Справа № 466/112/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/861/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03.07.2023 про перегляд вироку Львівського обласного суду від 30.10.2001 року за нововиявленими обставинами щодо засудженого ОСОБА_8 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03.07.2023 відмовлено у задоволенні заяви з доповненням засудженого ОСОБА_8 із врахуванням доповнень адвоката ОСОБА_6 про перегляд вироку Львівського обласного суду від 19.02.2001 року за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись з даною ухвалою захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу якою задовольнити заяву про перегляд вироку Львівського обласного суду від 19.02.2001 року за нововиявленими обставинами щодо засудженого ОСОБА_8 та направити матеріали кримінальної справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції на підставі констатованого ЄСПЛ порушення національним судом прав заявника за пунктом першим та підпунктом «с» пункту третього статті 6 Конвенції.

Апелянт вважає, що така ухвала підлягає скасуванню на підставі, неповноти судового розгляду, викладених у кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409. п. 1, ч. 1 ст.410 КПК України, оскільки не було враховано ч.4 ч.2 ст. 459 КПК України інші обставини, які не були відомі Верховному Суду України на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути тому що у Верховному Суді України не були присутні ні засуджений, ні адвокат, а тільки колегія суддів, які могли надати відомості, і тому не були відомості відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути, відповідно Шевченківський районний суд м. Львова провів неповноту судового розгляду, викладених у кримінальному провадженні (відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409, п. 1.ч.1 ст.410КПК України).

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що у Верховному Суді України за участі колегії суддів палати Верховного Суду України в кримінальних справах у складі головуючого судді ОСОБА_10 , суддів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 було розглянуто в судовому засіданні в м. Києві 30 жовтня 2001 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_14 і касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на вирок судової колегії в кримінальних справах Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року розглядав по Кримінальному кодексі Української PCP від 28 грудня 1960 року, але цей кодекс станом на 1 вересня 2001 року втратив свою чинність.

У прикінцевих та перехідних положень набирає чинності новий кодекс з 1 вересня 2001 року, а за ч.1,2 прикінцевих та перехідних положень у Розділ І написано, що з набранням чинного нового КК України втрачає чинність КК Української РСР від 28.2.1960 року зі змінами.

Також за п.1 ч.1 ст.410 КПК України судом були відхилено усне клопотання про виклик учасника судового провадження, а саме свідка по засудженому ОСОБА_15 ,яка не з`явилася з поважних причин до суду, покази якої мали (ють) суттєве значення для справи, що стосується одягу та взуття і їх кольору у якому ОСОБА_8 був одягнений 08.09.2000 р., відомості про повний зміст протоколу вилучення від 09.09.2000 р.

Апелянт вважає істотним порушення вимог кримінально-процесуального закону є дані в довідці( на сторінці 199 в матеріалах кримінальної справи,) яка була видана Шевченківським районним відділом Львівського міського управління МВС України у Львівській області, що ОСОБА_8 був затриманий по ст.94 КК України, із невідомих причин без присутності адвоката і така була використана при постановленні вироку, як частини доказової бази результатів процесуальних дій за його участю.

