Справа № 541/417/24
Провадження № 1-кс/541/140/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 02.02.2024 року до ЄРДР за № 0000130 клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а саме просив накласти арешт на автомобільний акумулятор «EFB premium»; зарядний пристрій до акумулятору «Dnipro-M, модель ВС-16», власником яких є ОСОБА_4 . Місцем зберігання вищевказаних речових доказів визначити камеру зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, що за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Я. Усика, 34.

Крім того, в поданому клопотанні прокурор просив поновити пропущений строк звернення до суду з клопотання про накладення арешту майна, посилаючись на те, що зазначене майно було вилучено 02.02.2024р., а день подання клопотання припав спочатку на вихідні дні, тоді як матеріали кримінального провадження надійшли до Миргородської окружної прокуратури та отримані ініціатором лише 06.02.2024 року, після цього невідкладно реалізовані.

Прокурор ОСОБА_5 до початку судового засідання подав заяву, в якій клопотання підтримав та просив задовольнити, з підстав викладених у клопотанні.

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, не заперечував проти задоволення клопотання.

Вивчивши клопотання, перевіривши додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

З приводу клопотання прокурора щодо поновлення процесуального строку для звернення з клопотанням про накладення арешту, слідчий суддя вважає, що таке клопотання підлягає задоволенню.

Відповідності до ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно ч.1 ст. 177 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Як вбачається з правової позиції, викладеної в Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження ВССУ від 07.02.2014, «..при цьому слід враховувати положення, закріплені у ст. 117 КПК, де

визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Отже, якщо разом із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна стороною кримінального провадження подається клопотання про поновлення процесуального строку, слідчий суддя, оцінивши причини пропуску строку як поважні, поновлює їх своєю ухвалою та розглядає клопотання про арешт майна по суті».

Прокурор в клопотанні просив поновити йому строк на звернення з клопотанням про накладення арешту на майно, оскільки зазначене майно було вилучене 02.02.2024р., останній день подання клопотання випав на вихідні дні, при цьому матеріали досудового розслідування надійшли до Миргородської окружної прокуратури лише 05.02.2024р.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання прокурора про поновлення строку подачі клопотання про накладення арешту підлягає задоволенню.

Також встановлено, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 02.02.2024р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 28.12.2024 по 09:40 год. 02.02.2024 невстановлена особа в умовах воєнного стану, шляхом проникнення до іншого сховища (кладової), що розташована в підвальному приміщенні буд. АДРЕСА_1 , здійснила крадіжку автомобільного акумулятора «EFB premium» та зарядного пристрою до акумулятору «Dnipro-М, модель ВС-16», що на праві власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим останньому завдано матеріальної шкоди із сумою, що встановлюється.

02.02.2024 за наслідками проведення невідкладних слідчих (розшукових) дій встановлено місцезнаходження викрадених речей, які за заявою про добровільну видачу, вилучені у гр. ОСОБА_6 , який придбав викрадені речі, про що слідчим складено протокол огляду речей та документів від 02.02.2024 року.

Постановою слідчого від 02.02.2024р. вилучені автомобільний акумулятор «EFB premium» та зарядний пристрій до акумулятору «Dnipro-М, модель ВС-16» визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.

Як зазначено прокурором, під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені в ході огляду автомобільний акумулятор та зарядний пристрій до акумулятору, оскільки вони мають суттєве значення, для розслідування злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, є доказом злочину, оскільки відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, як наслідок підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню та негативно позначитися у встановленні істини події, що розслідується.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Пункт 1 ч. 2 статті 167 КПК України передбачає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та або зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки прокурором доведено, що є ознаки вчинення кримінального правопорушення та зазначені автомобільний акумулятор та зарядний пристрій до акумулятору, які було вилучено в ході огляду 02.02.2024р. у ОСОБА_6 , можуть зберігати на собі сліди кримінального правопорушення, а також нести у собі відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, які встановлюються під час досудового розслідування, відповідають критеріям, викладеним у ст. 98 КПК України та були визнані речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою збереження речового доказу, вважаю за необхідне клопотання задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити прокурору Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 строк для звернення із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000130 задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучено в ході огляду 02 лютого 2024 року, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном, а саме, на: автомобільний акумулятор «EFB premium»; зарядний пристрій до акумулятору «Dnipro-M, модель ВС-16», власником яких є ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1