КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0010895 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Цим же вироком застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування ОСОБА_7 призначеного покарання _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/538/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_1

постановлено відраховувати з 05 травня 2021 року, зарахувавши також періоди його затримання з 11.10.2018 по 12.10.2018, з 27.01.2020 по 28.01.2020, з 01.12.2020 по 02.12.2020.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року виправлено описку у резолютивній частині вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2022 року у справі № 761/42694/19 (провадження № 1-кп/761/977/2022) та викладено її у такій редакції:

« ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбування ОСОБА_7 призначеного покарання відраховувати з 04 травня 2021 року, зарахувавши також періоди його затримання з 11.10.2018 по 12.10.2018, з 27.01.2020 по 28.01.2020, з 01.12.2020 по 02.12.2020».

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисний злочин проти чужої власності за нижченаведених обставин.

Неповнолітній ОСОБА_7 разом з раніше судимим неповнолітнім ОСОБА 1, раніше судимим ОСОБА 4, неповнолітніми ОСОБА 2 та ОСОБА 3 11.10.2018 приблизно о 02.30 год. перебували у центральній частині м. Києва.

У цей час у вказаних осіб виник намір щодо протиправного заволодіння чужим майном. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА 1, який мав при собі ніж побутового призначення, ОСОБА 2, ОСОБА 3, ОСОБА 4 та обвинувачений ОСОБА_7 вирішили піднятися до оглядового майданчику ТРЦ «Глобус», що розташований на Майдані Незалежності у м. Києві, з метою пошуку особи, яка мала би при собі майно.

Після цього ОСОБА 1, ОСОБА 2 та ОСОБА 3 першими дісталися вищевказаного оглядового майданчику, а ОСОБА 4 та обвинувачений ОСОБА_7 підійшли за кілька хвилин після них.

У подальшому, 11.10.2018, приблизно о 02 годині 30 хвилин, ОСОБА 1, ОСОБА 2 та ОСОБА 3, перебуваючи на оглядовому майданчику ТРЦ «Глобус», звернули увагу на раніше незнайомих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які сиділи на парапеті та біля них стояла портативна акустична колонка марки «beats pill XL», що належала ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА 1, ОСОБА 2, ОСОБА 3 підійшли до потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і відкрито заволоділи вказаною колонкою.

Потерпілий ОСОБА_9 , бажаючи повернути свою річ, наздогнав ОСОБА 1, ОСОБА 2, ОСОБА 3 та висунув вимогу повернути колонку.

У цей момент ОСОБА 2 повідомив потерпілому, що тепер його колонка належить їм, після чого ОСОБА 1, ОСОБА 2, ОСОБА 3 продовжили рух. Однак потерпілий ОСОБА_9 вдруге наздогнав зазначену групу та повторно висловив вимогу повернути колонку. Тоді ОСОБА 1, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на розбій, з метою утримання майна потерпілого продемонстрував останньому ніж та висловив на його адресу погрозу про можливість застосування зазначеного ножа.

Після цього ОСОБА 1, ОСОБА 2, ОСОБА 3 продовжили віддалятись від потерпілого ОСОБА_9 , який втретє їх наздогнав і знову висловив вимогу повернути його майно.

Реагуючи на цю вимогу, ОСОБА 1 знову дістав ніж та бажаючи створити враження, що погроза застосування ножа є реальною, почав робити випади ножем в бік потерпілого.

Внаслідок дій ОСОБА 1 потерпілий ОСОБА_9 , побоюючись за своє та ОСОБА_10 життя та здоров`я, почав відходити назад, тоді як ОСОБА 1, ОСОБА 2, ОСОБА 3 почали рухатися на нього.

За кілька секунд потому, наблизившись до металевих поручнів, потерпілий ОСОБА_9 отримав удар в голову від ОСОБА 4, який разом з обвинуваченим ОСОБА_7 підійшли з протилежного боку.

Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на заволодіння групою осіб за попередньою змовою чужим майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, з метою утримання вилученого у потерпілого майна, ОСОБА 1, ОСОБА 2, ОСОБА 3, ОСОБА 4 та обвинувачений ОСОБА_7 оточили потерпілого ОСОБА_9 , при цьому ОСОБА 1 продовжував тримати у руці ніж, демонструючи його потерпілому та створюючи таким чином у останнього враження про їх перевагу у кількості та силі, подавляючи волю потерпілого до опору та протидії незаконному заволодінню його майном.

У цей час до потерпілого ОСОБА_9 впритул підійшов неповнолітній ОСОБА 3, обхопивши руками потерпілого, заблокував таким чином його опір. У цей момент обвинувачений ОСОБА_7 , що стояв поруч з потерпілим ОСОБА_9 , наніс останньому удар кулаком в обличчя.

Надалі потерпілий ОСОБА_9 почав здійснювати спроби вирватись від ОСОБА 3, який продовжував його утримувати, у відповідь на вказані дії потерпілого ОСОБА 3 наніс йому один удар коліном в область грудної клітини.

У цей час ОСОБА 2 в агресивній формі висловлював погрози в бік потерпілого з метою придушення волі останнього до спротиву.

Потерпілий, бажаючи викликати поліцію, почав діставати з кишені свій мобільний телефон. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА 2 та ОСОБА 1 наблизились до ОСОБА_9 , якого продовжував утримувати ОСОБА 3, та під погрозою ножа, який тримав у руках ОСОБА 1, почали вимагати у ОСОБА_9 його мобільний телефон марки «Iphone 5s», вартістю 5 000 грн.

Таким чином, ОСОБА 4, неповнолітні ОСОБА 2, ОСОБА 3 та ОСОБА_7 під погрозою ножа, який тримав у руках ОСОБА 1, нанесли потерпілому ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження.

У подальшому потерпілий ОСОБА_9 здійснив ще одну спробу вирватись від ОСОБА 3 та, прорвавшись з кола нападників, побіг до потерпілої ОСОБА_10 , яка мала при собі рюкзак з особистими речами.

ОСОБА_9 розуміючи, що на цей рюкзак можуть здійснити посягання нападники, забрав його у потерпілої ОСОБА_10 , яка увесь цей час знаходилася неподалік від місця здійснення розбійного нападу на ОСОБА_11 . Після цього потерпілий ОСОБА_9 з метою збереження свого майна та майна ОСОБА_10 побіг до готелю «Україна», що розташований на вул. Інститутській, 4 у м. Києві.

ОСОБА 4 та ОСОБА 2, діючи в групі, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на розбій, за попередньою змовою, групою осіб, почали переслідувати ОСОБА_9 .

Наздогнавши останнього поблизу готелю «Україна», ОСОБА 4 із застосуванням фізичної сили, відкрито відібрав у ОСОБА_9 рюкзак ОСОБА_10 , який матеріальної цінності для потерпілої не становить, у якому знаходилися особисті речі ОСОБА_10 , а саме: портативний зарядний пристрій торгової марки «ASUS» MODEL/ABTU005, 10050 mAh, вартістю 457,09 грн., чохол для портативного зарядного пристрою, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, складний гребінець, вартістю 7,00 грн., шкіряний гаманець, який матеріальної вартості для потерпілої не становить, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , прозорий рожевий футляр, пластир, упаковка вологих серветок, упаковка паперових серветок, зошит, два фотознімка Із зображенням ОСОБА_10 , пакет з ручками, які матеріальної вартості для потерпілої не становлять; банківська картка Приватбанку НОМЕР_1 , банківська картка Приватбанку НОМЕР_2 , косметичка, упаковка від таблеток «Джаз-плюс», дзеркальце, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять; пляшка від сидру, об`ємом 1 л, пляшка від мінеральної води «Моршинська», 0,9 л, зв`язка ключів, дисконтна картка mccafe, дисконтна картка princess, дисконтна картка tobacco, дисконтна картка aroma kava, дисконтна картка perfekt varus, футляр для сонцезахисних окулярів, сонцезахисні окуляри, пенал для ручок, дві ручки, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.

Після цього, ОСОБА 4 з викраденим рюкзаком, у якому знаходилися особисті речі ОСОБА_10 , з місця вчинення злочину втік та розпорядився викраденим на власний розсуд.

У цей час ОСОБА 2, перешкодивши потерпілому наздогнати ОСОБА 4, покинув місце вчинення злочину.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА 1, ОСОБА 2, ОСОБА 3, ОСОБА 4 вчинили розбій за попередньою змовою групою осіб, та заволоділи майном потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 4969,53 грн. та потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 464,09 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , просить переглянути вирок суду, а саме визначене йому покарання у виді позбавлення волі замінити на більш м`яке покарання у виді обмеження волі, і тим самим надати йому можливість на повноцінне життя та можливість допомогти хоч чимось нашій Батьківщині у боротьбі з російським агресором.

В обґрунтування своїх вимог просить врахувати його щире каяття та інші пом`якшуючі обставини у його справі, а саме те, що він усвідомив свою вину, свій вчинок та щиро розкаявся у вчиненому, став на шлях виправлення та не становить суспільної небезпеки, а також те, що даний злочин ним було вчинено вперше під впливом тяжких обставин у житті, він вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся та дає обіцянку більше ніколи не порушувати закон.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що відповідає юридичній кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому, за змістом апеляційної скарги, вказані висновки суду першої інстанції, як і правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України, обвинуваченим ОСОБА_7 не оспорюються.

Що стосується покарання, то, всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65, 103 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст.ст. 65, 103 КК України, врахував обставини скоєння кримінального правопорушення, характер та ступінь його суспільної небезпеки, його тяжкість, відношення обвинуваченого до вчиненого, його каяття та готовність нести призначене покарання, а також умови життя та виховання обвинуваченого, вплив дорослих та рівень його розвитку, зокрема, як слідує з досудової доповіді органу пробації, батько обвинуваченого не може контролювати поведінку сина, впливу на останнього не має, стосунки між ними негативні, конфліктні, а мати через свою хворобу (перенесення інсультів) участі у вихованні обвинуваченого також не бере, родина ОСОБА_12 негативно характеризується за місцем проживання, батьки уваги вихованню сина не приділяють, його навчанням не цікавляться, а також дані про особу ОСОБА_7 , який хоча раніше не судимий, однак, згідно з досудовою доповіддю сектору ювенальної пробації м. Києва, має середній рівень ризику вчинення повторного злочину у майбутньому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем навчання характеризується негативно.

Належним чином при цьому враховано судом і обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - його каяття, вчинення злочину неповнолітньою особою та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а також відсутність таких обставин, що його обтяжують.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, а з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який на день вчинення злочину був неповнолітнім, його каяття та готовність нести призначене покарання, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, тобто обставин, що пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки винного, призначив таке із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 2 ст. 187 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, та без додаткового покарання у виді конфіскації майна, оскільки саме таким покаранням буде досягнуто мету, передбачену ч. 2 ст. 50 КК України - виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Що стосується вимог обвинуваченого ОСОБА_7 про врахування його щирого каяття та інших пом`якшуючих обставин у його справі, а саме те, що він усвідомив свою вину, свій вчинок та щиро розкаявся у вчиненому, став на шлях виправлення та не становить суспільної небезпеки, а також те, що даний злочин ним було вчинено вперше під впливом тяжких обставин у житті, як підстав для призначення йому більш м`якого покарання, а саме у виді обмеження волі, то всі наведені обвинуваченим на обґрунтування таких доводів обставини враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про можливість застосування положень ст. 69 КК України.

У той же час, вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність заміни йому покарання з позбавлення волі на обмеження волі є безпідставними, оскільки, згідно з ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, а як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення був неповнолітнім, тому таке покарання, як обмеження волі, до нього не може бути застосовано.

Інших доводів на обґрунтування необхідності пом`якшення призначеного судом покарання в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.

А відтак, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 69, 103 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2022 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3