Провадження № 1-кп/127/1114/23

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0001547 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісниче, Бершадського району Вінницької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно непрацевлаштованого, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, 23.09.2023 приблизно о 17 год 30 хв, керуючи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спринтер», д. н. з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Максимовича в місті Вінниці, помітив на узбіччі проїжджої частини дороги, неподалік будинку № 10, сумочку коричневого кольору барсетку, яка належить раніше незнайомому ОСОБА_6 та яку останній втратив з власної необережності. В цей час у ОСОБА_4 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаної барсетки з наявним у ній майном.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_4 зупинив автомобіль поряд з будинком № 10 по вул. Максимовича та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючих настання негативних наслідків, з метою власного незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, з узбіччя проїжджої частини дороги підняв вказану барсетку коричневого кольору, яка не представляє для потерпілого матеріальної цінності, всередині якої знаходився гаманець чорного кольору з написом «VOODLAND», який також не представляє для потерпілого матеріальної цінності, у якому, в свою чергу, знаходились грошові кошти в сумі 15500,00 грн, посвідчення водія серії НОМЕР_2 та паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , видані на ім`я ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_4 залишив місце вчинення злочину, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 15500,00 грн.

Крім того, знайшовши за вищевикладених обставин зазначену барсетку, ОСОБА_4 , сівши до свого автомобіля, оглянув її вміст та виявив документ, а саме паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_4 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного документу, з метою його подальшого використання в особистих цілях.

В подальшому, ОСОБА_4 , реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел на викрадення паспорта громадянина України, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, таємно, переконавшись, що його дії непомітні для власника, дістав з гаманця паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_6 та залишив його при собі. Заволодівши вказаним паспортом, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім того, за аналогічних обставин, ОСОБА_4 заволодів посвідченням водія серії НОМЕР_2 , виданим на ім`я ОСОБА_6 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями, свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини їх скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Також повідомив, що у зв`язку із зайнятістю по роботі не мав часу відшукати власника цього майна. Шкодує, що не віддав тоді знайдені речі до поліції. Наразі потерпілому всі грошові кошти повернув. Просив суд його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження без його участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, викрадене майно йому повернуте, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінальних правопорушень, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та визначені обвинуваченням обставини їх вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25 від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03 від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії по першому епізоду вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану; по другому та третьому епізодах за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (ч. 4 ст. 185 КК України відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, а ч. 3 ст. 357 КК України кримінальними проступками); особливості й обставини вчинення кримінальних правопорушень (вчинені в умовах воєнного стану); особу обвинуваченого (раніше несудимий, самостійно виховує малолітню дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває).

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінальних протиправних діянь, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень полягає в тому, що в момент затримання обвинувачений відразу ж зізнався у вчиненому та повідомив про всі обставини вчинення цих кримінальних правопорушень.

Відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі полягає в поверненні потерпілій особі викраденого майна.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, не зменшують їх суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

За вищевикладених обставин, суд, проаналізувавши поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме: визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора, дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, а за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на певний строк. При цьому остаточне покарання слід призначити з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Початок іспитового строку обвинуваченому необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження не обирався.

Процесуальні витрати на залучення експертів в даному кримінальному провадженні відсутні.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 185, 357 КК України, ст. ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2023 по справі № 127/32660/23 на речі вилучені в ході огляду 20.10.2023, а саме: шкіряний гаманець чорного кольору з написом «VOODLAND»; посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 ; паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню № № 0001547, а саме:

-шкіряний гаманець чорного кольору з написом «VOODLAND»; посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 ; паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 повернути власнику.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: