Справа №293/1780/23
Провадження №1-кп/293/254/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000958 від 28.07.2023 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троянів Житомирського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з повною вищою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, учасника бойових дій, військовослужбовця, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

24.02.2022 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, ОСОБА_6 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.04.2022 №8 рядового ОСОБА_6 призначено на посаду гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 04.09.2022 №64-рс, рядового ОСОБА_6 увільнено від посади гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 , та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3).

06.12.2022 близько 14:00 год. у зв`язку із перебуванням у стані алкогольного сп`яніння на території військової частини НОМЕР_1 що у АДРЕСА_3 , рядового ОСОБА_6 військовою частиною НОМЕР_1 направлено на лікування у КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради, що у с. Зарічани Житомирського району Житомирської області та супроводжено до зазначеного лікувального закладу.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пропозиції щодо введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях на розгляд Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України.

У разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному оголошенню через засоби масової інформації або оприлюдненню в інший спосіб.

У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Верховна Рада України збирається на засідання у дводенний строк без скликання та розглядає питання щодо затвердження указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у порядку, встановленому Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності зобов`язані сприяти негайному прибуттю народних депутатів України на засідання Верховної Ради України та здійсненню їхніх повноважень.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом.

Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.

До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.

14.03.2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 18 березня 2022 року № 2119-ІХ.

18.04.2022 Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ.

17.05.2022 Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, який затверджено Законом України від 22 травня 2022 року № 2263 -IX.

12.08.2022 Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години ЗО хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, який затверджено Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ХІ. .

07.11.2022 Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, який затверджено Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», рішення про демобілізацію приймає Президент України.

Тобто, воєнний стан в України введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ 24.02.2022, який станом на 07.12.2022 припинено або скасовано не було.

Так, рядовий ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби і протягом тижня згідно з розпорядком дня, встановленого командиром (начальником).

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Однак рядовий ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3), в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, ухилившись від госпіталізації у КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради, вчасно на 09:00 год. 07.12.2022 на службу у військову частину НОМЕР_1 , що у АДРЕСА_3 не з`явився.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_7 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про нез`явлення вчасно у військову частину не повідомив та проводив час на власний розсуд до 11.09.2023, коли з`явився у другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального Управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України в редакції Закону України №2617 - VIII від 22.11.2018.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті.

Показав, що з початком війни ще 24.02.2022 пішов добровольцем у 95 бригаду, був у зонах бойових дій на Херсонському напрямку, де двічі отримав поранення та контузії. Також брав участь в АТО, за посадою - гранатоментник, та має посвідчення учасника бойових дій. Так, дійсно 06.12.2022 залишив в/ч НОМЕР_1 , в якій проходив службу, та ухилився від госпіталізації у КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради. 07.12.2022 не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалася за адресою: АДРЕСА_3 , так як мав непорозуміння з командиром військової частини. У цей час перебував за місцем свого проживання. До вказаної військової частини повернувся через декілька днів, однак, командир повідомив, що матеріали відносно нього за самовільне залишення військової частини направлені до уповноваженого органу ДБР для розслідування вказаного факту. Вказав, що неодноразово звертався до командира в/ч про готовність надалі проходити службу в ЗСУ, однак, отримав відмови, у зв`язку з тим, що відносно нього триває розслідування. Втім, заперечував щодо достовірності даних, зазначених в службовій характеристиці, наданої майором ОСОБА_8 , оскільки останній не проходив з ним службу з зоні бойових дій та не може оцінювати його бойову підготовку та військові знання.

У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Вказав, що і надалі бажає проходити військову службу та бути корисним державі.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 при призначенні покарання просила врахувати, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій, в подальшому добровільно мобілізувався з початком війни, отримав два бойових поранення, що підтверджується матеріалами справи, готовий в подальшому нести військову службу, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся та співпрацював з правоохоронними органами, бажає нести службу в Збройних силах України. Просила не брати до уваги характеристику, надану старшим оперативної групи військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_8 , так як вона не відповідає дійсності щодо його професійного досвіду. З приводу досудової доповіді, наданої суду Житомирським районним відділом філії ДУ "Центр пробації" у Житомирській області, також висловила невідповідність у зроблених висновках про неможливість виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі на певний строк, так як його характеризуючі дані навпаки свідчать про можливість виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Враховуючи готовність ОСОБА_4 до несення військової служби в зонах бойових дій, просила звільнити останнього від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Прокурор в судовому засіданні також просив призначити покарання ОСОБА_4 в межах санкції ч.5 ст. 407 КК України в мінімальному розмірі та звільнити його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, так як негативних наслідків та матеріальної шкоди суспільству та державі не заподіяно.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та захисник не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Здійснивши допит обвинуваченого ОСОБА_4 дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому діяння повністю доведене і вірно кваліфіковане за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме як нез`явлення вчасно без поважних причин на військову службу, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

При призначенні покарання суд, керуючись вимогами ст. ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що, відповідно до вимог ст. 12 КК України, він є тяжким, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, неодружений, має молодий вік, проходив службу у зонах бойових дій, отримав бойові поранення у зв`язку з чим проходив лікування, обвинувачений критично оцінює свої дії та бажає й надалі проходити військову службу, дійшов висновку, що останньому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

Водночас суд не бере до уваги негативну характеристику на содлата ОСОБА_4 видану військовою частиною НОМЕР_1 , оскільки жодних підтверджуючих даних про несумлінне виконання солдатом своїх обов`язків чи притягнення останнього до адміністративної або дисциплінарної відповідальності ні службова картка, ні копія військового квитка на солдата ОСОБА_4 не містять.

За наведеного вище, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що його обтяжують, а також те, кримінальним правопорушенням не завдано значної шкоди державі та суспільству, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, тобто без ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст. 75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень (злочинів) та виконає обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Крім того, суд враховує ч. 2 ст. 5 КК України, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, тому застосовує до ОСОБА_4 покарання в межах кваліфікації та санкції статті 407 КК України на дату вчинення даного кримінального правопорушення.

При цьому суд враховує досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації про обвинуваченого, яка надана з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, згіднго якої ОСОБА_4 несе середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Суд також бере до уваги і позиціюсторони обвинувачення, яка підтримує публічне обвинувачення і реалізує відповідну функцію держави в кримінальному провадженні, яка зводиться до можливості застосування статті 75 КК України в правовідносинах, що розглядаються.

Таким чином, суд уважає, що саме така міра покарання обрана ОСОБА_4 буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального праопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_4 доручити командиру військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби - уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.

У разі звільнення з військової служби, відповідно до п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця свого проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ст. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме 22.01.2024.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча суддя ОСОБА_9