Справа № 573/80/24
Номер провадження 1-кп/573/41/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 30 жовтня 2023 року за №0000567 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, розлученого, пенсіонера, не є особою з інвалідністю, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

У С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2023 року близько 15 години ОСОБА_7 перебував у своєму будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . У цей час між ОСОБА_7 та його сином ОСОБА_8 , який також перебував у вказаному будинку та знаходився у стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 почав ображати свого батька ОСОБА_7 нецензурною лайкою, що дуже розізлило останнього. У цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень своєму сину ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, у той самий день та час, перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 взяв у руку металевий пічний совок, який знаходився на підлозі біля груби та наніс ним два удари ОСОБА_8 в область голови. Після чого ОСОБА_7 припинив свої дії, а його син ОСОБА_8 покинув приміщення будинку.

Відповідно до висновку судової медичної експертизи №1534 від 17 листопада 2023 року на підставі даних медичної документації (медичної картки стаціонарного хворого КНП СОР СОКЛ) у ОСОБА_8 під час знаходження на стаціонарному лікуванні в відділенні Е(Н) МД нейрохірургічному відділенні КНП СОР СОКЛ з 29 жовтня по 09 листопада 2023 року виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку, лінійний перелом луски лобної кістки зліва, гематома м`яких тканин та рана лобної ділянки зліва; рана лобної ділянки справа, рана 2-го пальця лівої кисті та рани правого передпліччя. Вказані тілесні ушкодження в ділянці голови зліва були небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Інші тілесні ушкодження у вигляді ран кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, так як для загоєння ран необхідний термін понад 6 днів, але менше 21 дня.

Відповідно до висновку додаткової судової медичної експертизи №1541 від 17 листопада 2023 року, вищеперераховані ушкодження у ОСОБА_8 утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить їх характер. Ушкодження в ділянці голови та другого пальця лівої кисті могли утворитися при нанесенні двох ударів пічним металевим совком, як було продемонстровано потерпілим під час проведення слідчого експерименту від 13 листопада 2023 року. Рани правого передпліччя могли утворитись внаслідок укусів собакою.

За висновком судово-психіатричного експерта №818 від 07 грудня 2023 року, у період вчинення протиправного діяння потерпілий ОСОБА_8 будь-яким психічним захворюванням не страждав, перебував у стані простого алкогольного сп`яніння. За своїм психічним станом міг правильно сприймати обставини вчинюваного відносно нього злочину та може давати про них відповідні покази.

За висновком судово-психіатричного експерта №817 від 07 грудня 2023 року, під час вчинення інкримінованого злочину, ОСОБА_7 будь-якими психічними захворюваннями не страждав, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 будь-якими психічними захворюваннями не страждає. Як особа, що не є психічно хворою, ОСОБА_7 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. На момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_7 не перебував у стані фізіологічного афекту або в будь-якому іншому вираженому емоційному стані, який міг суттєво вплинути на його свідомість та діяльність, відчував негативно забарвлене емоційне переживання злості, поєднане з острахом за власне здоров`я, яке не досягало афективної глибини та суттєво не вплинуло на його свідомість та поведінку.

Отже, виконуючи вказані дії, а саме наносячи 2 удари в область голови ОСОБА_8 пічним металевим совком, ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій - протиправного посягання на здоров`я іншої людини, порушення анатомічної цілісності її тканин, органів та функцій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання тілесних ушкоджень потерпілому і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема, підтвердив, що 29 жовтня 2023 року близько 15 години перебував у своєму будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . У цей час між ним та його сином ОСОБА_8 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка, в ході якої останній почав його ображати нецензурною лайкою. Розізлившись на сина, він взяв у руку металевий пічний совок, який знаходився на підлозі біля груби та наніс ним два удари ОСОБА_8 по голові.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 у повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог частини третьої статті 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_7 , а також інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Суд також роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскарження в апеляційному порядку обставин, встановлених під час досудового розслідування, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінального провадження за правилами частини третьої статті 349 КПК України.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи вищенаведене, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за частиною першою статті 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання суд згідно з вимогами статей 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги частини другої статті 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке за кваліфікацією статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких так як становить підвищену небезпеку для суспільства, оскільки життя та здоров`я людини згідно статті 3 Конституції України визнано державою найвищою соціальною цінністю.

Особу обвинуваченого, який раніше до будь-яких видів юридичної відповідальності, у тому числі й кримінальної, не притягувався, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, пенсіонер, не є особою з інвалідністю, на утриманні неповнолітніх дітей не має, за місцем проживання характеризується позитивно, а також думку потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні заявив, що з батьком примирився, але після цього інциденту проживає окремо від нього в орендованій квартирі, претензій матеріального й морального характеру до обвинуваченого не має, просив призначити йому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі (а. с. 22-33).

Разом з цим суд враховує й особу потерпілого ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується негативно як особа, яка зловживає спиртними напоями, ніде не працює, попередньо притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення сімейного насильства відносно батька, а також його віктимну поведінку, яка передувала злочину, зокрема те, що він спровокував конфлікт (а. с. 53-56). Водночас дії обвинуваченого ОСОБА_7 не є співмірними поведінці потерпілого та наслідкам для останнього.

Обставиною, яка відповідно до статті 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_7 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, зазначені вище пом`якшуючі покарання обставини, наявність однієї обтяжуючої покарання обставини, особу обвинуваченого його ставлення до вчиненого діяння та наслідків, що настали, особу потерпілого та його віктимну поведінку, яка спровокувала вчинення злочину, а також відсутність з боку потерпілого будь-яких претензій до обвинуваченого та висловлену позицію про призначення останньому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд дійшов до висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 121 КК України, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті, у виді позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1-2 частини першої статті 76 КК України.

Разом з цим, на підставі частини першої статті 91-1 КК України, якою встановлено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у виді заборони перебувати в місці спільного проживання з потерпілим ОСОБА_8 .

На думку суду, призначення такого покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до статті 124 КПК України стягненню з обвинуваченого на користь держави підлягають процесуальні витрати за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи в сумі 8 840 грн 17 коп. (а. с. 38-39).

Долю речових доказів вирішити у відповідності з вимогами статті 100 КПК України (а. с. 36-37, 57-59).

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, на строк до 16 січня 2024 року (а. с. 34-35). За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для зміни чи скасування раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_6 обмежувальний захід у виді заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства на строк 2 (два) місяці.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання ОСОБА_10 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 8 840 (вісім тисяч вісімсот сорок) гривень 17 копійок процесуальних витрат за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Скасувати арешт майна з сокири з дерев`яним топорищем, металевого совка з нашаруванням речовини бурого кольору та в`язаної шапки чорного кольору, просяклої речовиною бурого кольору, застосований ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 31 жовтня 2023 року.

Речові докази: сокиру з дерев`яним топорищем; в`язану шапку чорного кольору, просяклу речовиною бурого кольору; змиви з речовини бурого кольору та контрольний зразок до змивів; металевий совок з нашаруванням речовини бурого кольору; зразок крові потерпілого ОСОБА_5 знищити.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя