ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/844/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/47/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Козівського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заліски Жидачівського району Львівської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 процесуальні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та навчання чи роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Питання щодо арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат вирішено.

Згідно вироку, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення за таких обставин: 09.08.2021 близько 07 год. 25 хв., керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ TF69YO», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою М-30 сполученням «Стрий - Умань - Дніпро -Ізварине (через міста Вінницю і Кропивницький)» у напрямку м. Тернопіль Тернопільської області, перебуваючи на 112 км + 50 м цієї автодороги поблизу смт. Козова Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_7 порушив вимоги абз.1 ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», відповідно до яких учасники дорожнього руху зобов`язані неухильно дотримуватись вимог цього Закону та Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001(далі - Правила).

Так, в силу дії абз.2 ч.5 ст.14 цього Закону учасники дорожнього руху повинні створювати безпечні умови для дорожнього руху та не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди громадянам.

Також, згідно із п.11.3 Правил на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Крім того, з огляду на вимоги п.1.5, пп. «б», «д» п.2 Правил водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, а також не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху та здоров`ю громадян.

Відповідно до п.п. 12.1, 12.3 Правил під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а у разі виникнення небезпеки для руху - вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

При цьому, згідно із пп. «б» п.12.9 Правил водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, визначену на ділянці дороги відповідними знаками.

Проте ОСОБА_7 , всупереч наведених вимог законодавства України про дорожній рух, 09.08.2021 близько 07 год 25 хв, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ TF69YO», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись із швидкістю не менше 60 км/год автодорогою М-30 сполученням «Стрий - Умань - Дніпро -Ізварине (через міста Вінницю та Кропивницький)» у напрямку м.Тернопіль, перебуваючи поблизу смт. Козова Тернопільського району Тернопільської області на 112 км + 50 м цієї автодороги, максимальна швидкість на якій обмежена до 50 км/год, будучи неуважним, не врахував дорожньої обстановки та не обрав дозволеної і безпечної швидкості руху, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 21013», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався назустріч по своїй смузі руху.

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження - закриту травму правого колінного суглоба у вигляді перелому правого наколінка, що у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до тілесного ушкодження середньої тяжкості.

За таких обставин, порушення водієм ОСОБА_7 вимог абз. 1, 2 ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 1.5, 2 (пп. «б», «д»), 11.3, 12.1, 12.3, 12.9, 12.10 Правил перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок Козівського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2023 року скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не доведеністю винуватості ОСОБА_7 . Свої вимоги мотивує тим, що вказаний вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема захисник стверджує, що:

суд першої інстанції при наданні оцінки доказам не врахував те, що в матеріалах справи відсутні переконливі та беззаперечні докази вини ОСОБА_7 , які би перебували в причинному зв`язку з виникненням даної дрожньо-транспортної пригоди та її наслідками; приймаючи докази сторони обвинувачення та відхиляючи доводи сторони захисту, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував та не мотивував відхилення ним доводів захисника щодо недопустимості доказів та неможливості застосування доктрини плодів отруєного дерева за практикою Європейського суду; суд першої інстанції з достатньою повнотою не перевірив доводи захисника, не провів ретельного аналізу і оцінки обставин та доказів, на які посилався захисник; в порушення норм процесуального права, суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідка, який зазначив, що до приїзду працівників поліції було змінено місце розташування транспортних засобів після їх зіткнення;

протокол огляду місця ДТП від 09 серпня 2021 року, з доданими до нього схемою та фототаблицею не можуть вважатися допустимим доказом, оскільки вони оформлені всупереч вимогам КПК та містять не повну і суперечливу інформацію;

протокол слідчого експерименту в матеріалах провадження відсутній;

