Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/656/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 128 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000878 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, не одружений, маючий на утриманні одну неповнолітню та одну малолітню дітей, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 23.09.2002 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 27.10.2003 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 13.12.2005 року умовно-достроково з не відбутим покаранням 10 місяців 20 днів;

- 02.08.2006 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст.ст. 70,71 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнився 30.03.2011 року по відбуттю строку покарання;

- 23.02.2015 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.1 ст. 121, ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.02.2016 року зараховано попереднє ув`язнення з 03.04.2013 року по 10.06.2015 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 75 КК України, звільнився 17.02.2016 року з Кременчуцької виправної колонії Полтавської області № 69 по відбуттю строку покарання; судимості не зняті та не погашені, у зв`язку із вчиненням 12.01.2020 нових злочинів за вчинення яких судимість погашена,

засуджений за ст. 128 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 9942, 96 гривень матеріальної шкоди та 50000 гривень моральної шкоди.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив необережне тяжке тілесне ушкодження за наступних обставин.

21 червня 2022, близько 18 години 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння разом із потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходився на території ділянки місцевості між будівлями магазину « Змішторг » по вул. Центральна, 18 в сел. Павлиш Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області та магазину « Добробут » по вул. Центральна, 18 Б в сел. Павлиш Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області .

Під час розмови між потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виникла словесна сварка. З метою припинення даної сварки ОСОБА_8 словесно звернувся до ОСОБА_10 із проханням не сваритися з ОСОБА_11 . Далі, між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_10 виникла словесна сварка, в ході якої у обвинуваченого ОСОБА_8 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій умисел, обвинувачений ОСОБА_8 діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю, наблизився до потерпілого ОСОБА_10 та умисно наніс один удар кулаком руки в область нижньої частини голови потерпілого зліва, від якого потерпілий ОСОБА_10 не втримався на ногах та впав на асфальтове покриття, при цьому вдарився правою скронево-тім`яною ділянкою голови об поверхню асфальту.

Внаслідок вищевказаних протиправних дій обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливів навколо очей, черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток черепу, епідуральної гематоми справа та крововиливів в ліву скроневу ділянку, які в своїй сукупності відповідно до висновку експерта № 66 від 29.07.2022 року відносяться до категорії тяжких як небезпечні для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити нове рішення, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт строком двісті годин.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 , на даний час, повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений усвідомив обсяг страждань, які, хоч і з необережності, але були заподіянні потерпілому ОСОБА_10 . Обвинувачений визнає цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - повністю.

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відшкодував потерпілому ОСОБА_10 повністю заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 9942, 96 гривень, має нак утриманні двоє малолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив призначити покарання у виді громадських робіт, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, представника потерпілого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, зазначаючи про позицію свого довірителя, якому повністю відшкодована заподіяна матеріальна шкода, та найближчий час обвинувачений зобов`язався відшкодувати моральну шкоду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 128 КК України, у колегії суддів сумнівів не викликає. Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ст. 128 КК України, як необережні дії, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, обставини вчинення,розмір заподіяних збитків, особу винуватого, який на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, працездатний, раніше судимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутність обставини, що пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ОСОБА_8 ..

Що стосується доводів захисника про призначення покарання у виді громадських робіт, необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності починаючи з 2002 року, однак шлях виправлення не став.

При цьому ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується негативно.

Разом з тим, у ОСОБА_8 наявна обставина, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відсутність обставин, яка пом`якшують покарання.

Таким чином на думку колегії судді хоча обвинувачений і визнав себе винним, намагаючись залагодити провину шляхом здійснення відшкодування спричиненої потерпілому матеріальної шкоди, однак його поведінка в ході досудового розслідування та судового розгляду вказує на відсутність у нього належної критичної оцінки своїх протиправних дій та їх осуду, а отже щирого каяття.

При цьому, після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 не надав допомогу потерпілому не викликав швидку допомогу.

При цьому, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_8 лише частково відшкодував шкоду, завдану неправомірними діями, не вибачився перед потерпілим, під час досудового розслідування та в суді першої інстанції вину не визнавав, а вже після ухвалення судом першої інстанції рішення про призначення покарання у виді позбавлення волі, з метою пом`якшення призначеного покарання - визнав себе винним, тобто ОСОБА_8 не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

При цьому, визнання вини не є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину зважаючи на неодноразову судимість та негативну характеристику за місцем проживання.

Колегія суддів враховує пом`якшуючі обставини, а саме визнання вини та повне відшкодування матеріальної шкоди. При цьому, не враховує наявність двох неповнолітньої та малолітньої дітей, оскільки вказані діти записані на прізвище матері, яка отримує на них допомогу, як мати одиначка, тобто утримання дітей здійснює держава.

А тому, зважаючи на те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, колегія судді не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання і призначення покарання у виді громадських робіт.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявності пом`якшуючих обставин - визнання вини та повне відшкодування матеріальної шкоди та обставини, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про призначення більш м`якого покарання - є необґрунтованими, тому апеляція не може бути задоволена, як безпідставна. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки у апеляції обвинувачений наполягає на призначенні більш м`якого покарання, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2023 року, стосовно ОСОБА_8 за ст. 128 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4