Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

19 грудня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000001 від 12 січня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне Рівненської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого: 18 грудня 2017 вироком Рівненського районного суду Рівненської області за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; 15 січня 2021 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.389 КК України на підставі ст.71 КК України до покарання у виді арешту строком на 1 місяць 1 день

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_6 призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 обрано у вигляді тримання під вартою. Взято ОСОБА_6 під варту в залі суду. Строк покарання ухвалено рахувати з 08 вересня 2023 року.

Цивільний позов ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1950 гривень у рахунок відшкодування майнової шкоди та 20000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 2066 гривень у рахунок відшкодування майнової шкоди та 10000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення експертизи сумі 13072 гривні.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

За вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2023 року ОСОБА_6 05 січня 2021 року, приблизно о 02 год. 00 хв., діючи умисно, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, через відчинене вікно, незаконно проник до житлового будинку, який належить ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_9 , шляхом демонтування, один чавунний радіатор марки «МС-140» на 8 ребер, вартістю 392 гривні 00 копійок, один чавунний радіатор марки «МС-140» на 6 ребер вартістю 294 гривні 00 копійок, чим заподіяв останній майнову шкоду на загальну суму 686 гривень 00 копійок.

Крім цього, 06 січня 2021 року, приблизно о 02 год. 00 хв., ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, через відчинене вікно, незаконно проник до житлового будинку, який належить ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_9 , шляхом демонтування, два чавунні радіатори марки «МС-140» по 6 ребер, вартістю 588 гривень 00 копійок, один чавунний радіатор марки «МС- 140» на 11 ребер, вартістю 539 гривень 00 копійок, холодильник марки «Кристал 404-1» вартістю 253 гривні 00 копійок, чим заподіяв останній майнову шкоду на загальну суму 1380 гривень 00 копійок.

Після цього, 12 січня 2021 року, приблизно о 02 год. 00 хв., перебуваючи поблизу господарства, що за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, шляхом демонтування, ОСОБА_6 таємно викрав 5 секцій металевого паркану вказаного вище господарства, вартістю 1950 гривень 00 копійок, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду у вказаному розмірі.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на те, що у вироку не наведені в повному об`ємі характеризуючі дані про обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зазначає, що відсутнє обгрунтування неможливості застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України.

Звертає увагу, що у обвинуваченого на утриманні перебуває неповнолітній син, 2011 року народження. Наголошує, що на час ухвалення вироку обвинувачений знаходився на амбулаторному лікуванні з 28.08.2023 року у зв`язку з тяжкою хворобою, яка позбавила останнього пересуватись.

Просить вирок Рівненського районного суду змінити. Застосувати до призначеного ОСОБА_6 покарання ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого і захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, відповідно висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі не оскаржується і, відповідно, апеляційною інстанцією вирок суду в зазначеній частині не перевіряється.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту щодо необгрунтованості судом першої інстанції неможливості застосування до ОСОБА_6 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процессуальному документі суду.

У даному кримінальному провадженні, як видно з матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад чи безпідставно не звільнено останнього від його відбування з випробуванням.

Зазначені доводи сторони захисту є безпідставними, оскільки спростовуються врахуванням судом першої інстанції встановлених законом критеріїв при призначенні покарання та вирішенні питання можливості чи не можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України.

Так, при вирішенні питання щодо виду та міри покарання судом першої інстанції були враховані характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, наявні в матеріалах провадження дані про особу винного, який свою вину у вчиненому визнав повністю, раніше неодноразово судимий. Як обставини, які пом`якшують покарання судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю та розслідуванню кримінальних правопорушень. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Судом враховано також досудову доповідь, надану органом пробації щодо неможливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Не залишено без уваги і позицію потерпілих, відповідно до заяв яких заподіяна шкода їм не відшкодована, просили призначити покарання відповідно до норм чинного законодавства.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до переконливого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, призначивши покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення у виді позбавлення волі на наближений до мінімального та мінімальний строки, передбачені відповідними санкціями частин статей з призначенням остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України з застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

В судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що син обвинуваченого проживає окремо з матір`ю. ОСОБА_6 не позбавлений батьківських прав, офіційно аліменти на дитину не сплачує, по можливості допомагає колишній дружині щодо утримання сина.

Колегія суддів бере до уваги, що відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним»; «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Таким чином, на переконання колегії суддів, кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності його понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загально поширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.

На думку колегії суддів, беручи до уваги встановлені судом першої інстанції обставини, зокрема, і обставини вчинення самих кримінальних правопорушень, зважаючи, що обвинувачений неодноразово судимий з застосуванням відповідних видів покарань за попередніми вироками (штраф, арешт), що не призвело до позитивних змін в особистості обвинуваченого і не створило готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, продовжуючи злочинну діяльність проти власності особи, в тому числі і з проникненням та завданням відповідної шкоди, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого, то призначене останньому покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Виправлення засудженого є наслідком такого впливу покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення, і виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі кримінального .

За наведеного неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не встановлено.

З огляду на сукупність наведених фактів, на переконання колегії суддів, відсутні обставини, які б суттєво зменшили ступінь тяжкості вчиненого, відтак правових підстав для застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування реального покарання з випробуванням не вбачається.

За таких обставин доказів на спростування висновків суду першої інстанції стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обгрунтованим і вмотивованим, відтак підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2023 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3