внаслідок недопустимості протоколу огляду від 09 серпня 2021 року відповідно до практики ЄСПЛ є недопустимими похідні від цього протоколу докази, а саме усі висновки експертів, які складено на підставі наданих матеріалів кримінального провадження; висновок експерта від 31 серпня 2021 року за №СЕ-19/120-21/8268-ІТ судової транспортно-трасологічної експертизи не в повній мірі встановлює механізм ДТП, так як експерт зазначив, що в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та у додатку до нього (схемі) не зафіксовано слідів, що залишені цими транспортними засобами, які б свідчили про їх рух безпосередньо перед моментом зіткнення;

висновок експерта від 25 серпня 2021 року за №СЕ-19/120-21/8261-ІТ не може слугувати доказом вини ОСОБА_7 , так як лише містить висновки, щодо технічного стану автомобіля "ВАЗ 21013";

висновок експерта від 25 серпня 2021 року за №СЕ-19/120-21/8262-ІТ не може слугувати доказом вини ОСОБА_7 , так як містить інформацію про технічний стан автомобіля на момент експертного дослідження. Експертом не надано відповіді на всі запитання;

висновок експерта від 09 вересня 2021 року за №СЕ-19/120-21/8265-АВ не доводить вину ОСОБА_7 , оскільки містить лише припущення щодо можливого розміру матеріального збитку завданого власнику автомобіля "ВАЗ 21013", що є неприпустимим;

висновок експерта від 28 вересня 2021 року за №СЕ-19/120-21/9794-ІТ не доводить вини ОСОБА_7 так як не містить висновків про порушення ПДР останнім, які б призвели до ДТП та даних про причинно-наслідковий зв`язок;

висновок експерта від 31 серпня 2021 року №830 щодо тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого є недопустимим доказом, так як він складений без встановлення особи, відносно якої проводилась експертиза, та без огляду та присутності особи відносно якої складено висновок відносно іншої особи.

Від прокурора та потерпілого апеляційні скарги на вказаний вирок не були подані, а також від них не надходило до апеляційного суду письмових заперечень на апеляційну скаргу захисника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

пояснення обвинуваченого та доводи його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав і просили оскаржений вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого і вичерпанням можливості їх отримати;

прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги за її безпідставністю;

перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження, колегія суддів з`ясувала наступне.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що судовий розгляд даного провадження місцевим судом проведено повно та всебічно. Суд першої інстанції дослідив усі надані сторонами кримінального провадження докази, перевірив усі обставини, що можуть мати значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження, за обставин, викладених у вироку, належним чином мотивований та ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах. Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України є правильною.

Так, вина ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у встановленому порядку, дослідженими у судовому засіданні та проаналізованими судом першої інстанції доказами, яким суд дав належну оцінку, а зокрема такими:

показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні підтвердив, що 09.08.2021 їхав на роботу в м. Бережани і близько 07:20 на на смугу його руху виїхав автомобіль під керуванням обвинуваченого і відбулось лобове зіткнення на крайній правій смузі в напрямку руху на м. Бережани. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження - розбито колінну чашечку, в зв`язку з чим йому був прооперований;

показаннями свідка ОСОБА_10 , який підтвердив, що 09.08.2021 о 08:00 ОСОБА_9 повідомив йому про ДТП. Коли він приїхав, то автомобілі знаходилися на смузі руху в напрямку в м. Бережани. Зі згоди ОСОБА_7 автомобіль ОСОБА_9 відтягнули бо він заважав руху. Автомобіль ОСОБА_7 не пересували. Після цього приїхала поліція і склала схему місця ДТП. Зі сторони обвинуваченого зауважень до схеми не було;

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.08.2021 зі схемою пригоди та фото таблицями до протоколу, згідно яких огляд проведено на ділянці 112 км + 50 м автодороги «Стрий - Умань - Дніпро -Ізварине (через міста Вінницю і Кропивницький)» (з врахуванням постанови про виправлення описки), в присутності обвинуваченого ОСОБА_7 та понятих, в яких відображено розташування автомобілів та зафіксовано характер отриманих ними пошкоджень (т. 2 а.с. 70-84);

висновком експерта №830 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, відповідно до якого у потерпілого діагностовано закриту травму правого колінного суглоба у вигляді перелому наколінка, утворення якого в салоні автомобіля за обставин дорожньо-транспортної пригоди 09.08.2021 не виключається. Виявлена у ОСОБА_9 травма правого колінного суглоба належить до тілесного ушкодження середньої тяжкості (т. 2 а.с. 94-96);

висновком експерта №СЕ-19/120-21/8268-ІТ Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 31.08.2021, відповідно до якого зіткнення автомобіля «ЗАЗ TF69YO» та автомобіля«ВАЗ 21013» у поперечному напрямку відносно елементів автодороги «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка» відбулося на смузі руху в напрямку до м. Бережани, тобто на смузі руху автомобіля ВАЗ (т. 2 а.с. 109-123);

висновком експерта №СЕ-19/120-21/9794-ІТ Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.09.2021, відповідно до якого установлено, що саме невідповідність дій водія « ОСОБА_11 », тобто ОСОБА_7 п.12.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП (т. 2 а.с. 213-221).

Встановлені на підставі зазначених та інших досліджених в ході судового розгляду матеріалів обставини, які наведені в оскарженому вироку, узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у порушенні водієм ОСОБА_7 вимог абз. 1, 2 ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 1.5, 2 (пп. «б», «д»), 11.3, 12.1, 12.3, 12.9, 12.10 Правил дорожнього руху, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки такий висновок ґрунтується на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин кримінального провадження, що підтверджено доказами, перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх достатності та взаємозв`язку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Таким чином, висновки суду про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені під час судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол огляду місця ДТП від 09 серпня 2021 року, з доданими до нього схемою та фототаблицею не можуть вважатися допустимим доказом, були предметом оцінки суду першої інстанції і вмотивовано та обґрунтовано відхилені ним з викладенням у вироку належних мотивів. Зокрема місцевий суд зазначив, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч.1 ст.63 Конституції України).

Вирішуючи питання щодо неповноти протоколу огляду та доданої до нього схеми, то зазначені стороною захисту недоліки жодним чином не зачіпають реалізацію обвинуваченим права на захист чи інші його права і свободи та не впливають на справедливість судового розгляду.

Також, суд першої інстанції зазначив, що протокол огляду місця події не міг бути підписаний потерпілим, так як останній був госпіталізований і не був присутній при огляді місця події працівниками поліції, що підтверджується показами самого потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 та копіями медичної документації.

Окрім того, місцевий суд правильно зазначив, що підставою для заявлення стороною захисту клопотання про визнання судом доказів недопустимими є якість змісту документів, складених у ході процесуальних дій, яка підлягає оцінці в порядку ст.94 КПК України. Натомість жодних із визначених законом обставин для визнання доказів недопустимими стороною захисту не наведено і в ході судового розгляду не встановлено жодних порушень прав ОСОБА_7 , гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку із викладеним, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив наведені аргументи сторони захисту щодо визнання доказів недопустимими.

Також, колегія суддів зазначає, що протокол огляду місця події від 09 серпня 2021 року, з доданими до нього схемою та фототаблицею складений відповідно до вимог ст.237 КПК за участю ОСОБА_7 як водія-учасника ДТП і містить відомості, визначені ст.110 КПК, в тому числі місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію; всіх осіб, які були присутні під час проведення процесуальної дії; інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; відомості про вилучені речі - автомобілі; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу і їх підписи. При цьому, як видно зі змісту протоколу ОСОБА_7 не висловив жодних зауважень і доповнень до письмового протоколу чи доданої до нього схеми ДТП.

Крім того, перевіркою матеріалів справи встановлено, що з доданої до цього протоколу фототаблиці з 22 фотографій, на яких зафіксовано обстановку на місці ДТП, не вбачається жодних істотних суперечностей з даними складеної схеми ДТП. Апеляційна скарга також не містить відомостей про такі суперечності, а доводи сторони захисту в цій частині не містять вказівок на конкретні обставини, які мають значення для встановлення наявності чи відсутності в діях водіїв порушення ПДР, а стосуються виключно невідповідності даних схеми усім вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не вбачає жодних підстав для висновку про те, що протокол огляду місця події від 09 серпня 2021 року, з доданими до нього схемою та фототаблицею мав бути визнаний належними та недопустимими доказами. Тому доводи захисника про те, що внаслідок недопустимості протоколу огляду від 09 серпня 2021 року відповідно до практики ЄСПЛ є недопустимими усі похідні від цього протоколу докази,в тому числі усі висновки експертів, суд апеляційної інстанції оцінює критично.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано з наведенням належних і достатніх мотивів відхилив доводи сторони захисту про те, що висновок експерта від 25 серпня 2021 року за №СЕ-19/120-21/8261-ІТ не може слугувати доказом вини ОСОБА_7 , так як лише містить висновки, щодо технічного стану автомобіля "ВАЗ 21013", зазначивши у вироку про те, що проведення такої експертизи було необхідне для з`ясування чи не сталася ДТП з причин несправності транспортного засобу.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, а тому доводи захисника про те, що висновок експерта від 25 серпня 2021 року за №СЕ-19/120-21/8261-ІТ не може слугувати доказом вини ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції оцінює критично.

Із тих же підстав, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження апелянта про те, що не може слугувати доказом вини ОСОБА_7 висновок експерта від 25 серпня 2021 року за №СЕ-19/120-21/8262-ІТ, який містить інформацію про технічний стан автомобіля на момент експертного дослідження, так як проведення такої експертизи було необхідне для висновку про наявність чи відсутність вини обвинуваченого і з`ясування причин ДТП, а саме чи не сталася вона через несправності транспортного засобу "ЗАЗ LanosTF69YO". Також, не відповідають дійсності доводи апелянта про те, що експертом не було надано відповіді на всі запитання, так як вбачається із наявного у матеріалах справи висновку експерта від 25 серпня 2021 року за №СЕ-19/120-21/8262-ІТ, на вирішення судової експертизи були поставлені шість запитань, на які експертом надано вичерпні та обґрунтовані відповіді (т.2 а.с.139-146).

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_7 про неповноту висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 31 серпня 2021 року за №СЕ-19/120-21/8268-ІТ, оскільки за результатами її проведення експертами в повній мірі встановлено механізм даної ДТП. Зокрема щодо місця зіткнення автомобілів, яке має значення для висновку про порушення вимог Правил дорожнього руху у висновку чітко зазначено, що зіткнення автомобіля «ЗАЗ TF69YO» та автомобіля «ВАЗ 21013» відбулося:

у поперечному напрямку відносно елементів автодороги «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка» на смузі руху в напрямку до м. Бережани, тобто на смузі руху автомобіля ВАЗ;

повздовжньому напрямку, у місці, що безпосередньо передує сліду «… пошкодження асфальтобетонного покриття у вигляді лінії (подряпини)…» зафіксованого у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та у додатку до нього (схемі) під умовним позначенням №4, якщо переміщатись у напрямку руху автомобіля ВАЗ (т.2 а.с. 109-123).

Не ґрунтуються на положеннях ст.ст.86,87 КПК України доводи апеляційної скарги про недопустимість результатів зазначеної експертизи через те, що в протоколі огляду місця ДТП та додатку до нього не зафіксовано слідів, що були залишені транспортними засобами (сліди тертя, кочення, гальмування та ін.) які би свідчили про їх рух перед зіткненням.

Крім того, як зазначив експерт у вказаному висновку через відсутність такої слідової інформації була перешкодою лише для встановлення кутового розташування транспортних засобів відносно елементів дороги. Однак, це жодним чином не було перешкодою для визначення місця зіткнення, яке знаходиться на смузі руху автомобіля потерпілого.

