У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане в межах кримінального провадження №0000062, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному проваджені №0000062, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у якому просить накласти арешт на майно, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: квартиру з реєстраційним номером 17074218, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відомості щодо вартості у витягу відсутні, шляхом заборони відчужувати вказаний об`єкт.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000062 від 06.01.2023.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб, у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , маючи єдиний умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 за № 60/95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та зловживанню ними» від 15.02.1995 № 62/95-ВР, наказу Міністерства охорони здоров`я України за № 188, від 01.08.2000, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 06.05.2000 № 770, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, з метою досягнення запланованого результату та незаконного збагачення здійснювали заборонені операції в сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, та з метою недопущення викриття своїх злочинних дій, застосовували заходи конспірації, яких дотримувались всі учасники, а саме у телефонних розмовах між собою не називаючи дійсної назви наркотичного засобу чи психотропної речовини, пакунків, у яких вони його зберігали та у подальшому збували, використовували при цьому різного роду «жаргонні» назви наркотичних засобів чи психотропних речовин, при цьому розуміючи, що мова йде про психотропну речовину.

Зокрема, на виконання вищевказаного єдиного злочинного умислу ОСОБА_4 , у невстановлені досудовим розслідуванням спосіб, місце та час, отримав з метою збуту від невстановленої органом досудового розслідування особи, психотропну речовину метамфетамін, після чого вказану речовину незаконно зберігав з метою збуту при собі, до моменту, коли 15.05.2023 о 18.09 год., ОСОБА_4 , перебуваючи у під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув за 1500 грн., особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_8 згорток з фольги, всередині якого згідно з висновком експерта знаходилася психотропна речовина метамфетамін, масою 0,1282 г, який останнім в подальшому одразу добровільно видано співробітникам УКР ГУНП в Закарпатській області.

23.09.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Також відповідно до санкції ч. 2 ст. 307 КК України передбачено конфіскацію майна, що є додатковою підставою у накладенні арешту на вилучене майно.

Як зауважує прокурор, враховуючи викладене, у органу досудового розслідування наявні підстави для застосування в межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження одного з видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбаченого п. 7 ч. 1 ст. 131 КПК України, а саме арешту майна. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна, зокрема, допускається для конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Прокурор зазначає, що згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 , на праві спільної сумісної власності зареєстровано наступні об`єкти нерухомості: квартира з реєстраційним номером 17074218, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відомості щодо вартості у витягу відсутні.

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира з реєстраційним номером 17074218, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Таким чином, враховуючи наведене, з метою швидкого, повного та неупередженого розслідування вказаного кримінального правопорушення, а також запобіганням спробам його відчуження та перешкоджанню встановленню істини у вказаному кримінальному провадженні, прокурор просить накласти арешт на вказане майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України прокурор просить розглянути дане клопотання без повідомлення підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки останній, отримавши відомості про звернення до суду з таким клопотанням, зможе відчужити майно на користь третіх осіб.

У судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. При цьому подав заяву, згідно з якою просив розглянути подане ним клопотання про арешт майна без його участі, зазначивши, що подане клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Клопотання про арешт майна розглянуто без повідомлення володільця (власника) майна у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Дослідивши клопотання з долученими до нього матеріалами, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000062, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

23.09.2023 у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання (ч. ч. 5, 6 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Звертаючись до слідчого судді з даним клопотанням прокурор просить накласти арешт із забороною відчуження на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 17074218).

В обґрунтування доводів внесеного клопотання прокурор вказує, що метою арешту майна є конфіскація майна як виду покарання.

Оголошена підозра ОСОБА_4 здійснена за ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Із санкції цієї статті вбачається, що конфіскація є обов`язковим видом покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Частиною 5 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Слідчий суддя зазначає, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурором під час складення даного клопотання про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із приписами ст. ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 59 КК України передбачено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Слідчим суддею встановлено, що згідно інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 352377506 від 30.10.2023) та щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 352377717від 30.10.2023) квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 17074218) на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .

Слідчий суддя зазначає, що спільна сумісна власність на нерухоме майно це спільне право (володіння, користування, розпорядження) на об`єкт нерухомого майна двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у цьому праві.

Прокурором не додано доказів, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджували б викладені у цьому клопотанні обставини, які свідчили б про доцільність накладення арешту на нерухоме майно.

Правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для арешту на об`єкт нерухомого майна, стороною обвинувачення не доведено, виходячи з того, що майно, щодо якого ставиться питання арешту, перебуває у спільній сумісній власності.

При цьому обов`язок ініціатора клопотання довести обставини, що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для власника і третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження слідує із вимог ч. 5 ст. 132, ст. 171 КПК України та відповідає передбаченим ст. ст. 7, 22, 26 КПК України принципам змагальності та диспозитивності.

При оцінці доводів клопотання, слідчий суддя також вважає, що у клопотанні прокурора не вказується на наявність даних у підтвердження ризиків приховування, втрати, передачі чи відчуження майна.

Також слідчий суддя враховує, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором не доведено необхідність накладення арешту на відповідний об`єкт нерухомого майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, для досягнення визначеної ним в клопотанні мети, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане в межах кримінального провадження №0000062, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт майна, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1