В И Р О К

іменем України

24 січня 2024 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

в складі: судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 ,

з боку захисту: обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві кримінальне провадження № 0000031 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Комсомольське Зміївського району Харківської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2023 року, о 06 годині 29 хвилин, ОСОБА_6 разом із знайомим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували на ділянці місцевості поруч з магазином «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розташований за адресою: АДРЕСА_2, де в цей час знаходився ОСОБА_4 .

В цей же день та час, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з одного боку та ОСОБА_4 з іншого боку, стався конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

В той же день, о 06 год. 29 хв., ОСОБА_6 , знаходячись на вище вказаній ділянці вулиці запропонував ОСОБА_4 пройти за бокову частину магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4», на що останній погодився та пройшов за ОСОБА_6 , де останній наблизився до ОСОБА_4 , після чого, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність свого умислу, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень будь-якого ступеню тяжкості, ухопився обома руками за верхній одяг останнього та з силою повалив його через стегно на асфальтовану поверхню. Після цього, ОСОБА_6 розташувавшись зверху над ОСОБА_4 , вагою свого тіла, притиснув його до асфальтованої поверхні з силою, наніс не менше двох ударів кулаками рук в обличчя та шиї останнього, спричинивши потерпілому, тілеснеушкодження у вигляді закритого двокісточкового перелому правогогомілковостопного суглобу, з вивихом стопи назад, яке відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за тривалістю розладу здоров`я, характерних для даного виду травми та її тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину визнав. Пояснив, що 20 січня 2023 року, о 06 годині 29 хвилин, він разом із знайомим ОСОБА_9 , перебували поруч з магазином «ІНФОРМАЦІЯ_4», в с. Лиман, Чугуївського району Харківської області, де в цей час знаходився потерпілий ОСОБА_4 , з яким у ОСОБА_9 розв`язався словесний конфлікт. До цього часу потерпілого ОСОБА_4 не знав. Коли ОСОБА_6 мав намір завершити конфлікт ОСОБА_4 почав виражатися нецензурною лайкою в його бік. ОСОБА_6 запропонував відійти за магазин, після чого йому здалося, що ОСОБА_10 дістає з карману ніж, або щось схоже на те, через що він і перекинув на асфальт ОСОБА_4 , від падіння ОСОБА_4 закричав, що в нього зламана нога. Чи сідав він зверху на потерпілого, обвинувачений не пам`ятає, проте удари кулаками не наносив. Потерпілий ОСОБА_4 не витягав рук з карманів при розмові, тому ОСОБА_6 здалося, що він тримає щось у руках в кармані, наприклад ніж. Після конфлікту ОСОБА_4 забрал швидка допомога, обвинувачений дочекався працівників поліції. Потерпілому пропонував 70 000 грн, проте потерпілий не погоджувався. Цивільний позов потерпілого визнав частково. Матеріальну шкоду визнаю в розмірі 23 350 грн, моральну шкоду визнаю в розмірі 30 000 грн.

Потерпілий ОСОБА_4 показав, 20 січня 2023 року, приблизно о 06 годині ранку привіз на роботу свою дружину, яка працює у с. Лиман в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_4». Коли він спілкувався з чоловіком другої продав чині, до магазину зайшли 2-3 чоловіки, які і підійшли до нього. До цього потерпілий не знав цих людей. Першим до нього звернувся ОСОБА_9 , та почав чіплятися, що нібито ніхто не ходить в таких шапках. Потерпілий тримав руки у карманах, що і не сподобалося ОСОБА_9 , який запропонував вийти з магазину. Вийшовши з магазину, ОСОБА_4 сказав, що не хоче конфліктувати, ОСОБА_9 відкрито провокував потерпілого на бійку. Потім підійшов ОСОБА_6 та запропонував зайти за магазин. Відійшовши за магазин, ОСОБА_6 штовхнув потерпілого вперед, після того як він розвернувся до нього схопив за одяг та перекинув через стегно. Потерпілий впав, ОСОБА_6 сів на нього зверху та почав бити кулаками. ОСОБА_4 лежав на асфальті, а нога на бардюрі, та кричав , що в нього зламана нога. Гладкого стянула дружина ОСОБА_4 . Інші люди допомогли піднятися та дочекавшись медичної допомоги, відправили до лікарні. На теперішній час потерпілому зроблено три операції, на лікуванні знаходиться 8 місяців та готуються документи на МСЕК для оформлення групи інвалідності. Звертався до психіатра, оскільки за всі 8 місяців лікування розвився нервовий тік втратив вагу, сон.

