КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 04.12.2023 задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_10 , та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29.01.2024 включно, який встановлено обчислювати з моменту його затримання - з 01.12.2023.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_7 заставу у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214 720 гривень, та покладено на нього, у разі внесення застави, наступні обов`язки: 1. прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду; 2. не відлучатися із міста Києва без дозволу слідчого, прокурора; 3. повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та місце роботи; 4. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають _____________________________________________________________________________

Справа № 756/15812/23 Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/64/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби з 23.00 год. по 06.00 год. за місцем фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що докази наявності обґрунтованої підозри є недостатніми.

Зокрема, у доданих до клопотання слідчого матеріалах відсутній відповідний висновок експерта, з якого б вбачалось, що вилучений предмет - граната іноземного виробництва «GHO-І», дійсно є вибухонебезпечним предметом, тобто містить в собі бойову частину, а не є муляжем, учбовою гранатою або гранатою, призначеною для гри, наприклад в страйкбол або пейнтбол. Слідчим долучено лише протокол огляду інтернет-ресурсу сайту виробника боєприпасів щодо гранати «GHO-І», інші докази на підтвердження того, що у підозрюваного вилучено саме бойову гранату з бойовою частиною відсутні.

Показання свідків у даному кримінальному провадженні також жодним чином не можуть підтвердити версію сторони обвинувачення щодо вилучення саме бойової гранати.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що викладені у повідомленні про підозру обставини містять ряд суперечностей та не доведених фактів.

Апелянт звертав увагу на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також на те, що слідчим суддею, всупереч вимог ст. 178 КПК України, не враховано даних про особу підозрюваного, зокрема наявність у нього постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, у тому числі цивільної дружини ОСОБА_12 та неповнолітньої доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які перебувають на його утриманні.

У клопотанні слідчого не конкретизовано наведені ризики в контексті дій, які може вчиняти ОСОБА_7 , а тому, на думку захисника, посилання на їх наявність є надуманими, що не враховано слідчим суддею.

Ризик переховування від органу досудового розслідування та суду не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Органом досудового розслідування не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник звертав увагу на те, що до матеріалів судового провадження долучено докази права власності рідної сестри підозрюваного - ОСОБА_14 на квартиру АДРЕСА_2 , а також забезпечено явку останньої в судове засідання під час розгляду клопотання слідчого, в якому вона надала згоду на відбуття за вказаною адресою підозрюваним запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Також слідчим суддею не враховано те, що ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України брав активну участь у бойових діях, що свідчить про патріотизм та відповідальність за країну з його сторони.

На переконання захисника, належним та достатнім запобіжним заходом, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та унеможливить настання ризиків, зазначених в клопотанні слідчого, є домашній арешт в нічний час доби.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності захисника ОСОБА_8 , який не прибув в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 в режимі відеоконференцзв`язку, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчим відділом Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004081 від 01.12.2023 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що мастер-номер обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 , за невстановлених у ході досудового розслідування обставин, але не пізніше 21 год. 50 хв. 01.12.2023, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою використання в особистих цілях, без передбаченого законом дозволу, у порушення вимог ст.ст. 41, 92 Конституції України, ст.ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471 X-II, Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 12.10.1992 № 576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, патронів; споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 №622, придбав бойовий припас - гранату іноземного виробництва (виробник BULCOMERS KSLtd., Bulgaria) типу «GHO- 1» з вкрученим запалом, які у поєднанні складають ручну осколкову гранату типу «GHO- 1», після чого носив її при собі до його затримання 01.12.2023 за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно даних протоколу затримання від 02.12.2023, 01.12.2023 о 21 год. 50 хв. ОСОБА_7 затримано на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

02.12.2023 о 19 год. 20 хв. у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру в носінні та придбанні бойового припасу без передбаченого законом дозволу, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 263 КК України.

04.12.2023 старший слідчий слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва із клопотанням від 02.12.2023, погодженим прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_10 , в якому просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, із визначенням застави у межах 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 04.12.2023 задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29.01.2024 включно, який встановлено обчислювати з моменту його затримання - з 01.12.2023.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_7 заставу у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214 720 гривень, та покладено на нього, у разі внесення застави, наступні обов`язки: 1. прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду; 2. не відлучатися із міста Києва без дозволу слідчого, прокурора; 3. повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та місце роботи; 4. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідківу цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 214 720 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, як встановлено колегією суддів, слідчий суддя, дійшовши у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали обгрунтованого висновку про необхідність визначення підозрюваному застави у виді 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень, у резолютивній частині такої ухвали помилково зазначив про визначення підозрюваному застави у виді 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, помилкове зазначення слідчим суддею в резолютивній частині ухвали числа розміру прожиткових мінімумів для працездатних осіб у виді 20 замість вірних 80, може свідчити про допущену слідчим суддею технічну описку, яка не тягне за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді з цих підстав, та може бути виправлена у порядку ст. 379 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, його процесуальною поведінкою, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби, колегія суддів не вбачає.

Викладенні в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника про недостатність доказів, зокрема відсутність висновку експерта, з якого б вбачалось, що вилучений предмет - граната іноземного виробництва «GHO-І», дійсно є вибухонебезпечним предметом, а також посилання на неналежність протоколів допиту свідків та наявність ряду суперечностей у змісті повідомлення про підозру, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянтів про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини інкримінованого йому злочину, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя також дійшов обґрунтованого висновку про існування іншого ризику неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , зокрема вчинення іншого кримінального правопорушення.

Наведені захисником відомості про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, зокрема цивільну дружину та доньку, які перебувають на його утриманні, а також те, що ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, з початком повномасштабного вторгнення на територію України брав активну участь у бойових діях, не є достатніми підставами для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання апелянта на недоведеність неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3