ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3439/23 Справа № 181/453/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000663, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с .Сінне. Балтського району, Одеської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, посада старший стрілець 3 стрілецького відділення стрілецького взводу 1 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання солдат, зареєстрований та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2022 року № 305 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_6 призначено на посаду старшого стрільця 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. 14.03.2022 Указом Президента України № 133/2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб з 05 години 30 хвилин 26.03.2022. 18.04.2022 Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. 21.04.2022 Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. 17.05.2022 Указом Президента України № 341/2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб з 05 години 30 хвилин 25.05.2022. 22.05.2022 Указом Президента України № 341/2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб. 12.08.2022 Указом Президента України № 7664 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 передбачено, що з 05 години 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб до 21 листопада 2022 року. Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 передбачено, що з 05 години 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб - до 19 лютого 2023 року, Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 передбачено, що 19 лютого 2023 року з 05 години 30 хвилин в Україні продовжено дію військового стану строком на 90 діб до 20 травня 2023 року.

21 серпня 2022 року солдат ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, діючи в умовах воєнного стану самовільно, з метою тимчасово ухилитись від військової служби в умовах воєнного стану, залишив місце несення служби військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалася в АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 . Про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

15 лютого 2023 року ОСОБА_6 прибув до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпро) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 21 серпня 2022 року солдат ОСОБА_6 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалася в АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню), в умовах воєнного стану та незаконно перебував поза її межами до 15 лютого 2023 року.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити та призначити йому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у вигляді звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на обставини, які помякшують покарання ОСОБА_6 , саме визнання вини в повному обсязі, щире каяття, активне сприяння слідству в розкритті злочину. Крім того, за час досудового розслідування ОСОБА_6 багаторазово пошкодував про скоєне, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, має позитивну характеристику з місця служби, є єдиним годувальником у родині.

Крім цього захисник вказує, що ОСОБА_6 не є симулянтом і не є ухилянтом, але його хронічна хвороба не давала йому можливості повноцінно нести військову службу. Як пояснив останній, в санітарній частині йому була надана медична допомога, але він не був згодним з лікарем, а тому самовільно залишив військову частину.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 407 КК України, в апеляції захисника не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_6 менш суворого покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, не є переконливими.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину 2023 року народження. Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд першої інстанції врахував сукупність наведених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, та обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у вигляді двох років позбавлення волі, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З таким видом і розміром призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_6 погоджується й колегія суддів, оскільки саме таке покарання є достатнім та необхідним для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 багаторазово пошкодував про скоєне, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, має позитивну характеристику з місця служби, є єдиним годувальником у родині, не спростовують висновків місцевого суду про необхідність призначення обвинуваченому саме такого покарання у виді позбавлення волі, з огляду на мету покарання, встановлений місцевим судом місце, час, спосіб вчинення та наслідків кримінального правопорушення.

За наведеного, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, колегія суддів не знаходить.

Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, в тому числі й ті, на які посилається захисник в своїй апеляції, та призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованої йому статті, яке відповідає особі винного, і яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З урахуванням наведеного, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для пом`якшення покарання, як на це вказує захисник, колегія суддів не вбачає.

З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000663, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4