Справа № 202/9737/23
Провадження № 1-кп/202/894/2023
УХВАЛА

Іменем України

04 грудня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання захисника у кримінальному провадженні № 0000147 від 31.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_9 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358 КК України,-

за участю учасників судового розгляду:

прокурора ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11 , її представника адвоката ОСОБА_12

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_19 ,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська перебуває зазначене кримінальне провадження.

15 листопада 2023 року до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_18 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у вказаному кримінальному провадженні.

1.Заявлені вимоги та їх обґрунтування.

У своєму клопотанні сторона захисту просить:

-скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дріпропетровської області від 18.11.2022 року на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 в частині заборони права розпорядження та користування;

-скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дріпропетровської області від 09.11.2022 року на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_2 в частині заборони права розпорядження та користування;

повернути ОСОБА_5 транспортні засоби, свідоцтва про реєстрацію, ключі від транспортних засобів, поліси страхування.

В обґрунтування вказаного клопотання захисник вказує на низку порушень, які були допущені слідчим суддею під час накладення арешту на автомобілі, на практику Верховного Суду, на практику Європейського суду з прав людини, зазначає, що прокурор не надав належних, допустимих та достовірних доказів винуватості ОСОБА_5 у вчинені будь-якого злочину, жодних доказів причетності його підзахисного до кримінального правопорушення прокурором не надано, а тому відпадає необхідність подальшого арешту і позбавлення обвинуваченого права користуватись таким арештованим майном.

2.Позиції сторін у судовому засіданні

У судовому обвинувачений та його захисник у повному обсязі підтримали доводи заявленого клопотання і просили його задовольнити. Захисник наголосив, що будь-яка конфіскація майна ОСОБА_5 призначена не може бути, оскільки обвинувальний вирок у цій справі ухвалити неможливо з огляду на результати судового розгляду у цьому кримінальному провадженні, а тому у забезпеченні такої конфіскації за рахунок відповідного автомобіля потреби більше немає.

Прокурор проти задоволення вказаного клопотання заперечував, вважаючи, що будь-яких підстав для скасування арешту із зазначеного майна немає. Додатково зазначив, що заборона користування цим майном обумовлена ризиком його втрати з огляду на можливість відчуження відповідних автомобілей.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов таких висновків.

3.Оцінка та висновки суду.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе лише за таких умов:

- вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба;

- вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

У своєму клопотанні захисник, в інтересах обвинуваченого просить скасувати арешт майна в частині заборони распорядження та користування ним покликаючись на те, що під час досудового розслідування слідчим суддею було необґрунтовано накладено арешт на майно обвинуваченого,а на час розгляду у застосуванні такого обмеження його права відпала потреба, а тому, з огляду на принцип диспозитивності, суд має встановити наявність або відсутність лише вказаної підстави для скасування арешту.

Судом встановлено, що у межах даного кримінального провадження, ухвалою слідчих суддів у кримінальному провадженні № 0000147 від 31.08.2020 року було накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_5 зокрема, на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 та на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до змісту зазначених ухвал встановлено, що майно, на яке накладався арешт, належить ОСОБА_5 , який обґрунтовано підозрювався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України санкції статей 255 та 191 ч.4 КК передбачають обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З огляду на це, слідчий суддя, керуючись ч. 5 ст. 170 та ч. 2 ст. 173 КПК України, встановивши, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на його майно з метою забезпечення подальшої конфіскації майна як виду покарання, передбаченого за інкримінований йому злочин.

Враховуючи мету і підставу арешту, а також доводи учасників судового засідання, суду необхідно з`ясувати, чи відпала подальша потреба в утриманні зазначеного майна із забороною для власника користування ним для забезпечення можливої конфіскації як виду покарання.

Загалом суд відзначає, що потреба у забезпечені можливої конфіскації майна як виду покарання зберігається до моменту винесення вироку у відповідному кримінальному провадженні, яке здійснюється відносно особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, за який передбачено такий вид покарання.

У контексті доводів сторони захисту, суд відзначає, що питання щодо винуватості чи невинуватості особи вирішується виключно вироком суду і не може бути предметом розгляду в межах клопотання про скасування арешту, з огляду на що відповідні доводи сторони захисту щодо його непричетності до злочину є нерелевантними, а висновки про неможливість застосування до нього відповідного виду покарання - передчасними.

Разом з тим, суд звертає увагу, що з моменту позбавлення обвинуваченого усіх правомочностей власника, в т.ч. і права користування відповідними автомобілями, пройшло більше року, розгляд кримінального провадження перебуває на стадії оголошення обвинувального, з огляду на обсяг висунутого обвинувачення та значну складність справи, вона потребує тривалого часу для її судового розгляду і відповідно такий тривалий строк позбавлення права користування автомобілями має бути об`єктивно виправданий завданнями кримінального провадження та збалансований з правами та інтересами власника відповідного майна.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Частиною 11 статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Під час розгляду цього клопотання судом не встановлено обставин, які б підтверджували, що незастосування заборони або обмеження користування автомобілями призведе до наслідків, про які йде мова в ч.11 ст.170 КПК України. Натомість, враховуючи, що автомобілі не були вилучені у власника перебували і перебувають у його володінні, суд переконаний, що подальша заборона користування таким майном є недоцільною, а тому арешт в цій частині підлягає скасуванню.

Інші вимоги клопотання про розпорядження автомобілями не можуть бути задоволені з огляду на те, що розпорядження передбачає і відчуження майна, що, у разі визнання обвинуваченого винним за статтями КК, які передбачають конфіскацію майна і застосування такого покарання може призвести до неможливості виконання покарання і забезпечення подальшої конфіскації майна як виду покарання, передбаченого за інкримінований йому злочин.

Керуючись ст. ст. 7, 22, 170-174, 372, 392 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_18 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у вказаному кримінальному провадженні-- задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дріпропетровської області від 18.11.2022 року на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 в частині заборони права користування . Залишити заборону відчуження та розпорядження вказаним майном.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дріпропетровської області від 09.11.2022 року на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_2 в частині заборони права користування. Залишити заборону відчуження та розпорядження вказаним майном.

Повернути ОСОБА_5 транспортні засоби, свідоцтва про реєстрацію, ключі від транспортних засобів, поліси страхування.

Попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність, передбачену ст.388 КК України, за незаконні дії щодо майна на яке накладено арешт.

У іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий ОСОБА_20