З огляду на викладене, на переконання захисника, вирішення питання про допустимість і достатність для висновків про доведеність чи недоведеність обвинувачення решти доказів потребує їх повторного дослідження й переоцінки у межах змагальної судової процедури, проте Верховний Суд, на відміну від суду першої інстанції, не дотримався закону і позбавив процесуальних повноважень вчиняти ці дії у вигляді відсутністю ОСОБА_8 та його захисника в судовому засіданні розглянувши справу без їхньої присутності і відповідно до висновків, викладених у рішенні міжнародної судової установи, в основі порушення Україною міжнародних зобов`язань лежали суттєві процедурні помилки, які мали місце в частині недотримання права ОСОБА_7 на захист під час досудового провадження і обставин події та використання Верховним Судом України в ухвалі результатів зазначених процесуальних дій і похідних від них засобів доказування.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив засуджений ОСОБА_7 , який просить скасувати дану ухвалу, звільнити від подальшого відбування покарання довічного ув`язнення ОСОБА_16 , обмежившись відбутим строком покарання, та закрити справу без будь яких претензій з боку усіх сторін, або ухвалу Шевченківського районного суду .м: Львова від 03.07.2023 року, про залишення заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами без задоволення, та вирок Львівського обласного суду від 19.02.2001 року - скасувати та направити матеріали кримінальної справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Вважає висновки суду першої інстанції односторонніми та завідомо неправдивими.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що 09.09.2000 року він був незаконно затриманий (а.с.с199 довідка) у себе в дома за підозрою у вчиненні злочину за ст. 94 КК України (ред. 1960 року), тобто у вчиненні убивства однієї особи. Однак у справі є постанова про порушення кримінальної справи (а.с.1), яка без завіреної мокрої печатки, без підпису прокурора, номер кримінальної справи вписаний вручну, дані про затримання по часу невірні.

Крім того протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 31.10.2000 р.(а.с.46), згідно якого свідок вказала: « Він був одягнений в чорних штанах, в`язаному, світлому светрі, зеленувату куртку, туфлі коричневого кольору». Дана інформація вказаного протоколу свідка ОСОБА_15 , в обвинувальному висновку, вироку Львівського обласного суду та Ухвалі Верховного Суду України не висвітлені, а навпаки, сфальсифіковані.

Протокол вилучення від 09.09.2000 р.(а.с.7), який оформив той самий оперуповноважений ВКР ОСОБА_17 Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області, але вже у його особистому робочому кабінеті Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області від руки на звичайному А4 аркуші, вказується про те, що нібито ним у присутності (вже інших) понятих, у нього були ним вилучені речі, а саме: 1) куртка горчичного кольору, ношена короткого покрою; 2) светер шерстяний білого кольору на «зуб»; 3) брюки чорного кольору; 4) туфлі чорного кольору 43 р. шкіряні, - суперечить вищевказаному ним складеного протоколу особистого обшуку затриманого(ої) або взятого(ої) під варту та огляду речей, які знаходяться при ньому(ній) від 09.09.2000 р., у якому він вказав що нічого не вилучено, та протоколу допиту свідка ОСОБА_15 , згідно якого вказується про куртку зеленуватого кольору та туфлі коричневого кольору, що таким чином свідчить про підміну речових доказів.

Крім того апелянт вважає, що відсутність відеокасет та фотографій місця огляду від 12.09.2000 р та інших подій свідчить про неналежну доказову базу. Докази про його перебування нібито у алкогольному стані відсутні як і докази про нібито приїзд до нього додому потерпілих для вирішення питання повернення магнітофону та розпиття алкогольних напоїв не підтверджені.

Апелянт зазначає, що багато документів по справі є прихованими. Матеріали службового розслідування стосовно оперуповноваженого ВКР Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області ОСОБА_18 та ОСОБА_19 за фактом укриття матеріалів у справі немає та йому не було вручено. У рішеннях судів різних інстанції відображені різні години про вчинення злочину. Відтак висновки суперечать один одному.

Апелянт наполягає, що його захисником під час розгляду справи судом першої інстанції на його захист не вчинялись належні дії, його не провідував в слідчому ізоляторі, тобто у всьому підтримував сторону обвинувачення. З касаційним поданням прокурора його не було ознайомлено. Розписку про ознайомлення з протоколом судового засідання суду апеляційної інстанції його змусили написати.

Судом першої інстанції зазначено, що наведені засудженим ОСОБА_8 обставини, не підпадають під ознаки нововиявлених обставин, передбачених ч.2 ст. 459 КПК України, доводи наведені у заяві були предметом розгляду під час ухвалення вироку та його оскарження, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_8 із врахуванням доповнень та доповнень адвоката ОСОБА_6 про перегляд вироку Львівського обласного суду від 19.02.2001 року за нововиявленими обставинами слід відмовити.

У заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами він, засуджений ОСОБА_8 , зазначав, що не згідний з оцінкою доказів, які були предметом дослідження протягом судового розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи та судових рішень Апеляційного суду Львівської області та Верховного Суду України, такі надали оцінку щодо законності, належності та допустимості всіх безпосередньо досліджених доказів, в тому числі протоколу допиту свідка ОСОБА_15 від 31.10.2000 року, протоколу вилучення від 09.09.2000 року, протоколу огляду речових доказів від 11.09.2000 року, постанови про призначення судово-імунулогічної експертизи від 13.09.2000 року, висновку експерта №2692 судово-медичної експертизи про освідування від 11.09.2000 року, висновку експерта №138/2000ц судово-цитологічної експертизи від 23.10.2000 року, висновку експертизи №337/2000-ім судово-імунологічної експертизи від 19.10.2000 року, висновку експерта №782/2000 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_20 від 11.09.2000 року, на які покликається у своїй заяві засуджений ОСОБА_8 та його адвокат. Відтак, зазначені засудженим та його захисником обставини були відомі суду, їм надавалась оцінка, а тому такі не є нововиявленими.

Окрім того, 29.11.2018 року за результатами здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.166 КК України (в редакції 1960 року) за фактом перевищення у 2000 році службових повноважень працівниками Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та прокуратури Шевченківського району м.Львова щодо підміни речового доказу у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_8 слідчим СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_21 винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 ст.284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника - адвоката ОСОБА_6 та його довірителя засудженого ОСОБА_7 , які, кожен окремо, просили задовольнити їх апеляційні скарги з доповненнями в повному обсязі, тобто задовольнити всі вимоги сторони захисту, міркування прокурора ОСОБА_9 , який просив залишити без задоволення апеляційні скарги з доповненням засудженого та його захисника, оскільки їх вимоги та зазначені обставини не можуть вважатись нововиявленими оскільки досудове розслідування та розгляд справи в суді першої інстанції були проведені у відповідності до чинного на той час Кримінального кодексу України в редакції 1960 року, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи,перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.124 Конституції України забезпечення доведеності вини належить до основних засад судочинства.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Главою 34 КПК України визначено порядок здійснення провадження за нововиявленими або виключними обставинами, встановлюючи при цьому підстави для здійснення такого провадження, строки звернення та вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляд справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Відповідно до ч.2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами встановлені ст. 462 КПК України і у такій, згідно пункту 4 частини 2 цієї статті обов`язково повинно бути зазначено обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Отже, із вищенаведених норм процесуального закону слідує, що нововиявленими можуть вважатися лише ті обставини, які встановлені розслідуванням або вироком суду, що вступив у законну силу, а також юридичні факти, пов`язані з елементами предмету доказування у кримінальному провадженні і спростовують через їх попередню невідомість та істотність висновки, які містяться у вироку.

Роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, їх оцінки з точки зору істотності для даної конкретної справи, дослідження таких та прийняття відповідного рішення. Однак, суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених або виключних обставин, в тому числі шляхом переоцінки вже досліджених доказів, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.

Як вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду першої інстанції із заявою в якій просить скасувати вирок Львівського обласного суду від 19.02.2001 року, яким його засуджено до довічного позбавлення волі за пунктом «г» ст. 93 КК України (в редакції 1960 р.) за умисне вбивство, а також ухвалу Верховного Суду України від 30.10.2001 року, якою залишено вирок без змін, у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 03.07.2023 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 залишено без задоволення заяву засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Львівського обласного суду від 19.02.2001 року мотивуючи тим, що наведені засудженим ОСОБА_8 обставини, не підпадають під ознаки нововиявлених обставин, передбачених ч.2 ст. 459 КПК України, доводи наведені у заяві були предметом розгляду під час ухвалення вироку та його оскарження, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_8 із врахуванням доповнень та доповнень адвоката ОСОБА_6 про перегляд вироку Львівського обласного суду від 19.02.2001 року за нововиявленими обставинами не відповідають чинному законодавству.

Як з`ясовано в суді апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні заяви засудженого суд першої інстанції послався на те, що зі змісту поданої заяви вбачається що засуджений фактично не погоджується з оцінкою доказів, які були предметом дослідження протягом судового розгляду, а захисник подавши ряд клопотань до суду апеляційної інстанції мотивував їх фактично з точки зору діючого на даний час Кримінального кодексу України, який набув чинності 01.09.2001 року.

Колегія суддів по заявлених клопотаннях та вимогах захисника зазначених в апеляційній скарзі наголошує, що кримінальна справа стосовно ОСОБА_8 , як досудовий розгляд так і розгляд в суді першої інстанції, на той час Апеляційного суду Львівської області, були проведені на підставі діючих на той час вимог Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року).

Покликання апелянтів, зокрема захисника, що Верховний Суд України переглядаючи вирок в касаційному суді повинен був керуватися новим Кримінальним кодексом України (в редакції 2001 року) є безпідставними, оскільки в перехідних положеннях та в кодексах зазначено про необхідність завершення судочинства за вимогами законодавства чинного на час вчинення злочину.

За змістом ч. 1 ст. 6 КК України 1960 року та ч. 2 ст. 4 України 2001 року злочинність і караність діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час його вчинення.

Так досудове розслідування та судовий розгляд до моменту винесення обвинувального вироку 19.02.2001 року стосовно ОСОБА_8 здійснювались виключно згідно КК України ( в редакції 1960 року).

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, яким враховано в повному обсязі практику Верховного Суду щодо розгляду справ за нововиявленими обставинами. Зокрема те, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість вироку, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення вироку суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на прийняття обвинувального вироку, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

На підставі сукупності фактичних даних судом першої інстанції встановлено, що не можуть бути визнані нововиявленими обставинами покликання засудженого про те, що судом першої інстанції не враховано розбіжності в показах свідків про колір одягу, взуття в який був одягнутий ОСОБА_8 під час скоєння злочину. Здійснення певних слідчих дій працівниками міліції в перші моменти після повідомлення про скоєння злочину, зокрема щодо покликань засудженого на незабезпечення його захисником під час затримання, є безпідставними, оскільки подальші свідчення, які він давав по суті обставин, були відібрані у за участю захисника.

У матеріалах справи наявне службове розслідування щодо працівників міліції з яким засуджений ОСОБА_8 був ознайомлений як і зі всіма матеріалами справи в повному обсязі під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відомості з зазначених документів були на розгляді в судах першої та касаційної інстанцій і їх надано обґрунтовану правову оцінку, відтак обставини на які покликаються засуджений та його захисник були відомі суду першої інстанції при винесені вироку 19.02.2001.

Переглядаючи рішення судів за нововиявленими обставинами необхідно враховувати ставлення та відношення не тільки засудженого але і потерпілої сторони.

Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті. Процедура скасування остаточного рішення передбачає виникнення суттєвих для справи обставин, які раніше не були відомі. Особа, яка порушує питання про скасування, має довести, що не було можливості надати зазначені докази на остаточному розгляді і що вони є суттєвими.

Європейський суд з прав людини зазначав у своїх рішеннях, що скасування остаточних судових рішень є порушенням принципів неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної справи і правової визначеності, а отже положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що будь-яких доказів наявності обставин суттєвого та неспростовного характеру, які б можна було вважати нововиявленими або виключними у відповідності до приписів ст. 459 КПК України стороною захисту надано не було.

Відповідно до правових позицій Європейського суду з прав людини жодна зі сторін процесу не повинна мати право вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 р.; рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 р.).

Апеляційні вимоги заявлені засудженим та його захисником в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено, а відтак не знаходить підстав для задоволення поданих апеляційних скарг засудженим та його захисником через відсутність правових підстав для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 459 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 , апеляційну скаргу з доповненням засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03.07.2023 про перегляд вироку Львівського обласного суду від 30.10.2001 року за нововиявленими обставинами щодо засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: