УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2023 року м. Запоріжжя
ВСТАНОВИВ:
Під час огляду місця події було вилучено: автомобіль марки «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому знаходяться спиляні колоди дерев породи «Біла акація» в кількості 0,5 кубометрів, бензинова пила помаранчевого кольору з маркуванням «Stihl», моделі «MS 180».
Слідчий вказує, що вилучені легковий автомобіль в якому знаходились спиляні дрова дерева породи «Біла акація» в кількості 0,5 кубометрів, бензинова пила помаранчевого кольору з маркуванням «Stihl», моделі «МS 180», визнані речовими доказами у кримінальному провадженні
Тому з метою збереження речових доказів, враховуючи, що в разі несвоєчасного арешту вилученого майна, зацікавлені особи можуть знищити, зіпсувати, приховати або відчужити майно, яке має важливе значення для встановлення об`єктивних обставин під час проведення досудового розслідування, слідчий просить клопотання задоовльнити та накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення огляду місця події 22.11.2023 року.
Володілець майна ОСОБА_5 27.11.2023 року подав до суду письмові заперечення на клопотання, відповідно до яких просить змінити збереження речового доказу (автомобіля) з території майданчика утримання транспортних засобів ВП на адресу за якою він мешкає: АДРЕСА_1 , а саме передати його йому на відповідальне зберігання без права на відчуження, користування та розпорядження. Вказує, що автомобілем користується з 24.12.2002 року і з цього часу вказаний автомобіль належить йому. Вказаний автомобіль знаходиться на зберіганні в ВП та зберігається на відкритий місцевості. На нього впливають зовнішні фактори у вигляді вітру, дощу, а з настанням зими і снігу, що буде негативно впливати на технічний стан автомобіля, оскільки відділ поліції не має можливості зберігати автомобіль належним чином, тобто в закритому приміщенні.
Зберігання автомобіля за власником, вважає, що не призведе до втрати або будь-якого пошкодження майна та настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Наголошує, що зобов`язується забезпечити належні умови зберігання автомобіля до винесення судом рішення по кримінальному провадженню, враховуючи заборону відчуження, користування та розпорядження вказаним автомобілем.
Заслухавши слідчого, яка підтримала клопотання та просила його задовольнити, враховуючи думку володільця автомобіля, який подав заперечення на клопотання, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що в клопотання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Під час огляду місця події було вилучено: автомобіль марки «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому знаходяться спиляні колоди дерев породи «Біла акація» в кількості 0,5 кубометрів, бензинова пила помаранчевого кольору з маркуванням «Stihl», моделі «MS 180», про що свідчить протокол.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , автомобіль марки «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 , який і здійснював ним керування на момент кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Визнання стороною обвинувачення майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною підставою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З тексту клопотання слідує, що слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб з метою його збереження як речового доказу.
Разом з цим, при розгляді клопотання слідчим не було доведено належним чином той факт, що злочин, передбачений ст. 246 КК України (а саме незаконна порубка дерев у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяла істотну шкоду) був вчинений з використанням даного транспортного засобу саме як знаряддя вчинення злочину, оскільки, на переконання слідчого судді, знаряддям вчинення злочину буде тільки той об`єкт чи річ, без якої даний злочин не можливо вчинити або його невикористання суттєво ускладнить вчинення злочину. В усіх інших випадках відсутні достатні підстави вважати, що такий об`єкт має ознаки знаряддя злочину. В даному ж випадку об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України не передбачає необхідність заволодіння чи розпорядження зрубаними деревами, а для вчинення даного злочину достатньо їх незаконної порубки з завданням такою порубкою істотної шкоди.
Слідчий суддя вважає, з урахуванням встановленого у судовому засіданні зазначити, що згідно науково практичного коментаря до статті 246. Кримінального кодексу України, незаконна порубка дерев і чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду, а також вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах - карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк, з конфіскацією незаконно добутого.
Суспільна небезпечність незаконної порубки лісу полягає в тому, що ці дії завдають шкоди довкіллю в цілому, науково обґрунтованому, раціональному використанню, охороні та відтворенню лісів. Небезпечність даного злочину посилюється і тим, що порубка призводить до ерозії ґрунтів, виснаження річок, погіршення життя людей.
Нормативними актами, які регулюють порядок порубки деревини у лісах, є перш за все ЛК від 21 січня 1994 р. (ВВРУ. - 1994. - № 17. - Ст. 99); Санітарні правила в лісах України, затверджені Постановою КМУ від 27 липня 1995 р. № 555; постанови КМУ «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів» від 23 травня 2007 р. № 761; «Про затвердження Порядку заготівлі другорядних лісових матеріалів і здійснення побічних лісових користувань в лісах України» від 23 квітня 1996 р. № 449; «Про затвердження Правил поліпшення якісного складу лісів» від 12 травня 2007 р. № 724; «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» від 23 липня 2008 р. № 665; «Про розміри компенсації за добування (збирання) та шкоду, заподіяну видам тварин і рослин, занесеним до Червоної книги України» від 1 червня 1993 р. № 399.
Об`єктом злочину є науково обґрунтоване, раціональне використання лісів, їх охорона та відтворення для теперішніх та майбутніх поколінь.
Предметом злочину є ліс на корені, тобто дерева і чагарники у лісах, захисних та інших лісових насадженнях в природному стані (невідділені від коріння), а також у заповідниках, або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах України.
Порубка лісу в містах, селищах, інших населених пунктах (у парках, скверах, садах, на вулиці, на території підприємств, організацій, у пришляхових смугах, а також на сільськогосподарських угіддях, садибах, дачних ділянках тощо) не є предметом цього злочину.
Заготівля поваленого вітром лісу (буреломного) не підпадає під дію цієї статті і розглядається як самоправство (ст. 356 КК). Викрадення вже зрубаної деревини розглядається як злочин проти власності.
Ліс - це сукупність землі, рослинності, в якій домінують дерева та чагарники, тварин, мікроорганізмів та інших природних компонентів, що в своєму розвитку біологічно взаємопов`язані, впливають один на одного і на навколишнє середовище (ст. 1 ЛК).
Лісові насадження - це захисні та інші штучні насадження дерев і чагарників, які в сукупності набувають корисних властивостей дикоростучих лісів. До лісових насаджень відносять: ліси населених пунктів, лісопаркові частини лісів зелених зон, державні лісові захисні смуги, полезахисні лісові смуги, а також захисні лісові насадження на смугах відводу каналів, залізниць і автомобільних доріг.
Заповідники - ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища (преамбула Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).
Території та об`єкти природно-заповідного фонду - природні території та об`єкти (природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища); штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки- пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Інші особливо охоронювані ліси - природні ліси, що мають велику екологічну цінність як унікальні та типові природні комплекси, для збереження сприятливої екологічної обстановки, попередження та стабілізації негативних природних процесів і явищ (Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища»). У таких лісах допускаються тільки рубка з метою догляду; санітарна рубка; рубка, пов`язана з реконструкцією малоцінних молодників і похідних деревостанів, прокладанням просік, створенням протипожежних розливів.
Об`єктивна сторона злочину виражається в незаконній порубці лісу, тобто це всі випадки відділення дерев і чагарників, які знаходяться в лісі, від кореня незалежно від використовуваних засобів і способів (сокира, пилка чи інші предмети).
Порубкою дерев та чагарників у лісах визнається як відокремлення від кореня або викорчовування ростучого чи сухостійкого дерева, чагарника за допомогою спеціальних пристосувань, так і пошкодження, яке припиняє ріст деревостану (наприклад, повалення дерева транспортними засобами, відділення основних гілок від стовбура тощо).
Незаконною є порубка лісу лісозаготівельними організаціями, підприємствами і установами на ділянках, що не призначені для цього, порубка лісу фізичними особами без відповідного дозволу (тобто лісорубного квитка або ордера), або хоча і тими, що мають квиток (ордер), але не на тій ділянці, не в тій кількості, або порубка дерев і кущів не тих порід, на які було дано дозвіл.
