Справа № № 585/4719/23
Номер провадження 1-в/585/12/24
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

15 січня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

засудженого - ОСОБА_6

при секретарі ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни, у режимі відеоконференцзв`язку клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє як захисник засудженого ОСОБА_6 , про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України, призначення строку покарання,

В С Т А Н О В И В:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло вищезазначене клопотання, у якому адвокат ОСОБА_5 , який діє як захисник засудженого ОСОБА_6 , просить з підстав, визначених ст. 82 КК України у чинній редакції, ст. 28 Конституції України, ст. 3 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, замінити його підзахисному, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбуту частину покарання більш м`яким та призначити певний строк покарання. Клопотання мотивовано тим, що вироком Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 р. ОСОБА_6 було засуджено за ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «г», «і», ч. 3 ст. 142 та ч. 1 ст. 222 КК України 1960 року та призначено покарання до довічного позбавлення волі. Так як ОСОБА_6 відбув 28 років покарання, то останній безспірно набув права на перегляд довічного строку покарання вже на підставі самої норми прямої дії Конституції України та норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також просив суд врахувати, що відповідно до п. 9 та 12 Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи щодо поводження із засудженими до тривалих строків ув`язнення, перегляд довічного позбавлення волі має відбуватися після відбуття засудженим 8-14 років позбавлення волі та повторюватися через регулярні проміжки часу.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_6 доводи клопотання підтримали і просили задовольнити. Підтвердили обґрунтування, вказані в клопотанні. Засуджений таож додатково пояснив, що за період відбування покарання він не був працевлаштований у зв`язку із відсутністю достатньої кількості робочих місць для довічно-засуджених, однак у просвітніх, культурно-виховних заходах та інших завжди приймає участь.

Прокурор вважала завлене клопотання не обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Суд, дослідивши доводи клопотання та долучені до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, інших учасників судового процесу, приходить до наступного висновку.

Так, приймаючи рішення про можливість розгляду клопотання на підставі тієї сукупності матеріалів, що долучено до клопотання, суд керувався наступним.

Чинним кримінальним процесуальним законом, зокрема ст.ст. 537, 539 КПК України визначено, що самостійним суб`єктом, наділеним правом ініціювати розгляд питання, що пов`язане із виконанням вироку, є, окрім іншого, засуджений та його захисник.

Статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено право на справедливий суд.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини відзначає, що загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, що означає надання кожній стороні можливості ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них. Також зауважується і на забезпеченні справедливого судового розгляду, зокрема, з дотриманням принципу рівності сторін, що вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять одну зі сторін у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною та надати власні зауваження з цього приводу.

Ці принципи знайшли своє відображення у ст. 129 Конституції України, відповідно до якої рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є, серед інших, основними засадами судочинства.

Кримінальним процесуальним законом передбачено, що згадані засади, поряд з іншими, є основними засадами кримінального провадження, яким повинні відповідати зміст і форма кримінального провадження (ст. 7 КПК України).

Змагальність сторін у кримінальному провадженні передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ст. 22 КПК України).

Отже, кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Провідною ідеєю цього принципу у кримінальному провадженні є паритетність сторін обвинувачення і захисту, які самостійно відстоюють їхні правові позиції у формі судового спору шляхом реалізації наданих законом процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З наведеного слідує, що предмет та межі судового розгляду, а, відповідно, й предмет та межі судового рішення, прийнятого за результатами розгляду, визначаються тими питаннями, які сторони ставлять перед судом.

Закладений у цих положеннях принцип знаходить розвиток та конкретне застосування і в інших нормах КПК. Зокрема, ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, щосуд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами. Таким чином, суд не вправі доповнювати ці питання, змінювати їх або іншим чином впливати на їх формування, тим самим змінюючи межі та предмет судового розгляду, збирати або витребувати докази на користь однієї із сторін у разі існування іншого процесуального порядку їх отримання, що визначений відповідним підзаконним актом тощо.

