УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000245 від 10.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 193 КК України про арешт майна,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

представник власника майна адвокат ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2023 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000245 від 10.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 193 КК України, в якому просить накласти арешт на майно, що було вилучено 25.12.2023 в ході обшуку на підставі ухвали слідчого судді у ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- Металевий казан у кількості 1 шт.;

- Уламки металевих знарядь та шматків металу у кількості 94 шт.;

- Покривало червоного кольору з золотими візерунками у кількості 1 шт.;

- Шматок тканини чорного кольору у кількості 1 шт.;

- Мобільний телефон ТМ «Iphone 4s» без сім-карти у кількості 1 шт.;

- Мобільний телефон ТМ «Iphone 7» без сім-карти у кількості 1 шт.;

- Мобільний телефон ТМ «Iphone 13 Pro max» з сім- картою «Vodafone» з мобільним номером НОМЕР_1 у кількості 1 шт.

-Системний блок ТМ «CHIEFTEC» зі шнуром у кількості 1 шт., шляхом заборони користування та розпорядження.

Клопотання обґрунтовано тим, що сектором дізнання Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань, № 0000245 від 10.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.193 КК України, за фактом того, що співробітники Національного музею історії України зафіксовано факт спроби продажу скарбу, який має особливу історичну, наукову, художню та культурну цінність.

Так, на інтернет-ресурсі violity.com невстановленою особою з нікнеймом « ОСОБА_6 » виставлено оголошення про продаж металевих виробів скіфського походження: «Набор бронзолитейщика (2 тыс. до н.э.) и котел (скифы). Общий вес больше 21 кг».

Згідно з інформацією співробітника Національного музею історії України вказані металеві вироби мають історичну і культурну цінність, та їх привласнено незаконно.

В ході обшуку на підставі ухвали слідчого судді від 25.12.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_4 добровільно видав вищевказані речі.

Вказані речі належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 (тел. НОМЕР_2 ).

Вищевказані речі були вилучені та запаковані у сейф-пакети та опечатані биркою з підписами всіх учасників обшуку.

Постановою дізнавача від 25.12.2023 вищевказані предмети визнані речовими доказами по даному кримінальному провадженню.

Так, всі вищевказані предмети вилучені є речовими доказами у кримінальному провадженні, зокрема предметами кримінального правопорушення (казан, уламки металу), є об`єктами вищеописаних кримінально протиправних дій та за цією ознакою як «…предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом…» відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України є речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Окрім цього, покривало червоного кольору, шматок тканини чорного кольору, мобільні телефони та системний блок є знаряддями і засобами вчинення кримінального правопорушення, містять на собі його сліди і є речовими доказами.

У подальшому при проведенні досудового розслідування вказані речові докази необхідні стороні обвинувачення для проведення ряду процесуальних та слідчих (розшукових) дій, в тому числі експертиз, тому з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, знищення, використання, передачі та відчуження, на них необхідно накласти арешт з метою їх збереження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, в тому числі комп`ютерної техніки оскільки вона в даному випадку є засобом і знаряддям вчинення кримінального правопорушення (за допомогою цієї техніки здійснювалась купівля і подальший продаж цінностей в мережі Інтернет) та зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, також в подальшому надання вказаної комп`ютерної техніки разом з інформацією, що на ній міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження.

Прокурор зазначає, що ненакладення арешту на вказане майно шляхом заборони користування і розпорядження ним може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, що унеможливить досягнення завдань кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розслідування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, проведення судової експертизи, збереження речових доказів, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження зазначеного майна, а також з огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 167, 170, 171 КПК України, з метою його збереження, виникла необхідність накладення арешту на вищевказане у клопотанні майно.

В судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання в повному обсязі.

Власник майна у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що в його діях немає складу правопорушення, зазначив, що придбав речі на аукціоні на офіційному сайті, під час обшуку надавав докази придбання цих речей.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання, зазначила, що речі були придбані на аукціоні, за необхідності ОСОБА_4 надасть органу досудового розслідування доступ до мобільних терміналів.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного.

Правовою підставою арешту майна є кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000245 від 10.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 193 КК України.

25.12.2023, у період часу з 09 год. 32 хв. до 13 год. 04 хв., дізнавачем, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.11.2023, в присутності понятих проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого ОСОБА_4 добровільно видав вище перелічене майно.

Постановою дізнавача сектору дізнання ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області від 25.12.2023 всі вищезазначені предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз.2 ч.1 ст.170 КПК України).

Прокурор в клопотанні вказує на таку підставу для накладення арешту на майно як збереження речових доказів.

На переконання органу досудового розслідування вилучені речі є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом. Наведені прокурором відомості про обставини вчинення дій, в сукупності з доданими до клопотання матеріалами, дають слідчому судді підстави для висновку, що могли мати місце обставини, про які зазначається у цьому клопотанні.

