Справа № 541/3823/23
Провадження № 1-кс/541/23/2024
У Х В А Л А

09 січня 2024 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , користувача майна ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миргород матеріали клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 10.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 10.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 09.08.2023 до ЧЧ ВП №1 (м. Світловодськ) надійшло повідомлення від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,( НОМЕР_1 ) про те що, 09.08.2023, близько 18:40 години, невідома особа зламавши сторінку рідного брата ОСОБА_8 , через інтернет мережу «Інстаграм», шляхом обману, заволоділа грошовими коштами в сумі 5000 гривень, які ОСОБА_7 перерахувала зі своєї банківської картки АТ «Приватбанк» НОМЕР_2 на банківську картку АТ «Райфайзенбанк» НОМЕР_3 , чим спричинила останній матеріальну шкоду на вищевказану суму.

08.11.2023 до Миргородського РВП надійшло повідомлення про те, що в середині вересня 2023 року студент 4 курсу Хомутецького фахового коледжу ОСОБА_5 шляхом обману особистим майном (паспортом, ідентифікаційним кодом) ОСОБА_9 за допомогою яких оформив кредит в "ІЗІ банку" на суму 5000 гривень.

08.11.2023 до Миргородського РВП надійшло повідомлення про те, що в середині вересня 2023 року студент 4 курсу Хомутецького ФК ОСОБА_5 шляхом обману заволодів особистими даними ОСОБА_9 з метою оформлення кредиту в "Монобанку" на суму 5000 гривень.

08.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якої є ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та в якій фактично проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Хуавей Y5» (IMEI 1: НОМЕР_4 ; IMEI 2: НОМЕР_5 ), який належить ОСОБА_5 ; мобільний телефон марки «IPHONE 6S plus» із SIM-картою «Київстар» НОМЕР_6 (IMEI 1: НОМЕР_7 ; IMEI 2: НОМЕР_8 ), який належить ОСОБА_5 ; ноутбук марки «Asus» модель «Х54С» із номером С6N0AS05921322В, який належить ОСОБА_4 та користується яким ОСОБА_5 .

Постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 08.01.2024 вилучене у ході обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

Оскільки у кримінальному провадженні є достатньо даних вважати, що тимчасово вилучене майно є доказом вчинення кримінальних правопорушень, і відповідає вимогам ст. 167 КПК України, з метою збереження речових доказів, а також запобігання можливості їх приховування, знищення, пошкодження, псування, втрати, передачі, пересування, відчуження, прокурор просить накласти арешт на вищевказане майно.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання, просила його задовольнити.

ОСОБА_6 в судовому засідання заперечувала проти задоволення клопотання, вказала, що речі, які були вилучені під час обшуку, не були зазначені в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку, крім того, вилучені речі є особистим майном матері ОСОБА_5 - ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що мобільний телефон «Хуавей Y5» і ноутбук належать матері і він ними користувався, оскільки його мобільний телефон був вилучений раніше працівниками поліції.

ОСОБА_4 суду пояснила, що мобільні телефони і ноутбук належать їй, але ними користувався син ОСОБА_5 , телефон марки «IPHONE 6S plus» вона придбала 31.12.2023 у свого родича і користувалася ним тільки вона, а її син ним не користувався.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Клопотання подане прокурором в строки, передбачені ч.5 ст. 171 КПК України.

Судом встановлено, що СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0000231 від 10.08.2023 року за ч. 1,2 ст. 190 КК України.

08.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якої є ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та в якій фактично проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході обшуку виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Хуавей Y5» (IMEI 1: НОМЕР_4 ; IMEI 2: НОМЕР_5 ), який належить ОСОБА_5 ; мобільний телефон марки «IPHONE 6S plus» із SIM-картою «Київстар» НОМЕР_6 (IMEI 1: НОМЕР_7 ; IMEI 2: НОМЕР_8 ), який належить ОСОБА_5 ; ноутбук марки «Asus» модель «Х54С» із номером С6N0AS05921322В, який належить ОСОБА_4 та яким користується ОСОБА_5 .

Постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 08.01.2024 дані речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та визначено їх місце зберігання: камеру зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зважаючи на сукупність наявних доказів, прокурор у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане майно (речі) з тих підстав, що вони є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що вказане вище майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин, їх арешт забезпечить їх зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, судових експертиз. Таким чином, арешт на це майно з підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна і не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження майном, з метою запобігання знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні суспільні інтереси переважають принцип мирного володіння майном.

При цьому суд не приймає до уваги посилання адвоката, що вилучене в ході обшуку майно належить ОСОБА_4 , оскільки даний факт об`єктивними доказами не підтверджено (квитанцій, чеків та іншого) суду не надано. Пояснення ОСОБА_4 слідчий суддя оцінює критично, оскільки остання є матір`ю ОСОБА_5 - особою зацікавленою у справі.

З метою повного та всебічного проведення розслідування, існує необхідність у проведенні повного огляду, ряду досліджень щодо вилученого майна, у тому числі на предмет наявності на ньому конкретної (в т.ч. видаленої) інформації, що є процесом досить тривалим та складним, потребує залучення спеціалістів, експертів та за певних обставин особливого програмного забезпечення. При цьому, вказаний процес очевидно ускладняються у випадках наявності на відповідних пристроях систем логічного захисту та необхідності пошуку видаленої інформації, а тому потребує значного часу. З огляду на вказане та беручи до уваги значення вилученого майна для кримінального провадження слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування є виправданою необхідність у накладенні арешту на майно зазначеному в клопотанні.

Вказаний прокурором захід забезпечення кримінального провадження, на думку слідчого судді, є в даному випадку співмірним з тими обмеженнями, які існують під час досудового розслідування, необхідними для всебічного, повного встановлення обставин кримінального правопорушення. Незастосування арешту вказаних речей може призвести до їх знищення або настання інших наслідків, що перешкоджатимуть кримінальному провадженню, оскільки відносно даних речей є необхідність у проведенні слідчих дій та експертних досліджень.

Слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на відповідне майно не є припиненням права власності на нього або невідворотнім позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, однак такий захід є тимчасовим.

У цьому контексті слідчий суддя відзначає, що доказове значення у цьому кримінальному провадженні мають не самі по собі рухоме майно, а наявні на нього сліди вчинення злочину.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку , що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Одночасно суд роз`яснює власнику майна, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 98, 100, 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 10.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1,2 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно:

- мобільний телефон марки «Хуавей Y5» (IMEI 1: НОМЕР_4 ; IMEI 2: НОМЕР_5 ), який належить ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон марки «IPHONE 6S plus» із SIM-картою «Київстар» НОМЕР_6 (IMEI 1: НОМЕР_7 ; IMEI 2: НОМЕР_8 ), який належить ОСОБА_5 ;

- ноутбук марки «Asus» модель «Х54С» із номером С6N0AS05921322В, який належить ОСОБА_4 та яким користувався ОСОБА_5 , з забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 10.01.2024.

Слідчий суддяОСОБА_1