Свідок ОСОБА_14 показала, що ОСОБА_4 є її співмешканцем, та 20 січня 2023 року, приблизно о 06 годині ранку він привіз її на роботу, де працює продавцем у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_4» в с. Лиман Чугуївського району Харківської області. До магазину зайшли 2 чоловіка, які почали діставати ОСОБА_4 . Поки вона приймала товар, ОСОБА_4 разом з чоловіками вийшов з магазину. Коли ОСОБА_14 вийшла з магазину, то почула крик потерпілого: «Куди ти мене б`єш, злазь з мене, ти мені зламав ногу». Побігла за магазин, побачила, що ОСОБА_6 сидить на ОСОБА_4 та б`є його кулаками в область обличчя. Вона стягнула ОСОБА_6 з ОСОБА_4 та незнайомий чоловік допоміг довести ОСОБА_4 до магазину, де вона викликала швидку. В приміщені магазину ніхто ударів не наносив. Після зазначеної події чоловік отримав травму: закритий двокісточковий перелом право гомілковостопного суглобу зробили операцію. Лежала з чоловіком у лікарні,оскільки сам він не ходив. Отримав третю групу інвалідності. Знеболювальне та інші препарати, які виписували у лікарні купляли в аптеках м. Змієва та в інтернет-магазинах. Витратили більше 20 000 грн.

Свідок ОСОБА_9 показав, що 20 січня 2023 року, приблизно о 06 годині ранку він разом із знайомим ОСОБА_6 , перебували поруч з магазином «ІНФОРМАЦІЯ_4», в с. Лиман, Чугуївського району Харківської області, де в цей час знаходився потерпілий ОСОБА_4 , з яким у нього розв`язався словесний конфлікт. До цього часу потерпілого ОСОБА_4 не знав. Коли ОСОБА_6 мав намір завершити конфлікт ОСОБА_4 почав виражатися нецензурною лайкою та провокувати на конфлікт. ОСОБА_6 запропонував відійти за магазин, вийти за магазин, оскільки біля магазину зупинка та багато людей, свідок залишився біля входу в магазин. Через декілька хвилин він почув крик ОСОБА_4 , що в нього зламана нога. Підійшовши до них, свідок бачив, як ОСОБА_4 сидів на бардюрі, після чого дівчина та чоловік допомогли ОСОБА_4 дійти до входу до магазину. Очевидцем того, як потерпілий зламав ногу він не був.

Свідок ОСОБА_15 показав, що 20 січня 2023 року, приблизно о 06 годині ранку він перебував біля магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4», в с. Лиман, Чугуївського району Харківської області, де в цей час знаходився потерпілий ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , у яких розв`язався словесний конфлікт. ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_4 відійти за магазин. Коли вони вийшли за магазин, свідок зайшов до магазину. Через декілька хвилин він побачив, що у ОСОБА_4 проблема з ногою. Зайшовши за магазин, він побачив ОСОБА_4 сидячого на бардюрі. З дружиною ОСОБА_4 донесли його до входу до магазину, посадили на стул, дружина викликала швидку. Очевидцем того, як потерпілий зламав ногу він не був.

Свідок ОСОБА_16 показала, що 20 січня 2023 року, приблизно о 06 годині ранку чоловік привіз її на роботу в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», в с. Лиман, Чугуївського району Харківської області, де в цей час знаходився потерпілий ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , у яких розв`язався словесний конфлікт. Чула, що конфлікт був через шапку. ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_4 вийти з магазину. Через декілька хвилин вона почула крик ОСОБА_14 , що у її чоловіка зламана нога. Очевидцем того, як потерпілий зламав ногу вона не була.

Судом досліджено письмові докази, а саме:

висновок експерта № 12-14/16-Зм/23 від 08.02.2022, згідно якого у потерпілого ОСОБА_4 мали місце закритий двокісточковий перелом правого гомілковостопного суглобу, з вивихом стопи назад; вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, по механізму удару, або по механізму удару об такі, індивідуальн особливості яких своїй травмуючий поверхні не відобразилися, і могли бути отримані в строк та при обставинах, вказаних в постанові; за ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження у сукупності, класифікується як середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, по тривалості розладу здоров`я, характерні для даного виду травми і її тяжкості (згідно п. 2.2.1 Правил судово - медичного встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995) (т. 1 а.п. 133);

протокол огляду предметів від 23.03.2023, на якому зафіксовано події камерами спостереження, встановлені в приміщенні магазину та на подвір`ї (т.1 а.п.136);

постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 23.03.2023 відповідно до якої диск без індивідуальних ознак, на якому знаходиться відео-запис з камер спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ФОП ОСОБА_18 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за 20.01.2023, визнано речовим доказом (т.1 а.п. 137);

