УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю власника майна ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000650 від 11.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, СВ ВП № 4 ОРУП ГУНП в Одеській області, за процесуального керівництва Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000650 від 11.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 10.10.2023 року до ЧЧ ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, надійшло повідомлення на лінію оператора «102» від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що за місцем її мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , нею в її чоловіка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є діючим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , було виявлено предмет ззовні схожий на бойову гранату.

З метою виявлення та вилучення майна, яке може бути доказами в даному кримінальному провадженні, 11.10.2023 року в період часу з 09 год. 14 хв. по 10 год. 09 хв. на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, було проведено обшук квартири АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «OPPO», синього кольору.

11.10.2023 року на підставі постанови слідчого вилучений мобільний телефон було визнано речовим доказом в рамках означеного кримінального провадження.

З метою збереження речового доказу в рамках кримінального провадження, слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Власник майна ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що не розуміє з яких підстав у нього вилучили мобільний телефон та просив вирішити клопотання на розсуд суду.

Прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки слідчого суддю не повідомив.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно положень ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Так, в клопотанні слідчий вказує про те, що 11.10.2023 року в період часу з 09 год. 14 хв. по 10 год. 09 хв. на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України було проведено обшук квартири АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «OPPO», синього кольору.

Згідно ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Разом з тим, до клопотання не долучено ухвалу слідчого судді на підставі якої був проведений невідкладний обшук, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, що позбавляє слідчого суддю встановити обставини щодо законності підстав для його проведення.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що в клопотанні сторони обвинувачення зазначено, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, долучені до клопотання документи не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а також значення вилученого майна для даного кримінального провадження.

Також, в клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про який йдеться в клопотанні.

На підставі викладеного, враховуючи необґрунтованість та вищевказані недоліки клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000650 від 11.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України відмовити.

Вилучений 11.10.2023 року під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_2 мобільний телефон марки «OPPO», синього кольору - повернути власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1