Справа № 405/7753/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 21.09.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Олександрівка, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не маючого утриманців, військовослужбовця, такого, що проходить військову службу за контрактом на посаді водія їдальні взводу забезпечення групи матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 27.09.2018 №202 солдата ОСОБА_5 з 27.09.2018 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Таким чином, станом на 27.09.2018 ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, - та приступив до виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

У подальшому відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.12.2018 № 230-РС солдата ОСОБА_5 призначено на посаду навідника 6 бойової машини 2 танкового взводу танкової роти військової частини НОМЕР_1 та того ж дня наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.12.2018 № 362 з 28.12.2018 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення, а також визнано таким, що з 28.12.2018 справу та посаду навідника 6 бойової машини 2 танкового взводу танкової роти військової частини НОМЕР_1 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Надалі відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.04.2021 №61-РС солдата ОСОБА_5 призначено на посаду водія їдальні взводу забезпечення групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 та того ж дня наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2021 №91 визнано таким, що з 01.04.2021 приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проходячи військову службу на посаді водія їдальні взводу забезпечення групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 як військовослужбовець відповідно до ст.ст.11, 16-17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, а також спеціальні обов`язки; бездоганно і неухильно додержуватися порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України; усвідомлювати та свідомо ставитися до виконання свого військового обов`язку; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст.ст. 2, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 також був зобов`язаний, зокрема, захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України; точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки і поставлені йому завдання; зразково виконувати свої службові обов`язки; бути готовим до виконання завдань за призначенням; додержуватися військової дисципліни; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни; неухильно виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Крім того, ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено поняття воєнного стану як особливого правового режиму, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, а також визначено момент набрання чинності Указом - одночасно з набранням чинності Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». При цьому моментом набрання чинності Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022 визначено день його опублікування.

24.02.2022 Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022 опубліковано в №37 від 24.02.2022 офіційного друкованого видання «Голос України», а відтак з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, затвердженими Законами України № 2119-ІХ від 15.03.2022, № 2212-ІХ від 21.04.2022, № 2263-ІХ від 22.05.2022, № 2500-ІХ від 15.08.2022, № 2738-ІХ від 16.11.2022, № 2915-ІХ від 07.02.2023, № 3057-ІХ від 02.05.2023, № 3275-ІХ від 27.07.2023, відповідно, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався і триває дотепер.

Незважаючи на викладене, близько 16 години 00 хвилин 03.04.2022 ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді водія їдальні взводу забезпечення групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , умисно діючи в порушення вимог ст ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до моменту затримання о 09 годині 45 хвилин 13.09.2023, перебуваючи в різних місцях та використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не було пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, вказав, що в квітні 2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 і перебував за місцем проживання. Потім, у вересні 2023 року сам зателефонував до командира, оскільки усвідомлював суспільно-небезпечних характер своїх дій. Бажає в подальшому продовжувати нести службу в лавах ЗСУ.

У вчиненому щиро кається.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, не оспорює фактичні обставини справи, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, відсутність будь яких сумнівів добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, роз`яснивши їм наслідки ч.3 ст. 349, ч.2 ст. 394 КПК України та з їх згоди, суд обмежився дослідженням доказів по справі лише допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих даних щодо обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке ним не оспорюється та роз`яснив учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд кваліфікує діяння ОСОБА_5 за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.

На підставі ч.1 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду № 8 від 12.06.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо призначення міри покарання ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, згідно службової характеристики за місцем проходження служби характеризується посередньо, зарекомендував себе як недисциплінований військовослужбовець, при цьому емоційний, чемний та доброзичливий, у відповідності до довідок у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває; раніше не судимий.

Обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Згідно з ч.1ст.69 КК України та приписами п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зокрема, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

У відповідності до тлумачення рішення Конституційного суду України №15-рп/2004 від 02.11.2005 року, щодо поняття справедливості призначення кримінальних покарань, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є безумовною підставою недискримінаційного підходу та неупередженості суду, що означає не тільки передбачений законом склад злочину та рамки покарання, а і те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Суд вважає за необхідне вирішуючи питання призначення покарання застосувати практику Європейського суду з прав людини та Конвенцію з прав людини, як джерело права. У відповідності до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року, таким є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), справа «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року), де Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А тому для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Швидка проти України» (рішення від 30.10.2014 року), слідує, що при оцінці пропорційності втручання слід враховувати серед інших чинників, характер та суворість застосування стягнень.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 15 від 28.12.1996 «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» зазначав, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні застосовується, у випадках коли засуджених можна залишити на військовій службі й виправити в умовах дисциплінарної частини. Цей вид покарання може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання.

Враховуючи вище зазначене, обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, з урахування особи винного, який, як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні, визнав повністю свою вину у скоєному злочину, щиросердно покаявся, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, беручи до уваги інтереси суспільства, враховуючи вік обвинуваченого, стан здоров`я та інші обставини, що його характеризують, який бажає продовжувати добровільно виконувати свій громадянський обов`язок щодо захисту Батьківщини, що в сукупності з обставинами кримінального провадження, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, детально проаналізувавши поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 після вчинення злочину, суд приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_5 може бути застосовано ст. 69 КК України, яка регламентує призначення покарання, нижче від найнижчої межі ніж передбачено законом, тобто санкцією ч.5 ст.407 КК України, з призначенням йому покарання у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, замість призначеного покарання у виді 2 /двох/ років позбавлення волі призначити покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 /два / роки.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.368, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, і призначити покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України, замість призначеного покарання у виді 2 /двох/ років позбавлення волі призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 / два / роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 09.10.2023.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_6