ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000157 від 01.09.2023 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2023 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Луцьк Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше судимого: - вироком Волинського суду від 18.11.2011 року за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців; - вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.02.2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк двісті годин,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 162 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 162, КК України та за їх вчинення призначено йому покарання: - за ч. 1 ст. 126 КК України у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин; - за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних проступків шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на

ЄУНСС: 722/1899/23 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9

НП: 11-кп/822/24/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

строк 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено відраховувати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 31.08.2023 року близько 23:00 год маючи намір на незаконне проникнення до чужого володіння, в порушення ст. 30 Конституції України, статті 12 Загальної декларації з прав людини, статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла та іншого володіння, діючи умисно, протиправно, без згоди власника ОСОБА_8 , а також не маючи жодних інших правових підстав, пройшов на територію подвір`я за адресою АДРЕСА_2 , після чого, перебуваючи на території господарства, побачив відчинене вікно, через яке, шляхом вільного доступу, незаконно проник до житлового будинку ОСОБА_8 , а саме до спального приміщення ОСОБА_10 .

Крім того, 31.08.2023 року близько 23:00 год ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, діючи умисно, протиправно, переслідуючи мету спричинення фізичного болю, схопив правою рукою за шию ОСОБА_10 , при цьому лівою рукою закриваючи рота останній, яка на той час спала, однак через вищевказані дії прокинулась, таким чином завдав ОСОБА_10 фізичного болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

У цей же час, до кімнати зайшов власник будинку ОСОБА_8 , у якого з ОСОБА_6 відразу виник словесний конфлікт, у ході якого останній протиправно, переслідуючи мету спричинення фізичного болю, умисно наніс ОСОБА_8 два удари правою рукою в область грудної клітини, чим завдав ОСОБА_8 фізичного болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень, після чого через деякий час ОСОБА_6 покинув місце вчинення кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник обвинуваченого - ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що він не заперечуючи правової кваліфікації дій свого підзахисного та доведеності його вини у скоєних кримінальних проступках, просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_6 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 не врахував, що останній покарання призначене вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.02.2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк двісті годин, - повністю відбув.

Стверджує, що покарання у виді штрафу є повністю посильним для його підзахисного, оскільки останній виконує роботи по найму від односельчан, за що отримує грошові кошти, а тому позиція суду щодо відсутності доказів про офіційне працевлаштування обвинуваченого чи наявність у нього будь-яких інших джерел доходу, не свідчить неможливість виконання ним покарання у виді штрафу.

Вважає, що суд з урахуванням майнового стану особи, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 53 КК України, може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Штраф буде сплачено до відповідного бюджету, що принесе більше користі державі та суспільству, а також в достатній мірі вплине на його виправлення.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Однак надійшла заява від потерпілого ОСОБА_8 , зі змісту якої вбачається, що останній просить вищевказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 162 КК України, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 477, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити, у зв`язку із відмовою потерпілого від подальшого обвинувачення.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 10.01.2024 року вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2023 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині його засудження за ч. 1 ст. 162 КК України скасовано. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілого ОСОБА_8 від обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які в режимі відеоконференції підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її з підстав, у ній зазначених, міркування прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , вважавши вирок районного суду законним та обґрунтованим, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 126 КК України відповідають фактичним обставинам справи, і відповідно до вимог ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного перегляду, адже, в цій частині вирок суду захисником не оскаржувався.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисником оскаржується, зокрема, правильність призначеного обвинуваченому покарання.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог статтей 50, 65-67 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Твердження в апеляційній скарзі захисника про можливість пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_6 , є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Так, суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше був судимий за вчинення злочину, судимість по якому на даний час не знята та не погашена, поведінку до вчинення кримінального проступку і після нього, його характеристику, те, що він офіційно не працевлаштований, на «Д» обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, які у відповідності до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , районним судом встановлено: щире каяття та визнання винуватості.

Обставиною, яка згідно вимог ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , районним судом встановлено: вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Наведене вище, дало можливість суду першої інстанції визначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із врахуванням вимог ст. 70 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Щодо прохання апелянта про призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, колегія суддів вважає його необґрунтованим, оскільки, як було встановлено районним судом, обвинувачений офіційно не працює, у матеріалах даного кримінального провадження відсутні будь-які докази, які підтверджують наявність у останнього будь-яких законних джерел доходу, зазначені обставини не змінилися і під час розгляду даного кримінального провадження в апеляційній інстанції, а тому немає підстав для призначення іншого виду покарання, аніж обраний.

При цьому, приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисника обвинуваченого про пом`якшення покарання, судова колегія також виходить з позиції Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується, як джерело права.

Так, у справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява №10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим кримінального проступку: проти життя та здоров`я особи; проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, його особу, який ніде офіційно не працює, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, що відповідає вимогам статтей 50, 65 КК України, а тому підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, про яке йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Разом з цим судова колегія бере до уваги твердження сторони захисту про те, що районний суд помилково у вироку вказав, що вищевказаний кримінальний проступок обвинуваченим було вчинено в період не знятої та непогашеної судимості за вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.02.2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України (покарання у вигляді громадських робіт на строк двісті годин), оскільки згідно матеріалів даного кримінального провадження, зокрема відповіді начальника МЮУ ДУ «Центр пробації» філії ДУ «Центр пробації» у Чернівецькій області Дністровський районний сектор № 2 ОСОБА_11 на запит 6947/123/44/01-23 від 05.09.2023, ОСОБА_6 перебував на обліку в Дністровському РС № 2 філії ДУ «Центр пробації» згідно вироку Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.02.2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт. Поставлений на облік 03.04.2023 року, знятий з обліку 23.06.2023 року. На обліку в Дністровському РС № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Чернівецькій області на даний час не перебуває (а. к. п. 98).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що необхідно виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на те, що вищевказаний кримінальний проступок ним було вчинено в період не знятої та непогашеної судимості, однак вказане виключення жодним чином не впливає на призначене обвинуваченому районним судом покарання, а тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, оскільки колегією суддів прийнято рішення та закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України, з резолютивної частини вироку необхідно виключити вказівку і про призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, змінивши вирок і в цій частині.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок районного суду - зміні.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України - змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання районного суду на призначення ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання районного суду на те, що кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України було вчинено ОСОБА_6 в період не знятої та непогашеної судимості.

Вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3