Справа № 308/1896/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_10 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду в місті Ужгороді, матеріали кримінального провадження, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000062 від 06.01.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України,

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000062 від 06.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 України.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за вказаним обвинувальним актом у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав подані ним клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2023 року на підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення розміру застави, про продовження строку дії обов`язків, покладених ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23.10.2023 року на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України строком до двох місяці. Разом із тим, вказав, що в ході досудового розслідування ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду були застосовані запобіжні заходи відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою із строком застосування до 17.02.2024 року, та відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у виді обов`язків, строк дії яких закінчується 17.02.2024 року. Прокурор просив врахувати, що на даний час наявні підстави для продовження застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , та обов`язків відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , оскільки ризики, якими керувався суд при обранні вказаних заходів не відпали та не припинили існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечили проти задоволення зазначеного клопотання, вважаючи що оскільки сплачено заставу, необхідності продовжувати обов`язків немає, а обвинувачений ОСОБА_4 виконує обов`язки передбачені нормами КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_9 , в судовому засіданні не заперечили проти задоволення поданого клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечувала проти продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки ризики на які вказує прокурор у клопотанні про обрання запобіжного заходу відсутні. Подала клопотання про зміну запобіжного заходу та просила визначити домашній арешт, або визначити заставу. Зазначила, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, має на утриманні неповнолітню дитину.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, подані до суду клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23.10.2023, апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_12 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2023 щодо ОСОБА_4 скасовано. Клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено частково. Обрано відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк тримання ОСОБА_4 під вартою встановлено до 21.11.2023 включно. Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214720 ( двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн.

В подальшому ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 16.11.2023 року продовжено строк дії запобіжного заходу до 23.12.2023 року. ОСОБА_4 було звільнено з Закарпатської УВП №9, після внесення застави в сумі 214720 грн.

В подальшому ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року продовжено строк дії обов`язків, покладених ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23.10.2023 року на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в межах строку досудового розслідування, до 17.02.2024 року.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2023 року відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави, в розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 187 880 (сто вісімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят гривень 00 коп.) грн.

В подальшому ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 16.11.2023 року продовжено строк дії запобіжного заходу до 23.12.2023 року. ОСОБА_11 було звільнено з Закарпатської УВП №9, після внесення застави в сумі 187 880 грн.

В подальшому ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року продовжено строк дії обов`язків на підозрюваного ОСОБА_11 , в межах строку досудового розслідування, до 17.02.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2023 року обрано відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

В подальшому ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.307 КК України, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування, а саме - до 17.02.2024 року.

На підставі вищенаведених норм суд вважає за необхідне за клопотанням прокурора розглянути питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 або ж змінити йому застосований раніше запобіжний захід, та розглянути питання про доцільність продовження строку обов`язків відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_6 або ж змінити їм застосований раніше запобіжний захід.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року по справі «Харченко проти України» (Заява N 40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Судом приймається до уваги наявність обґрунтованої підозри про вчинення обвинуваченими, інкримінованих їм злочинів, зокрема за ч.3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого обвинуваченим правопорушення, на даний час існує ризики того, що обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_11 підстав зміни раніше визначених обов`язків в судовому засіданні не встановлено.

Суду не надано достатньо доказів обставин, які свідчать про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень та наявність підстав вважати, що ОСОБА_6 залишаючись на волі, не буде ухилятись від суду, не надано доказів погіршення його стану здоров`я та доказів на підтвердження міцності його соціальних зв`язків в місті постійного проживання, належних доказів про репутацію, майновий стан.

Суд вважає, що небезпека переховування обвинуваченого ОСОБА_6 здається явно переконливою.

Крім того, на переконання суду, наявні підстави для продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою, а відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_11 строку дії обов`язків, що обумовлено необхідністю судового розслідування у кримінальному провадженні, проведення підготовчого судового засідання, необхідності проведення ряду процесуальних дій на даний час та відсутністю на даний час підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 з триманням під вартою на більш м`який запобіжний захід, а відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_11 строку дії обов`язків. Доводи сторони захисту їх не усувають і не спростовують.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (див. рішення у справі «Яблонський проти Польщі», N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справах «Іловецький проти Польщі», N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року, та «Смирнова проти Росії», NN 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX).