ПВСУ звертає увагу судів на те, що кримінальна відповідальність за незаконну порубку лісу настає у випадках, коли остання здійснювалася з порушенням нормативних актів, які регулюють порядок порубки дерев і чагарників, у лісах, захисних та інших лісових насадженнях (якщо при цьому заподіяно істотну шкоду), або в заповідниках чи на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах.
Зокрема, визнається незаконною порубка дерев і чагарників, вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено (див. п. 9 ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10 грудня 2004р. № 17).
Завершеним є злочин, коли дерева зрубані і заподіяна відповідна істотна шкода. Питання про істотність шкоди повинно визначатися в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи (вартість, екологічна цінність, кількість добутого, чи пошкодженого, чи знищеного, а також розмір шкоди, заподіяної довкіллю).
Вирішуючи питання про те, чи є шкода істотною, слід ураховувати не тільки кількісні та вартісні критерії, а й інші обставини, що мають значення для вирішення цього питання (див. п. 5 ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10 грудня 2004р. № 17).
У справах про злочини, відповідальність за які передбачена ст. 246 КК, шкода визнається істотною, коли: були знищені певні види дерев у тій чи іншій місцевості; погіршилися породний склад, якість, захисні, водоохоронні й інші екологічні властивості лісу; виникли труднощі у відтворенні заліснення у певній місцевості; знизилась якість атмосферного повітря; змінились ландшафт місцевості, русло річки; сталась ерозія ґрунту тощо. Якщо внаслідок незаконної порубки дерев, чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях істотна шкода не настала, винна особа за наявності до того підстав несе відповідальність за статтями 64-67 КУпАП.
Порубка дерев і чагарників на територіях, не віднесених до лісового фонду (ст. 4 ЛК), не тягне за собою відповідальності за ст. 246 КК. За наявності відповідних підстав такі дії можуть бути кваліфіковані як крадіжка, самоправство тощо (див. п. 9 ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10 грудня 2004р. № 17).
Заволодіння деревами, зрубаними та підготовленими до складування або вивезення, залежно від обставин справи слід кваліфікувати за відповідними частинами ст. 185 КК або іншими статтями, якими передбачено відповідальність за вчинення злочинів проти власності.
Шкода, заподіяна незаконною порубкою лісу, визначається вартістю незаконно зрубленого дерева і чагарника, їх екологічною цінністю, а також розміром шкоди, заподіяної довкіллю. Шкода, заподіяна незаконною порубкою лісу, обчислюється за таксами, затвердженими постановами КМУ.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.
Суб`єкт - особа, яка досягла 16 років.
Службова особа, що використовує для цього своє службове становище, відповідає за сукупністю злочинів за цією статтею і статтею про злочини у сфері службової діяльності.
Відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Крім того, підставою арешту майна з метою збереження речових доказів згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України є відповідність такого майна, критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, яка в свою чергу встановлює конкретні критерії, за якими майно може бути визнане речовим доказом в справі.
Слідчим не заперечується, що вказаним транспортним засобом дерева не були повалені.
Що ж стосується питання арешту спиляних колод дерев породи «Біла акація» в кількості 0,5 кубометрів, бензинової пили помаранчевого кольору з маркуванням «Stihl», моделі «MS 180», які вилучені в ході проведення огляду місця події від 22.11.2023 року, то вказані речі дійсно можуть бути речовим доказом незаконної порубки дерев у захисних лісових насадженнях, відповідають критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України як предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, а тому мають бути арештовані для їх збереження в якості речового доказу.
За такого клопотання слідчого про арешт майна по кримінальному провадженню підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою ст. 171 КПК, частиною шостою ст. 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Накласти арешт на спиляні колоди дерев породи «Біла акація» в кількості 0,5 кубометрів, бензинову пилу помаранчевого кольору з маркуванням «Stihl», моделі «MS 180», вилучених слідчим в ході огляду місця події 22.11.2023 року та визнаних речовим доказом постановою від 22.11.2023 року.
Заборонити користуватись, розпоряджатися та відчужувати вказане майно до скасування його арешту у встановленому КПК України порядку.
Ухвала в частині арешту майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судом апеляційної інстанції.
Слідчий суддя ОСОБА_1