протокол проведення слідчого експерименту від 23.03.2023 за участю потерплого ОСОБА_4 , з якого видно, що під час вказаних слідчих дій потерпілий та свідки відтворили механізм, за яким ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_4 (т. 1 а.п. 138-141);

висновок експерта № 12-14/53-Зм/23, згідно якого у потерпілого ОСОБА_4 мали місце закритий двокісточковий перелом правого гомілковостопного суглобу, з вивихом стопи назад; вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, по механізму удару, або по механізму удару об такі, індивідуальн особливості яких своїй травмуючий поверхні не відобразилися, і могли бути отримані в строк та при обставинах, вказаних в постанові; за ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження у сукупності, класифікується як середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, по тривалості розладу здоров`я, характерні для даного виду травми і її тяжкості (згідно п. 2.2.1 Правил судово - медичного встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995) (т. 1 а.п. 143);

протокол огляду місця події від 31.03.2023 за участю потерплого ОСОБА_4 (т.1 а.п. 144-150);

протокол проведення слідчого експерименту від 04.04.2023 та відеозапис за участю потерплого ОСОБА_4 , з якого видно, що під час вказаних слідчих дій потерпілий та свідки відтворили механізм, за яким ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_4 (т.1 а.п. 151-153);

висновок експерта № 12-14/57-Зм/23, згідно якого у потерпілого ОСОБА_4 мали місце закритий двокісточковий перелом правого гомілковостопного суглобу, з вивихом стопи назад; вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, по механізму удару, або по механізму удару об такі, індивідуальн особливості яких своїй травмуючий поверхні не відобразилися, і могли бути отримані в строк та при обставинах, вказаних в постанові; за ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження у сукупності, класифікується як середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, по тривалості розладу здоров`я, характерні для даного виду травми і її тяжкості (згідно п. 2.2.1 Правил судово - медичного встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995) (т. 1 а.п. 155-156);

протокол проведення слідчого експерименту від 14.04.2023 та відеозапис за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, з якого видно, що під час вказаних слідчих дій потерпілий та свідки відтворили механізм, за яким ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_4 (т.1 а.п. 164-166);

висновок експерта № 12-14/66-Зм/23, згідно якого у потерпілого ОСОБА_4 мали місце закритий двокісточковий перелом правого гомілковостопного суглобу, з вивихом стопи назад; вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, по механізму удару, або по механізму удару об такі, індивідуальн особливості яких своїй травмуючий поверхні не відобразилися, і могли бути отримані в строк та при обставинах, вказаних в постанові; за ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження у сукупності, класифікується як середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, по тривалості розладу здоров`я, характерні для даного виду травми і її тяжкості (згідно п. 2.2.1 Правил судово - медичного встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995) (т. 1 а.п. 168-169);

виписку із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 , із якої вбачається, що потерпілий1 перебув на стаціонарному лікуванні з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень (т. 1 а.п. 104-123, 125-131);

показання потерпілого ОСОБА_4 , дані ним в якості потерпілого, під час допиту від 06.03.2023 в цілому не суперечать судово - медичним даним як по механізму нанесення йому тілесних ушкоджень так і способу їх спричинення, і відповідають об`єктивним судово - медичним даним, отриманим в ході судово - медичної експертизи (т. 1 а.п. 124);

Довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААВ №704422 від 19.09.2023, згідно якої ОСОБА_4 встановлено третю групу інвалідностіз 14.09.2023 строком до 1 жовтня 2024 року (а.п. 96)

Із встановлених судовим розглядом обставин вбачається, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникли неприязні стосунки так як останній образив друга обвинуваченого.

За показаннями свідки ОСОБА_9 саме обвинувачений ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_4 вийти за магазин, оскільки біля магазину зупинка та багато людей.

Потерпілий ОСОБА_4 не вчиняв жодних дій, які б вказували на протиправний агресивний характер по відношенню до ОСОБА_6 .

Однак, ОСОБА_6 не зважаючи на це, взяв потерпілого ОСОБА_4 усупереч волі останнього обома руками за верхній одяг останнього та з силою повалив його через стегно на асфальтовану поверхню, та утримував його застосовуючи силу, що свідчить про протиправний умисний характер дій обвинуваченого.

Після чого, розташувавшись зверху над ОСОБА_4 , притиснувши його до асфальту з силою, наніс ударив кулаками рук в область обличчя та шиї останнього.