Суд вважає, що твердження прокурора, щодо того що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачених переховуватися від суду заслуговує на увагу. Таке твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду.

Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі визнання його винними у вчинені вище вказаного злочину.

Натомість суд вважає доведеним, що на наданому етапі розгляду справи існують ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, що в свою чергу є підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, та обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_11 строку дії обов`язків.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 кримінальних правопорушень свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що такий не має наміру переховуватися від суду, то суд зауважує, що ОСОБА_6 перебував під вартою з моменту його затримання та до цього часу. Таким чином, наведені доводи не можуть бути підставою вважати, що ризик переховування обвинуваченого на даний час відсутній.

Окрім того, суд вважає, що на час розгляду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строків тримання під вартою, існує ризик щодо незаконного впливу на свідків. Так, на разі у даному кримінальному провадженні, призначено підготовче судове засідання. На даний час свідків у кримінальному провадженні у судовому засіданні не були допитані. Відтак, на переконання суду, існує об`єктивна реальність ризику можливого тиску обвинувачених на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд вважає, що прокурором в підготовчому судовому засіданні доведено існування ризиків передбачених ст.177 КПК України.

З врахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, даних про особу обвинуваченого, в силу характеру інкримінованого обвинуваченому діяння та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, суд вважає за доцільним продовження терміну тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для зміни стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, судом не встановлено. Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які приймались до уваги при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу суду не надано.

Крім того, стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 , а також ризик його впливу на інших учасників процесу, або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний їм запобігти, а тому підстав для зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний із позбавленням волі суд не вбачає. А застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Судом приймається до уваги наявність обґрунтованої підозри про вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, зокрема за ч.3 ст. 307 КК України за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, наявність суспільного інтересу в встановленні істини по справі.

Окрім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його соціальні зв`язки, стан здоров`я, зі слів має дітей на утриманні, які проживають разом з дружиною, раніше притягався до кримінальної відповідальності, майновий стан його залишається незадовільним, оскільки офіційно він ніде не працює, ОСОБА_6 , раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, обвинувачується у вчиненні нового кримінального правопорушення під час іспитового строку, на даний час в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області розглядається щодо ОСОБА_6 обвинувальний акт за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тому сукупністю обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та з урахуванням наведеного, суд не вбачає правових підстав для визначення розміру застави відносно ОСОБА_6 при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання його під вартою. Крім того, з урахуванням пояснень наданих в судовому засіданні до ОСОБА_6 вже застосовувався запобіжний захід у виді застави та під даним запобіжним заходом він вже перебуває третій рік.

У відповідності до п.5 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, суд вважає наявні ризики вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, тому такі ризики не відпоали на час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу.

Будучи на волі, ОСОБА_6 й надалі матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, як самостійно, так із іншими співучасниками у провадженні. Крім цього, ОСОБА_6 інкриміновано вчинення злочину під час дії попереднього запобіжного заходу у виді застави, тому вказаний ризик є обґрунтованим.

При обранні запобіжного заходу судом було належно оцінено та враховано ризики передбачені п.1, п.3 та п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, знайдено їх обґрунтованими та обрано запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, на даний час вказані ризики своєї актуальності не втратили та виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Слід зазначити, що в матеріалах кримінального провадження будь-яких даних про неможливість перебування ОСОБА_6 під вартою відсутні, інших документів, що підтверджують неможливість перебування обвинувачених в умовах СІЗО, суду не представлено.

Безперечно, судом взято до уваги наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, однак, за наявності прямо передбачених ст. 177 КПК України ризиків для даного кримінального провадження, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов, і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає як вимогам нині діючого КПК України, так і обставинам даного кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, чи визначення розміру застави при продовженні дії запобіжного заходу на теперішній час - відсутні.

Прокурор подав клопотання про продовження дії запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, оскільки такий захід вже обраний.

Таке продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу судом не вбачається.

З урахуванням наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід крім тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_6 , буде недостатнім для забезпечення кримінального провадження.

Частиною 6 ст. 194 КПК України визначено, що обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Таким чином, КПК України визначено, що розгляд питання про продовження дії обов`язків здійснюється в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України для продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення, суд вважає, що на даний час стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також передбачених ст. 199 КПК України, а саме, заявлені при обранні запобіжного заходу ризики не зменшились та наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали в частині покладення процесуальних обов`язків.

Зокрема, суд вважає, що на даний час наявні ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , будуть переховуватись від суду, вчинити спроби незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, а тому ці ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, а доказів зворотного в судовому засіданні не надано.

Перевіряючи обґрунтованість клопотання, суд враховує, що надані на час розгляду такого підтверджується існування розумної підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень та існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків, які враховувались при обранні підозрюваному ОСОБА_4 та ОСОБА_11 запобіжного заходу та які не зменшились на теперішній час. В зв`язку з чим, існують об`єктивні підстави вважати, що у разі не продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , останні можуть переховуватися від суду, перешкоджати проведенню необхідних процесуальних дій.

Таким чином, суд враховує, що ризики, які визначились при обранні та продовженні запобіжного заходу ОСОБА_4 та ОСОБА_11 на теперішній час не зменшились та відповідні обов`язки, покладені на ОСОБА_4 та ОСОБА_11 забезпечать їх належну процесуальну поведінку, можливість проведення необхідних процесуальних дій у кримінальному провадженні, спрямованих на завершення судового розгляду. А тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та необхідність його задоволення.

Окрім цього, слідчий суддя звертає увагу на те, що з метою забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від суду, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, запобігання незаконного впливу на інших осіб, з якими вони можливо діяли у змові, однак на даний час не допитані, тому слід продовжити строк дії обов`язків, покладених ухвалою слідчого судді на ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , у зв`язку із застосованим альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в межах двохмісячного строку.

Окрім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його соціальні зв`язки, стан здоров`я, не має постійного офіційного джерела доходу.

Окрім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_11 , його соціальні зв`язки, стан здоров`я, не має постійного офіційного джерела доходу.

Враховуючи наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особами кримінальних правопорушень, тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час судового розгляду кримінального провадження, стадію кримінального провадження, суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що покладені на обвинувачених обов`язки не є надміру обтяжливими щодо них та в достатній мірі забезпечують їх належну процесуальну поведінку та виконання ними процесуальних обов`язків. Даних про те, що обвинувачені порушували покладені на них обов`язки, не надано.

Суд приходить до висновку, що покладення обов`язків щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_11 в обсязі зазначеному в клопотанні необхідне для забезпечення дієвості запобіжного заходу, запобігання існуючим ризикам.

Враховуючи наведене та на наявність обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії обов`язків, покладених за попередніми ухвалами суду від 20.12.2023 року, суд приходить до висновку, що строк дії запобіжного заходу та обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_11 підлягає продовженню в межах двомісячного строку, а саме до 10.04.2024 року.

З огляду на викладене, клопотання прокурора підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, а тому у задоволенні клопотання сторони захисту ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 199, 314, 315, 331, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2023 відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК України, строком до двох місяців тобто до 10.04.2024 року, а саме: - прибувати до прокурора або суду на їх першу вимогу; - не відлучатися за межі Закарпатської області, без дозволу прокурора або суду; - повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання; - здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання вищезазначених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Продовжити строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23.10.2023 року на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України строком до двох місяців, а саме - до 10.04.2024 року включно, а саме: - прибувати до прокурора або суду на їх першу вимогу; - не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу прокурора або суду; - повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання; - здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що у разі невиконання вищезазначених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, тимчасово не працюючого, розлученого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, без визначення розміру застави, строком до двох місяців, а саме - до 10.04.2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1