Провадження №11-кп/824/3382/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2017 року народження, працюючого звукоінженером гурту « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , 01 серпня 2021 року, приблизно о 02 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 80 км/год, в крайній правій смузі руху по проїзній частині проспекту Броварського зі сторони станції метро «Лісова» в напрямку м. Бровари в м. Києві, при додатковому штучному освітленні.

Проїзна частина проспекту Броварського має три смугу руху в бік м. Бровари та три смугу руху в бік станції метро Лісова в м. Києві, присутня горизонтальна дорожня розмітка 1.1, 1.5, 1.8 ПДР України.

Під час руху, водій ОСОБА_7 допустив порушення вимог п. п.: 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.12.1. ПДР України - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення вище вказаних вимог правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виразилось в тому, що він, керуючи автомобілем «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, під`їжджаючи до зупинки громадського транспорту «Биківня-1» по проспекту Броварському в м. Києві, відволікся від керування автомобілем і почав дивитись в ліве бокове дзеркало заднього огляду, та на деякий час не слідкував за дорожньою обстановкою попереду автомобіля, проте, коли повернув голову вперед, то побачив, що його автомобіль змінив напрямок свого руху праворуч, тобто частково з`їхав зі смуги, якою рухався, де допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля, з задньою частиною запаркованого автомобіля «Volksvagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , в якому на задньому сидінні спав пасажир ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від чого останнього розвернуло, а автомобіль «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав деяку відстань вперед та зупинився.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volksvagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без призначення йому додаткового покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, покладено на засудженого ОСОБА_7 обов`язки повідомляти органи пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обрано.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням до ОСОБА_7 та ПАТ «СК «Євроінс Україна» - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 3513 (три тисячі п?ятсот тринадцять) гривень 10 копійок.

Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17.03.2023 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю 1 рік. відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, у решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор зазначає, що не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважаю, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, суд першої інстанції, всупереч вимогам закону, безпідставно не призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім цього, суд, прийшовши до помилкового висновку про відсутність підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не навів вагомих аргументів на користь цього, що суперечить вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

Прокурор звертає увагу, що в описовій частині вироку суд першої інстанції зазначив про відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого. Крім цього, при призначенні обвинуваченому виду та розміру покарання, судом враховано його молодий вік, відсутність судимостей, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, повне відшкодування матеріальних збитків потерпілому, думку потерпілого, який просив суд не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Однак, суд помилково не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права. Таке незаконне рішення не ґрунтується на матеріалах провадження і не враховує конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення. В ході судового розгляду не отримано відомості, які дозволяють правомірно зберегти за обвинуваченим право керувати транспортними засобами. Зокрема, жодного сприяння у розкритті злочину обвинувачений не надавав. Керуючи автомобілем «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , за нескладної дорожньої обстановки проявив неуважність, невірно її оцінив обираючи швидкість руху та під`їжджаючи до зупинки громадського транспорту «Биківня-1» по проспекту Броварському в м. Києві, відволікся від керування автомобілем і почав дивитись в ліве бокове дзеркало заднього огляду, та деякий час не слідкував за дорожньою обстановкою попереду автомобіля. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volksvagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Змішана форма вини, тобто умисний характер порушення ПДР, яке необережно спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, також жодним чином не вказують на необхідність зберегти за обвинуваченим право керувати транспортними засобами. Відсутність у обвинуваченого попередніх судимостей, не перебування на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, позитивна характеристика, повне відшкодування заподіяної потерпілому шкоди і думка останнього вже враховані судом під час вирішення питання щодо виду, розміру основного покарання та можливості звільнення від його відбування з випробуванням. Досліджені в ході судового розгляду докази не містять відомостей, що виконання обвинуваченим службових обов`язків за займаною посадою чи будь-які інші вагомі та об`єктивно існуючі обставини вимагають зберегти за обвинуваченим право особисто керувати транспортними засобами. Не отримано жодних відомостей, що застосування до обвинуваченого зазначеного виду додаткового покарання становитиме для нього надмірний, явно несправедливий тягар.

Водночас, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, за нескладної дорожньої ситуації, що спричинили тяжке тілесне ушкодження потерпілому, свідчать про явну небезпеку, яку несе обвинувачений за кермом транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки) не тільки оточуючим, а і для самого себе.

Наголошує на тому, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, не застосовано ст. 55, 65 КК України, які підлягали обов`язковому застосуванню. Тобто неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

В подальшому, така помилка потягла за собою призначення явно несправедливого, невиправдано м`якого покарання. Основне покарання, призначене без додаткового, є м`якшим за одночасне призначення як основного, так і додаткового покарань.

Відтак на думку прокурора вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17.03.2023 року стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 ,який підтримав апеляційну та просив її задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, апеляційна скарга прокурором подається лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України. А тому, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також кваліфікація його дій ? відповідно до положень ст. 404 КПК України не перевіряються, оскільки не є предметом апеляційного розгляду, так як ніким не ставляться під сумнів.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Як вбачається з апеляційної скарги, сторона обвинувачення не оспорює міру основного покарання призначеного ОСОБА_12 , разом з тим, вважає безпідставним не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних правопорушень проти безпеки руху.

Санкція частини другої вищезазначеної статті, окрім основного покарання, надає суду можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши в сукупності обставини справи, врахувавши особу винного, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працевлаштований, займається суспільно-корисною працею, характеризується виключно з позитивної сторони, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, а також надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, як обставини, що пом`якшують покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання, з огляду на індивідуалізацію покарання, в даному конкретному випадку, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 лише основне покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України без застосування додаткового, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Також колегія суддів враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 працює звукоінженером та постійно перебуває у відрядженнях, які супроводжуються перевезенням звукового обладнання. А відтак, позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортними засобами, позбавить можливості ОСОБА_7 повноцінно виконувати свої професійні обов`язки, що в свою чергу може становити для нього надмірний тягар.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів, ураховуючи зазначені обставини, не вбачає підстав для зміни вироку суду першої інстанції, в частині призначення додаткового покарання.

Доводи прокурора про те, що в ході судового розгляду не отримано відомостей, які дозволяють правомірно зберегти за обвинуваченим право керувати транспортними засобами, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

За даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4