Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21.09.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/460/23, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2023 року, задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 (далі - прокурора) у кримінальному провадженні №0000332, відомості про кримінальне правопорушення в якому 29.04.2023, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської обл., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України.

Цією ухвалою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, на 60 (шістдесят) днів, до 23 вересня 2023 року включно з визначенням застави у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134 200 (сто тридцять чотири тисячі) грн 00 коп.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 покладені такі процесуальні обов`язки: прибувати до суду на його першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у якому прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 . У клопотанні прокурор вказує на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, і за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. Вважає, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні. Останній ризик обґрунтовується тим, що під час досудового розслідування сторона обвинувачення допитала потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, показання яких були враховані під час встановлення наявності фактів та обставин, що мають важливе значення у кримінальному провадженні та підлягають доказуванню; також наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину під час іспитового строку встановленого йому за вироком суду. Також прокурор посилається на дані про особу обвинуваченого - не має постійного офіційного джерела доходу, відповідно і засобів для існування, а тому існує ризик того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може вчиняти нові злочини проти власності. З огляду на наведене, прокурор вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В ухвалі суд, дослідивши доводи клопотання та приєднані до справи докази, зазначає, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яка підтверджується приєднаними до клопотання доказами. Суд визнав доведеним наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні прокурор, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити iншi кримінальні правопорушення. З огляду на наведене, суд вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Взявши до уваги дані про особу обвинуваченого, тяжкість злочину, і те, що ОСОБА_5 обвинувачується у його вчиненні під час іспитового строку, беручи до уваги той факт, що судове провадження не завершено, суд дійшов висновку, що задля забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, відносно ОСОБА_5 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 23 вересня 2023 року включно з визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134 200 (сто тридцять чотири тисячі) грн 00 коп, у разі внесення застави з покладенням на обвинуваченого відповідних процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 , вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що прокурор, подавши 26.07.2023 до суду першої інстанції клопотання, пропустив строки подання такого, що є порушенням вимог КПК України. Вважає, що відсутні дані у підтвердження вказаних у клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки прокурором не додано доказів на їх обґрунтування. Вказує на те, що обвинувачений не планує переховуватися від суду, з`являвся на судові засідання та виклики органу досудового розслідування, з`явився і до слідчого судді під час обрання йому запобіжного заходу в Ужгородський міськрайонний суд та Закарпатський апеляційний суд. Також посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_5 не може та не планує незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, що прокурор не вказав у своєму клопотанні і не зазначив яким чином ОСОБА_5 може впливати на цих осіб, такий ризик є виключно припущенням прокурора без жодних доказів. Обвинувачений також не планує вчиняти інші злочини. Також адвокат ОСОБА_6 зазначає, що тлумачення ознаки «в умовах воєнного стану або надзвичайного стану» без врахування того, чи були використані такі умови для вчинення злочину, порушує принцип індивідуалізації покарання, визначений частиною 2 статті 61 Конституції України. В обґрунтування вказаного посилається на Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004, 21.07.2021 №3-р(ІІ)/2021, 15.06.2022. Вважає, що через недоведеність прокурором обґрунтованості підозри за ч. 4 ст.185 КК України слід відмовити в обранні найсуворішого запобіжного заходу. Зазначає, що застосування цілодобового домашнього арешту із засобами електронного контролю виключають навіть теоретичні припущення прокурора щодо цього ризику. Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, у нього є цивільна дружина. Крім того, на переконання апелянта, визначений судом розмір застави є необґрунтований, незаконний, непомірний для ОСОБА_5 . Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання, й обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

У доповненні до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_6 вказує на непомірність визначеного обвинуваченому ОСОБА_5 розміру застави, просить його зменшити.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторін обвинувачення та захисту, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що: сторони обвинувачення та захисту належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін не подавали; прокурор ОСОБА_9 подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому його явка у судове засідання не визнавалась обов`язковою, і при цьому, стороною захисту не заявлено клопотання про бажання обвинуваченого брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (позбавлення волі на строк від 5 до 8 років); дані про особу обвинуваченого (раніше судимий, не працюючий, не має постійного офіційного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення під час іспитового строку); відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_5 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків з метою зміни ними показів на його користь чи відмови від надання показів, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання встановлених ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані як у суді першої інстанції, так і в ході розгляду апеляційної скарги. При цьому, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема і даних про особу обвинуваченого, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обвинувачений раніше судимий, не працюючий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення скоєного під час іспитового строку.

Колегія суддів також вважає, що обрання запобіжного заходу вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що тлумачення ознаки «в умовах воєнного стану або надзвичайного стану» без врахування того, чи були використані такі умови для вчинення злочину, порушує принцип індивідуалізації покарання, визначений частиною 2 статті 61 Конституції України, що свідчить про недоведеність прокурором обґрунтованості підозри ОСОБА_5 за ч. 4 ст.185 КК України, - колегія суддів зазначає, що на цій стадії процесу, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, у тому числі і щодо застосування тої чи іншої норми матеріального закону, і вважає, що обставини, за яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, із посиланням на відповідні докази, свідчать про можливу причетність ОСОБА_5 до інкримінованого йому кримінального діяння.

У зв`язку з цим, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про можливість застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, оскільки існують обґрунтовані підстави вважати, що у разі застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, він не буде належним чином виконувати покладені на нього як обвинуваченого процесуальні обов`язки, у тому числі може ухилятися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Як такі, що не спростовують ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд визнає та відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 з`являвся на судові засідання та виклики органу досудового розслідування, а також до слідчого судді під час обрання йому запобіжного заходу в Ужгородський міськрайонний суд та Закарпатський апеляційний суд, має постійне місце проживання та цивільну дружину.

Із цих підстав, як такі, що не спростовують наявність вищеописаних ризиків і не дають підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, у тому числі і домашнього арешту, - апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що клопотання подано із пропуском встановленого законом строку. При цьому, береться до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 брали участь у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, що підтверджується журналом судового засідання (а. к. п. 39-40).

Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.

Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, його специфіку та фактичні обставини кримінального провадження, негативні наслідки для суспільства від кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, його майновий і сімейний стан, і обґрунтовано визначив ОСОБА_5 розмір застави у межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134200 гривень, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів проти власності.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі не існують, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, чи визначення меншого розміру застави.

У зв`язку з цим, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що визначений обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави є непомірним для нього, а посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_5 до взяття під варту працював неофіційно на підробітках, пов`язаних з будівництвом, і не має транспортних засобів та об`єктів нерухомого майна, не дають підстав для зменшення йому розміру застави.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та застосував щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України до 23.09.2023, визначивши розмір застави 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено обставин та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і на такі сторона захисту не посилається в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000332, відомості про кримінальне правопорушення в якому 29.04.2023, внесені ЄРДР, та обрано відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , запобіжний захід - тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 23 вересня 2023 року включно з визначенням застави у розмірі п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134 200 (сто тридцять чотири тисячі) грн 00 коп, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: