штрафу, призначеного вироком суду та маючи реальну можливість його сплатити з моменту набрання вироком законної сили, будучи неодноразово повідомленим про необхідність сплати штрафу та про наслідки за ухилення від покарання у виді штрафу, умисно, протиправно, без поважних на те причин, всупереч інтересам правосуддя в частині забезпечення виконання покарання, не пов`язаного з позбавленням волі не вчинив жодних дій на виконання рішення суду, тим самим ухилився від покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн, у встановлений судом строк.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2023 року змінити в частині призначення покарання з підстави неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з вироку рішення про призначення останньому покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України як зайве, вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 389 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ОСОБА_8 було засуджено вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29.06.2022 року за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який він сплатив 17.01.2023.

Проте, суд першої інстанції у резолютивній частині вироку, призначаючи покарання ОСОБА_8 , застосував положення ст. 71 КК України і до призначеного покарання за новим вироком повністю приєднав покарання, невідбуте обвинуваченим за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29.06.2022, остаточно призначивши покарання у вигляді 1 року обмеження волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор вказав, що якщо на момент вчинення особою нового кримінального правопорушення невідбутою частиною покарання за попереднім вироком було основне покарання у виді штрафу (ст. 53 КК України), яке на час ухвалення нового вироку вже відбуте, порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України, не застосовуються.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру, та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Статтею 71 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю вироків.

Зокрема, ч. 1 ст. 71 КК України передбачено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Разом з тим, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», маючи на увазі, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, в тому числі і невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку ОСОБА_8 засуджено вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29.06.2022 року за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який він сплатив 17.01.2023 року.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції у резолютивній частині вироку, призначаючи покарання ОСОБА_8 застосував положення ст. 71 КК України і до призначеного покарання за новим вироком повністю приєднав покарання, невідбуте обвинуваченим за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29.06.2022 року, остаточно призначивши покарання у вигляді 1 року обмеження волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 року (справа № 243/7758/20) щодо застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України, відповідно до якої, для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:

- перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим - "після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання" за попереднім вироком;

- друга - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Таким чином, якщо на момент вчинення особою нового кримінального правопорушення невідбутою частиною покарання за попереднім вироком було основне покарання у виді штрафу (ст. 53 КК України), яке на час ухвалення нового вироку вже відбуте, порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України, не застосовуються.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що законним, справедливим і таким, що сприятиме його перевихованню та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання за ч. 1 ст. 389 КК України у вигляді 1 року обмеження волі.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, а вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2023 року змінити в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України задовольнити.

Вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2023 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України - змінити в частині призначення покарання.

Виключити з вироку рішення про призначення останньому покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України як зайве, вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 389 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3