Справа № 373/605/22 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3485/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неодноразово судимого:

- 06.01.2023 вироком Ірпінського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом повного приєднання зараховано до покарання за цим вироком покарання, призначене вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2021, у виді штрафу в розмірі одна тисяча чотириста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 23 800,00 грн., яке ухвалено виконувати самостійно.

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 08 січня 2022 року о 19 год. 48 хв. ОСОБА_7 правомірно перебуваючи в приміщенні під`їзду будинку АДРЕСА_3 , в місці загального користування, а саме на міжквартирному майданчику на другому поверсі, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед марки «Felt», вартістю 10 189, 87 грн.

У подальшому, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 10 189, 87 грн.

Умисні дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06 січня 2023 року визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 28.03.2023. У покарання, призначене за даним вироком зараховано частково відбуте покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06 січня 2023 року. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 150 грн.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28.03.2023 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Ірпінського міського суду від 06.01.2023 визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 2 роки та штрафу в розмірі 1400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 23 800, 00 грн., який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор звертає увагу, що з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше засуджений, останній раз 06.01.2023 вироком Ірпінського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом повного приєднання, зараховано до покарання за цим вироком покарання, призначене вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2021 у виді штрафу в розмірі 1400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який на даний момент не сплачений, та яке ухвалено виконувати самостійно.

Разом із тим, з тексту оскаржуваного вироку вбачається, що суд правильно визначив необхідність визначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 та призначив остаточне покарання у виді 2 років позбавлення полі, однак фактично не приєднав покарання, призначене вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2021 у виді штрафу в розмірі 1400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який відповідно до вироку Ірпінського міського суду від 06.01.2023 визначено виконувати самостійно, тим самим не застосував закон, який підлягає застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положенням ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення ґрунтується на доказах, перевірених судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та не заперечується в апеляції прокурора, як і висновок про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є вірною.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше засуджений, зокрема востаннє 06.01.2023 за вироком Ірпінського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом повного приєднання, зараховано до покарання за цим вироком покарання, призначене вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2021 у виді штрафу в розмірі 1400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який на даний момент не сплачений, та яке ухвалено виконувати самостійно.

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06 січня 2023 року визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 28.03.2023. У покарання, призначене за даним вироком зараховано частково відбуте покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06 січня 2023 року. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 150 грн.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно визначив необхідність визначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та призначив остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Разом з тим, суд першої інстанції фактично не приєднав покарання, призначене вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2021 у виді штрафу в розмірі 1400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який відповідно до вироку Ірпінського міського суду Київської області від 06.01.2023 визначено виконувати самостійно, тобто не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, а тому вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з постановленням в цій частині судом апеляційної інстанції нового вироку, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06 січня 2023 року визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та штрафу в розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 23 800 (двадцять три тисячі вісімсот) гривень, який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст. 615, 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06 січня 2023 року визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та штрафу в розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 23 800 (двадцять три тисячі вісімсот) гривень, який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4