Справа № 211/7331/23
Провадження № 1-кс/211/1976/23
іменем України
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець міста Апостолове, Апостолівського району, Дніпропетровської області, освіта середньо-спеціальна, не працюючий, розлучений, має неповлітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимий:
-24.05.1991 року, Апостолівський районним судом Дніпропетровської області, за ст. 141 ч.2, 101 ч.3, 206 ч.2, 42 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна;
-22.12.1997 року, Апостолівським районним судом Дніпропетровської області, за ст. 86-1, 81 ч.3, 140 ч.3, 140 ч.2, 42 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна, на підставі ст.43 КК України приєднано не відбутий строк 6 місяців за вироком Апостолівського районного суду від 24.05.1991 року, остаточно призначено до відбуття покарання 11 років 6 місяців позбавлення волі. Постановою Синельниківського районного суду від 09.09.2003 року рахувати засудженим за ст. 185 ч.3, 70, 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі, ст. 89 ч.1 КК України виключити на основі ст. 5 ч.1, 70, 71, 74 ч.3 КК України, ст. 409 КПК України;
-28.02.2008 року, Апостолівським районним судом Дніпропетровської області, за ст.185 ч.3 , 76 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців, відповідно ст. 75 КК України 2001 року від відбуття покарання звільнено з випробувальним терміном на 3 роки. Звільнений з зали суду.
-27.10.2008 року, Апостолівським районним судом Дніпропетровської області, за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки на основі ст.71 КК України частково приєднано не відбутий строк 6 місяців за вироком Апостолівського районного суду від 28.02.2008 року, остаточно до відбування покарання призначено 4 роки 6 місяців позбавлення. Звільненого 30.03.2011 року за постановою Пятихатського р/с Дніпропетровської області від 22.03.2011 року, згідно ст.81 КК України умовно достроково, на не відбутий термін 1 рік 3 місяці 19 днів;
-22.07.2013 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки. Ухвалою Апостолівського районного суду від 14.03.2016 року було скасовано іспитовий строк покарання та направлено для відбуття покарання згідно вироку від 22.07.2013 року. Звільнився 01.04.2021 року з Солонянської ВК №21 Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання,
та якому 17.11.2023 повідомлено про підозру,
У клопотанні слідчого зазначено, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , 01.11.2023 року, близько о 23.00 год., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , переконався у відсутності мешканців у вказаному будинку та в той момент в нього виник злочинний умисел на проникнення до приміщення вказаного будинку та здійснення крадіжки. Так, ОСОБА_4 скориставшись частковою відсутністю паркану, проник на територію вказаного домоволодіння та підійшовши до вхідних дверей, відчинив їх, так як замок був відсутнім.
Далі, переслідуючи корисливу мету власного збагачення, скориставшись відсутністю уваги з боку можливих свідків та відсутністю мешканців домоволодіння, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, діючи повторно, в умовах воєнного стану, запровадженого на території України указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер і наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, таємно, зайшовши до приміщення кімнати, здійснив крадіжку належних ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 металевих виробів, а саме: двох однакових металевих кутків, довжиною 1,5 м., шириною 50 мм., вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи від 14.11.2023 року, №5556/23 складає 359,92 грн., арматури, в кількості 15 шт., товщиною І см., довжиною 1,5 м., вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи від 14.11.2023 року, №5556/23 складає 294,60 грн., після чого покинув місце скоєння злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 653,92 грн.
Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри останнього у вчиненні - інкримінованого тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ст. 177 КПК України, відповідно до яких ОСОБА_8 залишаючись на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обставинами, що підтверджують наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, є те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість, невідтворність покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років та достатності зібраних органом досудового розслідування доказів вчинення ним злочинів, може переховуватися від суду.
Обставинами, що підтверджують наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України, є те, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований та не навчається, не має постійного джерела доходів, тому може продовжувати злочинну діяльність, не одружений, не має жодних осіб на утриманні, тобто має слабкі соціальні зв`язки, мешкає не за місцем реєстрації, раніше неодноразово судимий, у тому числі за корисливі злочини та відбував покарання у місцях позбавлення волі.
З метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню зазначених ризиків, орган досудового розслідування вважає необхідним застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Тому, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане клопотання підтримала, просила його задовольнити, вважала, що підозра є обґрунтованою, наявні ризики, що дають підставу для застосування саме вказаного запобіжного заходу.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Зі змісту ст.177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зокрема спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті зазначено в частині 2 ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог, передбачених в ст. 178 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 цього кодексу, повинен оцінити в сукупності й всі обставини перелічені цією статтею.
Виходячи зі змісту ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст.177 цього Кодексу.
17.11.2023 ОСОБА_4 повідомлено та вручено підозру.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, має постійне місце проживання,де його постійно контролюють працівники поліції.
Відповідно до вимог ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а відповідно до ст.18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
Під час розгляду питання про обґрунтованість підозри слідчим суддею враховується практика Європейського суду з прав людини викладена у справі Мюррей проти Сполученого Королівства, відповідно до якого факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Суд, враховуючи вимоги ст.5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», враховує також особу підозрюваного у взаємозв`язку з можливими ризиками по справі.
Суд зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При цьому, самі лише припущення про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є недостатніми для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та повинні бути підкріплені фактичними доказами.
Крім того, слідчий суддя зазначає, що сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється особа, на переконання слідчого судді, не є достатньою підставою для застосування виняткового запобіжного заходу, яким є тримання під вартою, без урахування інших обставин кримінального провадження та особи підозрюваного.
Слідчий у поданому клопотанні про існування обставин, що виключають застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_4 окрім тримання під вартою також не довів та в порушення вимог п.6 ч.1 ст.184 КПК України обмежився лише загальними положеннями щодо порядку розгляду таких клопотань, зазначивши, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання встановленим ризикам, що у свою чергу не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Положення ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.
Крім того, з матеріалів клопотання вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 отримала від працівників поліції викрадене майно, що підтверджується розпискою (на звороті а.с. - 24).
Керуючись вимогами ст. ст.131, 132, 176, 177, 178, 181, 183,184, 194, 197, 198, 309 КПК України та ст. 29 Конституції України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1