ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 336/10493/13-к

провадження № 51- 3243 км 19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2023 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003905, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, котра народилася у м. Запоріжжі, зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в її діях є склад кримінального правопорушення.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2023 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні таємного викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, інше приміщення або сховище, за таких обставин.

Так, 24 жовтня 2013 року у вечірній час ОСОБА_7 , перебуваючи у буд. АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, проникла до кв. АДРЕСА_3 , звідки таємно викрала дитячий візок марки ZIPPY, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 3 700 грн.

За результатами судового розгляду вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження, а тому вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, наявні в матеріалах кримінального провадження докази є допустимими та достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК. Разом із тим, за результатами розгляду вказаного кримінального провадження, місцевий суд надав їм неправильну оцінку, з якою погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно відмовивши у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження відповідних доказів обвинувачення в апеляційному порядку, чим істотно порушив вимоги процесуального закону, а саме: статей 22, 23, 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Вказане призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо ОСОБА_7 . Крім того, в порушення вимог ст. 419 КПК апеляційний суд всіх доводів апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірив, обґрунтованих відповідей на них не дав, свого рішення не мотивував та безпідставно залишив вирок щодо ОСОБА_7 без змін.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , надіслала заперечення, в якому просила залишити касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 без задоволення, а рішення апеляційного суду - без зміни.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 та просив її задовольнити.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судом норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 , апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчинених ОСОБА_7 дій, з чим погоджується й колегія суддів.

Висновок суду апеляційної інстанції щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення достатньо мотивований й ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені апеляційним судом та змістовно наведені в ухвалі.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчинені таємного викрадення чужого майна, поєднано з проникненням у житло із заподіянням шкоди потерпілій (ч. 3 ст. 185 КК).

Суб`єктивна сторона даного злочину передбачає наявність прямого умислу, корисливого мотиву і мету - незаконного збагачення за рахунок чужого майна.

З об`єктивної сторони крадіжка відноситься до злочинів з матеріальним складом, тому, крім діяння (таємного викрадення), обов`язкового її ознакою є матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також - причинний зв`язок між цією шкодою і таємним викраденням.

Відповідно до усталеної судової практики, розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

Для встановлення розміру шкоди, завданої злочинними діями, передбаченими ст. 185 КК, обов`язковим є встановлення вартості не будь-якого майна, аналогічного предмету злочину, а конкретної речі, яка була предметом злочину.

Вартість викраденого майна є вирішальною для відмежування таємного викрадення чужого майна (крадіжки) як кримінального проступку від дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, яке є адміністративним правопорушенням (ст. 51 КУпАП).

Суд не погодився з твердженням сторони обвинувачення, що сума завданих збитків потерпілій становить 3700 грн, оскільки органом досудового розслідування будь-яких підтверджуючих доказів вартості викраденого майна не було надано, а жоден з досліджених в судовому засіданні доказів не підтверджує розмір завданої потерпілій матеріальної шкоди, і будь-які інші докази, якими визначається вартість викраденої коляски, матеріали кримінального провадження не містять.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_8 визначила вартість візочка на власний розсуд. Згідно показань, наданих потерпілою в судовому засіданні, дитячий візочок, який вона у 2013 році передала у користування ОСОБА_11 , був придбаний ОСОБА_8 приблизно у 2002-2003 роках, за яких обставин, не пригадує. Зазначила, що можливо, візок отримала від подруги - безоплатно. До 2013 року цей візок потерпіла передавала у користування іншим особам на невизначений термін. Не змогла назвати вартість візка, а чому у 2013 році вона вказала його вартість 3700 грн, не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що потерпіла ОСОБА_8 дала їм у користування зазначений візок, марки «ZIPPY». За інформацією з Інтернет мережі новий візок такої марки коштував на той час приблизно 4000 грн, а тому під час досудового розслідування саме вона визначила приблизну вартість візка у розмірі 3700 грн.

Тобто, враховуючи ці обставини, суд дійшов вмотивованого висновку, що вартість даного візочка (враховуючи період його експлуатації з 2002 по 2013 роки) не може визначатись за аналогією з новим візком, а стороною обвинуваченням не доведено, що станом на 2013 рік його вартість перевищує 0,2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Прокурор ставив питання про призначення товарознавчої експертизи на предмет встановлення вартості викраденого майна.

Проте місцевим судом було обґрунтовано відмовлено у задоволенні даного клопотання з наведенням докладних мотивів викладеного рішення, з яким погодився й апеляційний суд.

Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 242 КПК експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

У кримінальному провадженні під матеріальними збитками у п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК треба розуміти грошову оцінку (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди (втрачених, додатково витрачених або недоотриманих майнових благ особою внаслідок порушення її прав та інтересів іншою особою), а відшкодування збитків є одним із способів відшкодування шкоди.

Положеннями ч. 2 ст. 242 КПК передбачено обов`язковість проведення експертизи з метою визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням. Проте з цього правила законодавець зробив виключення щодо випадків, коли потерпілий у змозі визначити розмір матеріальних збитків та надає документ, що підтверджує розмір такої шкоди.

З огляду на те, що на час судового розгляду встановлено, що основний речовий доказ - дитячий візок «ZIPPY» було втрачено, а вартість викраденого майна не було встановлено ні судово-товарознавчою експертизою, а ні надано будь-яких інших письмових доказів, що доводили би вказану вартість викраденого майна, тому висновок місцевого суду, з яким погодився й апеляційний суд, про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, оскільки вчинене діяння не потягло суспільно небезпечні наслідки у виді спричинення потерпілій майнової шкоди в розмірі понад 0,2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, є вмотивованим.

Враховуючи викладене, інші доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК не спростовують законність ухвали апеляційного суду.

Відтак, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3