Наведена правова позиція також відображена у Постанові ККС ВС від 05.07.2022 року у справі № 720/1277/20.

Щодо наявності підстав для задоволення клопотання захисника засудженого з огляду на вимоги, визначені ст. 82 КК України, судом відзначається наступне.

Встановлено, що вироком Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 р. ОСОБА_6 було засуджено за ст.ст. 69, 93 п.п. «а, г, і», ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 42 КК України 1960 року та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією усього майна, також задоволено цивільний позов

Ухвалою Верховного Суду України від 26 серпня 2004 року вказаний вирок залишено без змін.

При перевірці судом обставин щодо того, чи став засуджений на шлях виправлення, встановлено наступне.

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Роменська ВК (№56)» ОСОБА_9 від 2019 року, згідно витягу з рішення комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Черкаській області (протокол № 15 від 19.05.2003 року) визначено відбувати покарання у виправній колонії максимального рівня безпеки в приміщеннях камерного типу. 09.06.2017 року постановою державної установи «Роменська виправна колонія(№56)» переведений з приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру згідно ст. 151 -1 КВК України.Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.07.2018 року зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 22.12.1999 року по 26.08.2004 року у строк покарання згідно ст.72ч5 КК України.Початок строку: 22 грудня 1999 року.Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі з 22.12.1999 року.Під час утримання в Черкаському слідчому ізоляторі мав 4 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, не заохочувався, до праці не залучався.До державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» прибув 17.11.2004 р. За час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності притягувався 14 раз, стягнення погашені або зняті у встановленому законом порядку. З метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався 2 рази.У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги.На основному виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з обмеженістю робочих місць на секторі для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі. На профілактичних обліках в установі не перебуває. Приймає участь у роботах з благоустрою місць позбавлення волі. Приймає участь у проведенні культурно-масових, фізкультурно-оздоровчих заходах, суспільному житті сектору. До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності, відноситься посередньо. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. За характером спокійний, у відношенні до оточуючих тактовний, товариський, не конфліктний. Підтримує зв`язки із засудженими різної спрямованості. У відношенні до себе не самокритичний. За вольовими якостями наполегливий.

Як вбачається з поданого клопотання 02.12.2022 року членами комісії державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» прийнято рішення про відмову в поданні матеріалів до суду щодо заміни засудженому ОСОБА_6 , 1975 р.н., покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від 15 до 20 років як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Інших матеріалів щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 до клопотання стороною захисту надано не було, обґрунтованих відповідно до чинного процесуального закону клопотань, щодо витребування додаткових матеріалів чи іншого - останнім також не заявлено, а тому, зважаючи що адвокат ОСОБА_5 є фаховим правником, у суду, для дотримання засад диспозитивності судового процесу, були відсутні обґрунтовані підстави для витребування додаткових матеріалів щодо особи ОСОБА_6 з власної ініціативи.

Так, частинами 1, 5 ст. 82 КК України, зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно з положеннями ч. ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

У зв`язку із зазначеним та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_6 , подане його захисником - адвокатом ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає, оскільки у суду відсутні данні про виправлення засудженого, оскільки ОСОБА_6 , за час відбування покарання характеризується посередньо, не працевлаштований, на шлях виправлення не став, представники колонії визначили, що ОСОБА_6 не заслуговує на застосування відносно нього заміни не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким. Також ОСОБА_6 не було подано до суду індивідуального плану в якому б було визначено заходи, здійснення яких, у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк, дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації його після звільнення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє як захисник засудженого ОСОБА_6 , про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким - немає.

З огляду на викладене, керуючись, ст.ст.9, 22, 467, 537, 539 КПК України, ст. 82 КК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє як захисник засудженого ОСОБА_6 , про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України, призначення строку покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, засудженим - з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили в день розгляду справи апеляційним судом, якщо таку не було скасовано.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3