Як зазначено в клопотанні, метою арешту вилучених речей є забезпечення збереження їх як речових доказів, а необхідність накладення арешту пов`язана з недопущенням його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Дослідивши відомості про вилучені речі, врахувавши твердження прокурора, що вилучені предмети мають історичну та наукову цінність, а також те, що постановою дізнавача визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (наявність якої на цьому етапі розслідування тільки констатується слідчим суддею та не надається їй оцінка в частині правомірності/можливості/доцільності віднесення вилученого майна до речових доказів), слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування вилучення відбулося правомірно, а подальше утримання потребує «легалізації» (встановлення правової визначеності щодо неї) з боку слідчого судді шляхом накладення арешту, оскільки передача володільцю на даному етапі досудового розслідування не забезпечить в повній мірі належну схоронність.

Отже, виходячи з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених в ході розгляду клопотання, слідчий суддя переконався в тому, що аналіз представлених матеріалів на даному етапі виправдовує утримання органом досудового розслідування вилучених речей для перевірки наявності в них відомостей, що стосуються цього кримінального провадження.

На думку слідчого судді, враховуючи, серед іншого, специфіку кримінального правопорушення, яке розслідується, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. Таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності, з дотриманням справедливого балансу між вимогами суспільного інтересу у вигляді досягнення завдань кримінального провадження та вимогами захисту права власності окремої особи. З огляду на характер кримінального правопорушення, підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у виді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що тимчасово вилучене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, може бути об`єктом кримінально протиправних дій, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже відповідно до ст. 91 КПК України вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження.

Враховуючи правову підставу для арешту майна, а саме внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за № 0000245 від 10.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 193 КК України, наслідки арешту, завдання кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що незастосування арешту може призвести до приховування, пошкодження, знищення, перетворення та відчуження вищевказаного тимчасово вилученого майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, тому приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчою суддею не встановлено. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчої судді не виникає.

Беручи до уваги те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини в ході досудового розслідування по ньому, з метою збереження речових доказів, майна, що має доказове значення в даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд вважає клопотання законним та обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню.

Доводи власника майна та його представника з приводу того, що вилучене майно під час обшуку не підлягає арешту, оскільки в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 193 КК України та обставин стосовно обґрунтованості накладання арешту саме на майно, слідча суддя вважає безпідставними, оскільки арешт майна, з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вище зазначалося, положення кримінального процесуального закону зобов`язує слідчого судді встановити наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, лише під час розгляду клопотання про арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з цим, в межах розгляду даного клопотання підставою арешту майна прокурор зазначає саме збереження речових доказів. Метою - запобігання можливості майна приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз.2 ч.1 ст.170 КПК України).

З огляду на зазначене, вилучене майно під час обшуку, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст. 174 КПК України.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. 114, ст. 132, ч. 4 ст.173 КПК України, керуючись загальними засадами кримінального провадження, викладеними в ст. 7 КПК України, слідчий суддя, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, враховуючий воєнний стан, вважає необхідним зобов`язати дізнавача за участю спеціаліста протягом місяця з дня постановлення ухвали, зняти інформацію з електронних носіїв інформації, комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, які були вилучені 25.12.2023 року в ході проведення обшуку по кримінальному провадженню, після чого передати його на відповідальне зберігання власнику вказаного майна, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Питання щодо місця зберігання речових доказів вирішується слідчим у кримінальному провадженні на підставі вимог ст.100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000245 від 10.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 193 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 25.12.2023 в ході обшуку на підставі ухвали слідчого судді у ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- Металевий казан у кількості 1 шт.;

- Уламки металевих знарядь та шматків металу у кількості 94 шт.;

- Покривало червоного кольору з золотими візерунками у кількості 1 шт.;

- Шматок тканини чорного кольору у кількості 1 шт.;

- Мобільний телефон ТМ «Iphone 4s» без сім-карти у кількості 1 шт.;

- Мобільний телефон ТМ «Iphone 7» без сім-карти у кількості 1 шт.;

- Мобільний телефон ТМ «Iphone 13 Pro max» з сім- картою «Vodafone» з мобільним номером НОМЕР_1 у кількості 1 шт.

- Системний блок ТМ «CHIEFTEC» зі шнуром у кількості 1 шт., шляхом заборони користування та розпорядження.

Майно, на яке накладено арешт зберігати відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Зобов`язати дізнавача, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, протягом місяця з дня постановлення ухвали, тобто до 03 лютого 2024 року, за участю спеціаліста зняти інформацію з арештованого майна, а саме: електронних носіїв інформації, комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, які були вилучені 25.12.2023 року в ході проведення обшуку по кримінальному провадженню, після чого передати його на відповідальне зберігання власнику вказаного майна, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Зобов`язати дізнавача, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Київського районного суду м.Харкова ОСОБА_1