ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/134/24 Справа № 202/8429/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт, -адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000181,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року клопотання слідчого задоволено частково та накладено арешт на автомобіль AUDI A5, д/з НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що належить підозрюваному ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності шляхом заборони відчуження.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що автомобіль був придбаний під час перебування у шлюбі із ОСОБА_7 , це майно не є речами індивідуального користування та не виключено з цивільного обороту; відомостей про поділ майна та розмір часток кожного з подружжя немає зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та до частки підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосована конфіскація, тому дійшов висновку про накладення арешту з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного, а саме його частки у спільній власності.

Не погоджуючись з цим рішенням слідчого судді, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та уточнення до неї, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту в повному обсязі.

Зазначає, що клопотання про арешт майна подане до суду пізніше 48 годин після його вилучення.

Посилається на те, що ОСОБА_7 з ОСОБА_8 не перебувають в офіційному шлюбі більше року, разом не проживають, не ведуть спільне господарство, автомобіль AUDI A5, д/з НОМЕР_1 , належить виключно ОСОБА_7 , який придбаний за її кошти, та не має відношення до ОСОБА_8 та кримінальних правопорушень.

Також посилається на те, що ОСОБА_7 з 01.08.2022 року проживає в м. Івано-Франківську із дітьми, та транспортний засобі необхідний для пересування по території України, тому обмеження права власності ОСОБА_7 не відповідає завданням кримінального провадження.

Вилучений транспортний засіб не містить ознак речового доказу, передбачених ст. 98 КПК України.

Вартість майна не була встановлена, тому суд обмежений встановити його співмірність із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Цивільний позов у кримінальному провадженні на момент розгляду клопотання не подавався.

Всупереч вимогам ст. 170, 173 КПК України, не вказано , яким чином буде досягнута мета накладення арешту, як це визначено ч. 2 ст. 170 КПК України, окрім цього постанову про визнання речовим доказам слідчим не було надано, вилучене майно не відповідає ознакам речового доказу, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення .

Окрім цього, до клопотання додані не оригінали документів, а неналежним чином засвідчені копії.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги , дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Так, з наданих до клопотання слідчого матеріалів вбачається, що СВ ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 09.06.2022 року за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 204 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 14 листопада 2023 року надано дозвіл на обшук автомобіля AUDI A5, д/з НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , з метою відшукання та вилучення речей та документів.

В ході обшуку було вилучено зазначений автомобіль.

Слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на автомобіль AUDI A5, д/з НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , з метою забезпечення збереження речового доказу, а також з метою конфіскації майна.

Відповідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 05 грудня 2023 року вказаний автомобіль визнано речовим доказом.

ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 204 КК України.

Санкція за ч. 3 ст. 204 КК України передбачає позбавлення волі на строк від восьми до десяти років з конфіскацією майна, з вилученням та знищенням незаконно виробленої або придбаної продукції, обладнання для її виготовлення

Відповідно до інформації Головного сервісного центр МВС автомобіль AUDI A5, д/з НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , був зареєстрований у 19.11.2019 році, а шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було розірвано 13.09.2022 року, тобто вказаний автомобіль був реєстрований та придбаний в період шлюбу та є спільною сумісною власністю.

Згідно із ч. 1,3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту Розірвання шлюбу автоматично не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1 статті 68).

Частиною 1 статті 49 КВК України передбачено, що конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності .

Разом з цим, суду апеляційної інстанції не надано відомостей , що було проведено поділ майна подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Відповідно до правової позиції , викладеної у постанові Верховного Суду від 04.10.2022 року ( справа № 752/7440/18) спори щодо виділення частки майна із спільної сумісної власності вирішуються у інший спосіб, при цьому в межах кримінального провадження є неприпустимим вирішення спору про право власності на майно, в тому числі і яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, шляхом поділу його з виділенням часток.

Отже, сама по собі наявність режиму спільної сумісної власності майна подружжя не викликає повноважень слідчого судді при розгляді клопотання про арешт майна встановлювати, яка саме частина майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя без виділення часток, належить підозрюваному, оскільки це не передбачено нормами кримінального процесуального законодавства України, натомість, має встановлюватися в порядку цивільного судочинства.

Тому, враховуючи те, що автомобіль був придбаний під час перебування ОСОБА_9 із ОСОБА_7 у шлюбі, це майно не є речами індивідуального користування та не виключено з цивільного обороту, відомостей про поділ майна та розмір часток кожного з подружжя немає зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та до частки підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосована конфіскація

Отже, арешт на зазначене майно був накладений з дотриманням вимог закону, а тому доводи апеляційної скарги з цих підстав є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль належить ОСОБА_7 , яка проживає в м. Івано-Франківську із дітьми, та транспортний засобі необхідний для пересування по території України, тому обмеження права власності ОСОБА_7 не відповідає завданням кримінального провадження, - не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, окрім цього, ОСОБА_7 не позбавлена права користування вказаним автомобілем та відповідно до розписки ( а.п. 36) вказаний автомобіль їй передано на зберігання.

Посилання на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не перебувають у шлюбі більше року, та вказаний автомобіль ОСОБА_7 купила на власні кошти , так як вона є фізичною особою підприємцем, не приймається до уваги, так як вказаний автомобіль був реєстрований та придбаний в період шлюбу та є спільною сумісною власністю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що клопотання було розглянуте без наявності оригіналів кримінального провадження, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки відповідно до положень ст. 171 КПК України до клопотання мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Разом з цим, під час апеляційного перегляду були надані матеріали кримінального провадження №0000181.

Доводи апелянта про недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, є його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування правильного по суті судового рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що прокурором були порушені строки на подання клопотання про арешт майна, - не є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно із ст. 116 КПК України строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.

Так, відповідно до матеріалів справи на підставі ухвали слідчого судді обшук проведено 05.12.2023 року в період часу з 13 год. 18 хв. до 14год. 09 хв., клопотання про арешт майна від 06.12.2023 року було подано на пошту 06.12.2023 року( а.п. 39,40 ), тому строк подання клопотання 48 год. не є пропущеним.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що прокурором доведено необхідність арешту зазначеного в клопотанні майна, тому на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на цьому етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000181 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3