ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3238/23 Справа № 201/2228/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

12 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000205 за апеляційними скаргами прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: - 13.02.2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Вироком Дніпровського апеляційного суду від 26.04.2023 року вирок від 13.02.2023 року в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського апеляційного суду від 26.04.2023 року, більш суворим покарання, призначеним за цим вироком, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2021 року, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Не погоджуючись з цим рішенням, прокурор та захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 звернулися до суду з апеляційними скаргами.

18.10.2023 року від прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, до суду апеляційної інстанції надійшла відмова від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає розгляду.

Разом з цим, оскільки апеляційна скарга подана також захисником ОСОБА_7 , то суд апеляційної інстанції продовжив розгляд апеляційної скарги захисника.

Так, з вироку суду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції повідомляв, що на досудовому розслідуванні працівники поліції до нього застосовували фізичне та психологічне насильство, три дні його не годували та били.

Обвинувачений ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції зазначив, що працівники поліції катували його 3 дні, починаючи з 06.03.2022 року, а саме застосовували психологічний та фізичний тиск.

Вислухавши думки учасників судового провадження з приводу даних обставин, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

З показів наданих обвинуваченим ОСОБА_8 в суді першої інстанції вбачається, що працівники поліції його 3 дні не випускали з кабінету, били по рукам та ногам, вивозили на автомобілі «BMW» зеленого кольору за місто, де вставляли до рота пістолет та наказували копати могилу. В подальшому, при обранні йому запобіжного заходу, він повідомив слідчому судді про те, що до нього застосовували фізичну силу та показав наявні у нього тілесні ушкодження, після чого його відвезли до лікарні, де зняли побої. Проте, слідчий його вмовив сказати, що вказані тілесні ушкодження він отримав не внаслідок побиття працівниками поліції, а в результаті падіння.

Окрім того, ОСОБА_8 стверджував, що 06.03.2022 року в приміщенні Соборного відділу поліції працівники поліції надягали йому пакет на голову, били палицями по голові, застібали ззаду на руках наручники та підвішували за них, а приблизно о 00.00 01.00 годині вивезли за місто, до гаражів, де наказували копати могилу, при цьому, приставляли автомат до потилиці, з метою вибити з нього правдиві покази, які він відмовився давати.

Разом з тим, на такі заяви, суд першої інстанції не відреагував та не ініціював проведення офіційного розслідування вказаних фактів, що є істотною неповнотою судового розгляду, оскільки такі обставини можуть мати істотне значення для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гiднiсть, поводженню або покаранню.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань та нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п. 102, рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п.131, рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).

Зі змісту ч. 6 ст. 206 КПК України слідує, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя, суд зобов`язані зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та, зокрема, доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

Відповідно до вимог ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про державне бюро розслідувань, Державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування, зокрема, злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.

Отже, враховуючи те, що перевірка заяв повинна проводитись неупередженою особою, про що зазначено в рішенні ЄСПЛ «Захаркін О.М. проти України» від 24 червня 2010 року, а також те, що при наявності підстав та доказів вказане ОСОБА_8 діяння може бути розцінене як кримінально-каране, а суд апеляційної інстанції, в силу своїх повноважень, позбавлений можливості перевірити достовірність вказаних ним обставин, колегія суддів вважає за необхідне доручити керівнику Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві, яке поширює свою дільність на Дніпропетровську область, провести перевірку зазначених обвинуваченим ОСОБА_8 обставин щодо застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000205 працівниками Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Керуючись ст. ст. 206, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Доручити керівнику Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві, яке поширює свою дільність на Дніпропетровську область, провести перевірку зазначених обвинуваченим ОСОБА_8 обставин щодо застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000205 працівниками Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити до Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві, за адресою: вул. Собороності, 37, та на електронну адресу: .

Про результати перевірки невідкладно повідомити Дніпровський апеляційний суд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4