Перевіряючи доводи захисника щодо скасування вироку суду через відсутність протоколу слідчого експерименту в матеріалах провадження, то колегія суддів зазначає, що як видно з матеріалів цього провадження в судовому засіданні сторона захисту не заявляла клопотання про проведення слідчих дій під час судового провадження з передбачених ст.333 КПК України підстав.

Під час досудового розслідування відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, який є самостійним у своїй процесуальній діяльності. При цьому, згідно ч.3 ст.93 КПК України, зокрема, сторона захисту, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч.1 ст.240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Тобто, за вимогами вказаної вище норми процесуального закону проведення цієї слідчої дії не є обов`язком для органів досудового слідства.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що сторона захисту не була обмеженою в праві ініціювати ті слідчі дії, про непроведення яких вона вказує в апеляційній скарзі. Однак, як видно з матеріалів провадження стороною захисту під час досудового розслідування і судового розгляду не було заявлено клопотань про проведення слідчого експерименту, а навпаки обвинувачений в судовому засіданні відмовився надавати показання на підставі ст.63 Конституції України.

Враховуючи наведене, скасування оскаржуваного вироку з тих підстав, що протокол слідчого експерименту в матеріалах провадження відсутній, суд апеляційної інстанції оцінює критично.

Надуманими є твердження захисника про те, що висновок експерта від 28 вересня 2021 року за №СЕ-19/120-21/9794-ІТ не доводить вини ОСОБА_7 так як не містить висновків про порушення ПДР останнім, які б призвели до ДТП та даних про причинно-наслідковий зв`язок, оскільки із вищевказаного висновку вбачається, що саме невідповідність дій водія « ОСОБА_11 », тобто ОСОБА_7 п.12.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП (т.2 а.с.213-221).

Доводи захисника про те, що висновок експерта від 09 вересня 2021 року за №СЕ-19/120-21/8265-АВ щодо можливого розміру завданого потерпілому матеріального збитку не доводить вину ОСОБА_7 не є підставою для скасування вироку, оскільки відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що висновок експерта від 31 серпня 2021 року №830 щодо тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого є недопустимим доказом, так як він складений без встановлення особи, відносно якої проводилась експертиза, та без огляду та присутності особи відносно якої складено висновок відносно іншої особи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 17 січня 1995 року №6, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за № 255/791, в необхідних випадках судово-медичний експерт може використовувати відомості досліджень, що проводяться із залученням відповідних спеціалістів, не обстежуючи потерпілого особисто. У цих випадках у висновках експерта (акті) зазначається: де, коли і ким досліджувався потерпілий, які відомості при цьому встановлені і яких висновків дійшов спеціаліст. Підсумки складаються експертом з урахуванням вказаних результатів, що викладені письмово.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вважає порушенням вимог КПК проведення судово-медичної експертизи за медичними документами без безпосереднього огляду потерпілого ОСОБА_9 .

Також, оцінюючи доводи сторони захисту щодо проведених в цьому провадженні експертних досліджень, апеляційний суд приходить до висновку, що усі висновки експертів належно аргументовані з наукової точки зору, відповідають фактичним обставинам справи та іншим зібраним доказам, а тому немає підстав сумніватися в їх достовірності.

Суд першої інстанції належним чином дослідив висновки експертиз та інші докази, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх достовірності, а тому місцевий суд правильно обґрунтував ними свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно, з дотриманням вимог ст.94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини кримінального провадження, та правильно оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для вирішення питання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини підтверджуються належними і допустимими доказами, які в сукупності поза розумним сумнівом підтверджують, що ОСОБА_7 порушив Правила дорожнього руху і внаслідок чого спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містить таких доводів, які би спростували правильність висновків суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення. Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які би давали підставу для зміни або скасування судового рішення, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин, судова колегія вважає вирок місцевого суду обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Козівського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2023 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді