Справа №487/6186/23
Провадження №1-кс/487/3511/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000305 від 10.08.2022 стосовно підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

12.09.2023 слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

У клопотанні прокурор зазначив, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000305 від 10.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_6

20.06.2023 в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, опубліковано оголошення про повідомлення про підозру ОСОБА_6 із повістками про виклик останнього до слідчого на 21.06.2023, 22.06.2023 та 23.06.2023, для вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України , допиту як підозрюваного, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Крім того, вказане повідомлення про підозру та повістки про виклик розміщені на веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

В той же час, проведені слідчі (розшукові) та процесуальні дії для встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 свідчать про те, що він переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території України. Опубліковані в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора повістки про виклик підозрюваний ОСОБА_6 без поважних причин проігнорував та про причини своєї неявки орган досудового розслідування не повідомив.

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які неможливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив про його задоволення.

Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на необгрунтованість підозри та недоведеність ризиків, просила відмовити у задоволенні клопотання.

Розгляд клопотання було проведено слідчим суддею в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У судовому засіданні встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000305 від 10.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу № 06 - ОС від 08.01.2019 ОСОБА_6 призначено на посаду стрільця 4 розряду Стрілецької Команди «станції Миколаїв» по охороні об`єктів та вантажів Виробничого підрозділу «Херсонський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Згідно ст. 4 Положення (далі - Положення) про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 11.01.1994 № 7 (в редакції постанови КМУ від 10.01.2021 № 1205) «Про затвердження Положення про відомчу воєнізовану охорону акціонерного товариства «Українська залізниця» відомча охорона відповідно до покладених на неї завдань здійснює профілактичні заходи, спрямовані на запобігання крадіжкам вантажів, матеріальних цінностей; проводить затримання розкрадачів вантажів, матеріальних цінностей; здійснює пожежно-профілактичні заходи та контроль за виконанням установлених вимог пожежної безпеки;

Також ст. 4 Положення визначено, що на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні, воєнізований склад відомчої охорони може залучатися до виконання загальнодержавних, воєнних і спеціальних заходів, супроводження та охорони рухомого складу, охорони об`єктів інфраструктури, що здійснюються з метою протидії воєнним загрозам, а також для надання допомоги у захисті населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій із застосуванням військової зброї відповідно до законодавства.

Статтею 5 Положення регламентовано права працівників відомчої охорони.

Так, працівники відомчої охорони мають право: вимагати від працівників залізничного транспорту та інших осіб дотримання правил пропускного режиму і пожежної безпеки на об`єктах залізничного транспорту; згідно із законодавством розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення, затримувати та передавати правопорушників до правоохоронних органів, проводити особистий огляд і огляд речей.

Так, на ОСОБА_6 , окрім прав та обов`язків, визначених у Положенні, у відповідності до робочої інструкції стрільця 4 розряду Стрілецької Команди «станції Миколаїв» по охороні об`єктів та вантажів Виробничого підрозділу «Херсонський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» покладено обов`язки з виявлення крадіжок, затримання осіб, що розкрадають вантажі, конвоювання останніх до вартового приміщення; з утримання у справному стані вогнепальної зброї та спеціальних засобів, застосування їх у відповідності чинного законодавства; виконання заходів з попередження, виявлення та припинення можливих терористичних проявів, здійснення профілактичних заходів, спрямованих на запобігання крадіжок вантажів, матеріальних цінностей та майна залізничних структурних підрозділів.

Таким чином, ОСОБА_6 відповідно до покладених на нього службових обов`язків та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Відповідно до статті 1 Резолюції 3314 Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року (далі Резолюція 3314, однією з мов підписання Резолюції): «Применение вооруженной силы государством первым в нарушение Устава является prima facie свидетельством акта агрессии».

Відповідно до статті 3 вищевказаної Резолюції 3314: «Любое из следующих действий, независимо от объявления войны, с учетом и в соответствии с положениями статьи 2, будет квалифицироваться в качестве акта агрессии:

а) вторжение или нападение вооруженных сил государства на территорию другого государства или любая военная оккупация, какой бы временный характер она ни носила, являющаяся результатом такого вторжения или нападения, или любая аннексия с применением силы, территории другого государства или части ее;

b) бомбардировка вооруженными силами государства территории другого государства или применение любого оружия государством против территории другого государства;

с) блокада портов или берегов государства вооруженными силами другого государства;

d) нападение вооруженными силами государства на сухопутные, морские или воздушны есилы, или морские и воздушные флоты другого государства;

e) применение вооруженных сил одного государства, находящихся на территории другого государства по соглашению с принимающим государством, в нарушение условий, предусмотренных в соглашении, или любое продолжение их пребывания на такой территории по прекращению действия соглашения;

f) действие государства, позволяющего, чтобы его территория, которую оно предоставило в распоряжение другого государства, использовалась этим другим государством для совершения акта агрессии против третьего государства;

g) засылка государством или от имени государства вооруженных банд, групп, иррегулярных сил или наемников, которые осуществляют акты применения вооруженной силы против другого государства, носящие столь серьезный характер, что это равносильно перечисленным выше актам, или его значительное участие в них».

Відповідно до статті 42 Гаазької Конвенції Про Закони і звичаї Сухопутної Війни від 18.10.1907 року (далі Гаазька Конвенція, 1907, однією з мов підписання Конвенції): «Территория признается занятою, если она действительно находится во власти неприятельской армии. Занятие распространяется лишь на те области, где эта власть установлена и в состоянии проявлять свою деятельность».

Отже, з урахуванням вищевикладених норм міжнародного гуманітарного права на території України розпочався збройний конфлікт внаслідок акту агресії РФ при наступних обставинах.

24.02.2022 близько 05 год. 15 хв. збройними силами РФ нанесено ракетно-бомбові удари по військовим і цивільним об`єктам України, а також введено на територію суверенної держави війська країни-агресора. У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 днів. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ. Згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022 - строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022 - строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ.

Таким чином, з 24.02.2022 і по цей день дії РФ проти України підпадають під всі пункти, передбачені ст. 3 Резолюції 3314, а тому такі дії слід кваліфікувати саме як акт агресії РФ проти України.

Крім того, невстановленими представниками збройних сил та спецорганів РФ, які 03.03.2022 незаконно вторглись у м. Херсон та частину Херсонської області та фактично здійснили її окупацію, згідно положень Гаазької Конвенції, 1907, вчиняються дії по усуненню законних органів влади, що діють на вказаних територіях, з метою повалення і захоплення влади на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

У період з 24.02.2022 по теперішній час більшу частину території Херсонської області захоплено військовослужбовцями ЗС РФ та на даний час вона знаходиться під окупацією держави-агресора.

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована РФ територія України (далі тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», станом з 01.03.2022 по 11.11.2022 Херсонська міська територіальна громада включена до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

15 липня 2022 року Центральною виборчою комісією України прийнято Постанову № 82 від «Про неприпустимість організації підготовки та проведення на тимчасово окупованих територіях України псевдо референдумів» відповідно до якої проведення будь-яких виборів та референдумів в умовах воєнного стану прямо заборонено частиною першою статті 19 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Аналогічні заборони встановлено також Виборчим кодексом України та Законом України «Про всеукраїнський референдум».

За змістом статей 1, 2, частини першої статті 17 Конституції України Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою; суверенітет України поширюється на всю її територію; складовою державного суверенітету є цілісність і недоторканність території України в межах існуючих кордонів; захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішою функцією держави, справою всього Українського народу.

Згідно зі статтею 132 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Зазначені конституційні принципи організації територіального устрою обумовлені формою державного устрою України як унітарної держави, закріпленою статтею 2 Основного Закону держави.

Призначення всеукраїнського референдуму з питань, визначених указаною статтею Конституції України, належить до повноважень Верховної Ради України (пункт 2 частини першої статті 85 Основного Закону України).

Крім цього, Верховна Рада України не ухвалювала жодних рішень щодо призначення всеукраїнського референдуму стосовно будь-яких питань про зміну території України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26.01.2021, всеукраїнський референдум є формою безпосередньої демократії в Україні, способом здійснення влади безпосередньо Українським народом, що полягає у прийнятті (затвердженні) громадянами України рішень шляхом голосування у випадках і порядку, встановлених Конституцією України та цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26.01.2021, всеукраїнський референдум щодо зміни території України - це форма прийняття громадянами України, які мають право голосу, рішення щодо затвердження прийнятого Верховною Радою України закону про ратифікацію міжнародного договору про зміну території України. Призначення всеукраїнського референдуму щодо зміни території України здійснюється постановою Верховної Ради України.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26.01.2021, у разі введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або окремих місцевостях призначення (проголошення) та проведення всеукраїнського референдуму забороняється. Після окупації Херсонської міської територіальної громади представниками збройних формувань російської федерації встановлено фактичний контроль над суспільним життям на цій території України та узурповані всі владні повноваження шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, впровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади міста, фактичної ліквідації приватної власності, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного та психологічного впливу окремих категорій та верств населення, в тому числі незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Разом з тим, в період березня-квітня 2022 року, представники збройних формувань РФ всупереч порядку, встановленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими нормативно-правовими актами, на тимчасово окупованій території Херсонської міської територіальної громади цілеспрямовано створили підпорядковану, керовану та фінансовану РФ окупаційну адміністрацію - так звану «Військово-цивільну адміністрацію Херсонської області», в яку входили органи і структури, Функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України, з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території та реалізації всіх узурпованих владних повноважень.

При цьому, представники контрольованих російською федерацією самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави, а також легітимних державних та комунальних підприємств, установ, організацій на тимчасово окупованій частині Херсонської міської територіальної громади та мали за мету інтеграцію і подальше незаконне включення захопленої частини суверенної України до складу РФ.

Переслідуючи кінцеву мету окупації Херсонської області, приєднанням частини території України, а саме Херсонської області до РФ, голова так званої «Військово-цивільної адміністрації Херсонської області» на виконання вимог військово-політичного керівництва y порушення порядку, встановленого Конституцією України, у вересні 2022 року (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена), як посадова особа окупаційного органу влади держави-агресора публічно проголосив про проведення з 23 по 27 вересня 2022 року незаконного референдуму з питань входження до складу РФ тимчасово окупованої території Херсонської області.

У подальшому, представниками окупаційної влади держави-агресора (на цей час невстановлені органом досудового розслідування особами) з метою підтримання тимчасової окупації Херсонської області та легітимізування перебування військових РФ на території України, організовано проведення незаконного референдуму на території м Херсона.

Так, ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу, маючи достатній рівень освіти та життєвого досвіду, усвідомлюючи, що Україна є унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю ї територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, об`єктивно розуміючи зміст загальновідомих подій про те, що збройні формування російської федерації, шляхом вчинення воєнного нападу 24.02.2022 захопили місто Херсон, прийняв пропозицію окупаційної влади на співпрацю і працевлаштувався охоронцем до так званого «государственного унитарного предприятия Херсонская железная дорога», яке було підконтрольне представникам окупаційної адміністрації держави-агресора, 23 вересня 2022 року, перебуваючи в тимчасово окупованому м. Херсоні, діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та незалежності України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, сповідуючи проросійські погляди, з метою завдання шкоди Україні, підтримуючи агресію російської федерації на території України, здійснив публічні заклики до проведення незаконного референдуму на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а саме приєднання тимчасово окупованої військами РФ території Херсонської області до складу РФ, шляхом надання інтерв?ю російсько-пропагандистському телеканалу «Таврія».

Таким чином, органом досудового слідства ОСОБА_6 підозрюється у публічних закликах до проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується:

- рапортом про вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , який повідомив, що на продемонстрованому відеозаписі ОСОБА_6 закликає до приєднання Херсону до РФ.;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що він бачив відеозапис на якому ОСОБА_6 закликає до приєднання Херсону до РФ, а також що останній співпрацює з РФ.;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , якій повідомив, що ОСОБА_11 працевлаштувався та працював до ВОХР у країни окупанта на території м. Херсон;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , якій повідомив, що ОСОБА_11 працевлаштувався та працював до ВОХР у країни окупанта на території м. Херсон;

- висновком судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи від 10.04.2023 № 54/15/6-152, яким встановлено, що виявлені висловлювання у мовленні ОСОБА_6 у своїй сукупності становлять підтримку рішень та дій держави-агресора РФ та окупаційної адміністрації;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що ОСОБА_6 , під час деокупації м. Херсона, евакуювався на лівий берег р. Дніпро разом з окупантами;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що ОСОБА_11 працевлаштувався та працював до ВОХР у країни окупанта на території м. Херсон,

20.06.2023 у загальнодержавному засобі масової інформації газеті «Урядовий кур`єр» розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , а також необхідність прибуття 21.06.2023 року, 22.06.2023 року, 23.06.2023 року до 3-го слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, для участі у слідчих діях у даному кримінальному провадженні.

Крім того, 20.06.2023 на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_6 , а також повідомлення про виклик на ОСОБА_6 для участі у проведенні слідчих дій у якості підозрюваного.

Разом з тим, підозрюваний ОСОБА_6 на виклики жодного разу не з`явився, про причини неприбуття не повідомив.

Факт перебування підозрюваного ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території України, яку була захоплено представниками збройних формувань РФ та на даний час знаходиться під тимчасовою окупацією держави-агресора, підтверджено зібраними доказами у кримінальному провадженні, у тому числі показаннями свідка ОСОБА_10 , та отриманою інформацією від оперативного підрозділу СБУ у Миколаївській області.

Таким чином, досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 постійно перебуває на тимчасово окупованій території України, з метою продовження своєї злочинної діяльності та ухилення від кримінальної відповідальності.

На вказані виклики підозрюваний не з`явився, про причини неявки не повідомив, що свідчить про умисні дії ОСОБА_6 , спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування та прокуратури з метою уникнення кримінальної відповідальності, за вчинення особливо тяжкого злочину, а також про переховування останнього на тимчасово окупованій території.

Під час розгляду клопотання прокурором доведено, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів слідства на тимчасово окупованій території України, а саме на території АР Крим, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також факт його не прибуття на виклик до слідчого, без повідомлення причин такого неприбуття.

Сукупність даних обставин, зокрема перебування підозрюваного на тимчасово окупованій території України, слугували підставою для розгляду клопотання слідчого в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеню тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке законом передбачено обмеження волі на строк від 5 до 10 років позбавленням волі, тому він може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. На цей час підозрюваний вже перебуває на тимчасово окупованій території України та ухиляється від явки до органу досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_6 , достатньо тривалий час перебував на посаді стрільця Стрілецької Команди по охороні об`єктів та вантажів Виробничого підрозділу «Херсонський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», набувши широке коло знайомих серед інших працівників вказаної організації, перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, здійснювати вплив на підпорядкований йому особовий склад інших працівників поліції, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні.

Крім того, ОСОБА_6 може незаконно впливати на осіб, які стали свідками протиправної діяльності та в подальшому можуть бути допитані як свідки у кримінальному провадженні.

Крім того, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, та переслідуючи мету заподіяння шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, може вчинити злочини проти основ національної безпеки України.

Враховуючи все вищевикладене, є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може негативно впливати на хід досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження, а незастосування до нього такого виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання, прокурором було доведено існування обставин, визначених п.3 ч.2 ст.183 КПК України, щодо наявності правових підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні заявленого клопотання, слідчий суддя також враховує дані про особу ОСОБА_6 , якому пред`явлено підозру у скоєнні злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Також, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції.

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

З урахуванням приписів ч.4 ст.183 КПК України, розмір застави не визначається.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 309,395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кяхта, республіка Бурятія, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, запобіжний захід - тримання під вартою.

Після затримання, ОСОБА_6 не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді, суду для розгляду за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1