Усі свідки, потеріплий та обвинувачений вказують на те, що після дій ОСОБА_6 у потерпілого ОСОБА_4 була поламана нога.

Показання ОСОБА_6 щодо механізму та розвитку подій конфлікту спростовуються належними доказами: показаннями потерпілого ОСОБА_4 , показаннями свідків, протоколом слідчого експерименту, висновком експерта.

Суд враховує протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 від 23.03.2023 та 04.04.2023 на підтвердження фактичних обставин події, що узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження 51-6070 кмо 19).

За нормативним визначенням умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 122 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Якщо особа цілеспрямовано наносячи удари, не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість своєї шкоди. У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 почав першим протиправні дії щодо потерпілого ОСОБА_4 , утримуючи його за обома руками за верхній одяг останнього та з силою повалив його через стегно на асфальтовану поверхню, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та допускаючи настання будь-яких наслідків, тобто діючи з невизначеним умислом, то суд кваліфікує дії обвинуваченого за наслідками, які настали.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у кримінального правопорушення і його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, , тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну втрату працездатності менш як на одну третину.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд, досліджуючи дані про особу винного ОСОБА_6 , враховує, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за кримінальне правопорушення є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження. Реалізуючи принцип індивідуалізації покарання, необхідно в остаточному підсумку враховувати діяння, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вплив призначеного покарання на виправлення й перевиховання конкретного засудженого.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При цьому, каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно із статтею 65 цього Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Окрім характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення судом враховано особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не судимий. Також враховано відношення обвинуваченого до вчиненого, який визнав свою вину повністю, заявив про готовність відшкодувати потерпілому заподіяну злочином шкоду.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, відсутність обставин, що обтяжує або пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті ч. 1 ст. 122 КК України.

Враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин, раніше не судимий, що свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, суд, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, дійшов висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначене покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

19.07.2023 (до початку судового розгляду) потерпілий ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 80 350 грн 00 коп., моральної шкоди в сумі 200 000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн, який ухвалою суду від 19.07.2023, у відповідності до вимог статей 127, 128 КПК України, прийнятий до спільного розгляду у даному кримінальному провадженні.

Згідно ч.2 статті 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно частини 1 статті 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до частин 1-4 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до абзацу 3-4 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов може бути залишений судом без розгляду лише у двох випадках: якщо не з`явився в судове засідання цивільний позивач або його представник, за винятком випадків, застережених у ч. 2 ст. 291 КПК, а також коли підсудного виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 122 КК України, потерпілому ОСОБА_4 було спричинено матеріальну шкоду, яка згідно чеків становить в загальній сумі 25 555 грн, та не заперечувалась обвинуваченим які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 (а.п.44-49)

Крім того, з врахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, глибини душевних та фізичних страждань, які потерпілий переніс у зв`язку із вчиненням відносно нього злочину, внаслідок якого він отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, переніс фізичний біль, проходив тривалий курс лікування, продовжує лікуватись, до цього часу відчуває незручності, вимушений був змінювати свій звичайний спосіб життя та докладати додаткових зусиль для його організації, застосовуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, - визначає у 70000 грн.

У главі 8 КПК України чітко врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Вичерпний перелік видів таких витрат міститься у статті 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано статтею 124 КПК України. Зокрема, законодавець визначив такі види процесуальних витрат, які складаються: з витрат на правову допомогу; з витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; з витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; з витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Витрати на правову допомогу, які поніс потерпілий ОСОБА_4 становлять 20 000 грн, що підтверджується Договором №06/01/23 про надання професійної правничої допомоги від 31.01.2023, Додатковою угодою №1 від 31.01.2023, попереднім (орієнтованим) розрахунком суми судових витрат від 05.06.2023, актами приймання-передачі наданих послуг №1 від 05.06.2023, товарним чеком №1. Ці витрати, у відповідності до ч.1 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, адже суд вважає, що витрати на правову допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Обвинувачений не надав заперечень проти розміру витрат на правову допомогу, тому в цій частині вони є підтвердженими, не спростованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Питання щодо речових доказів належить вирішити згідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік 6 місяців.

У відповідності до вимог ст. 76 КК України на період іспитового строку, покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 25 555 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн заподіяної матеріальної шкоди, 70 000 (сімдесят тисяч) грн заподіяної моральної шкоди та 20 000 (двадцять тисяч) грн понесених процесуальних витрат (витрат на правову допомогу), а всього 115 555 (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн.

Речові докази: диск без індивідуальних ознак, на якому знаходиться відео-запис з камер спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ФОП ОСОБА_18 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за 20.01.2023 - залишити на зберігання у матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: