Справа № 405/5004/23
провадження № 1-кс/405/3960/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 м. Кропивницький

Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю підозрюваного ОСОБА_3 , його захисника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву підозрюваного ОСОБА_3 про відвід судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 , головуючого у справі №405/5004/23, номер провадження 1-о/405/8/23,

встановив:

23.11.2024 до Ленінського районного суду м. Кіровограда від підозрюваного ОСОБА_3 надійшла заява про відвід судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 , головуючого у справі №405/5004/23, номер провадження 1-о/405/8/23.

В обґрунтування заяви підозрюваний зазначив, що суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 є упередженим та необ`єктивним при прийнятті всіх без виключення рішень відносно нього.

19.10.2023 слідчим суддею ОСОБА_5 під час розгляду клопотання слідчого ОСОБА_6 , справа №405/5004/23, про продовження досудового розслідування безпідставно не враховував його доводи - заперечення щодо заявленого слідчим клопотання, не з`ясував усі фактичні обставини справи та безпідставного продовжив строк досудового розслідування до 18.01.2024.

Про упереджене ставлення судді ОСОБА_5 до нього, на переконання підозрюваного є і те, що у задоволенні всіх заяв та клопотань слідчим суддею ОСОБА_5 було відмовлено, не зважаючи на те, шо такі ухвали були скасовані судом апеляційної інстанції.

Слідчим суддею Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 , при вирішенні питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, безпідставно, на його думку, не враховано обставин, які викладені в цій заяві про відвід на складаються з п`яти пунктів.

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 при прийняття судового рішення ігнорується стала практика ЄСПЛ та Верховного Суду.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 від 14.09.2023, якою відмовлено в наданні дозволу на затримання ОСОБА_3 констатовано, що в матеріалах клопотання та в судовому засіданні відсутні докази набуття ОСОБА_3 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. Але, незважаючи на обставини, які встановлені цим судовим рішенням, продовжує умисно виносити завідомо неправомірні рішення. ОСОБА_3 звертається увага на те, що 18.07.2023 до нього ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 від 18.07.2023 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за умови, що ухвалою від 14.09.2023 цим же слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. Вказані дії слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 , на думку підозрюваного, свідчать про істотні порушення норм процесуального права, що вплинуло не реалізацію його прав та прав заставодавця.

Підозрюваний ОСОБА_3 також зазначає про те, що слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 , безпідставно відмовив заставодавцеві ОСОБА_7 в поверненні застави, яка була внесена за ОСОБА_3 .

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 , на думку підозрюваного, здійснює безпідставну тяганину у розгляді його заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, зволікання у виготовленні вмотивованого судового рішення.

Окрім цього, слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 , без відома підозрюваного ОСОБА_3 , призначив йому захисника з числа адвокатів БПД ОСОБА_8 .

Зазначив, що до судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 , рішенням ВРП у 2019 році було призначене дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Також, на думку заявника, ще одним доказом існування між ним та суддею конфлікту, є подача суддею ОСОБА_5 у Вищу раду правосуддя повідомлення про втручання ОСОБА_3 у діяльність суду під час здійснення адвокатом професійної діяльності, оскільки заявник вважає, що в такий спосіб документував порушення таємниці нарадчої кімнати суддею ОСОБА_5 .

Окрім того, заявник зазначає про наявність випадків несвоєчасного сповіщення його про дату, час та місце судового засідання. Порушення суддею ОСОБА_5 принципу гласності та відкритості судового процесу, оскільки суддею було запрошено журналістів та представників ЗМІ, які без дозволу заявника здійснювали його відеозйомку, та в подальшому ці відеоролики розмістили в мережі Інтернет.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 заяву про відвід судді ОСОБА_5 підтримав, просив задовольнити за викладених в ній обставин. Також в додаток до скарги зазначив, що суддя ОСОБА_5 поверхнево віднісся до розгляду клопотання про продовження строків досудового розслідування, не встановив, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні зупинено, на що наголосив його захисник ОСОБА_9 , якого було призначено ОСОБА_3 за рахунок держави; при розгляді клопотання про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суддя ОСОБА_5 , не вислухав підозрюваного ОСОБА_3 та не дав йому можливості дати пояснення; дав можливість слідчому Бібікову та прокурору Коцюбі сфальсифікувати постанову про відновлення кримінального провадження, формально оголосив його у розшук; не має умислу вчинити якісь дії; суддя ОСОБА_5 написав заяву до ВРП про втручання ОСОБА_3 до нарадчої кімнати; існує багато ухвал апеляційної інстанції, які вказують на порушення суддею ОСОБА_5 чинного законодавства; також суддя ОСОБА_5 не задовольнив його клопотання про допит свідків з числа прокурорів. Окрім цього, судді Кропивницького апеляційного суду Драний, ОСОБА_10 , вказали йому, що потрібно звертатись з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами.

Захисник в судовому засіданні вказав, що суддя ОСОБА_5 намагається догодити органу досудового розслідування; суддя має бути об`єктивним, повинен поводити себе неупереджено; у судді ОСОБА_5 ненависть до ОСОБА_3 , що супроводжується намаганням сфальсифікувати матеріали справи; суддя прийнявши присягу, може помилятись при винесенні судового рішення, але не вчиняти фальсифікаційні дії; на відео зафіксовано, що і слідчий і прокурор зазначають, що кримінальне провадження зупинено, але обіцяють, що воно буде відновлено; суддя ОСОБА_5 вчиняє злочини проти людей; люди приходять до суду, щоб захиститись; підозрюваний фіксує порушення нарадчої кімнати, а суддя звертається до ВРП, чим спонукає його підзахисного писати скаргу до ВРП; в судовому засідання бачив, що у судді ОСОБА_5 неприязнь до ОСОБА_3 . З метою недопущення подальшого порушення прав його підзахисного, просить задовольнити заяву про відвід судді ОСОБА_5 .

В судове засідання суддя ОСОБА_5 не з`явився, надав заяву, в якій просить провести розгляд заяви за його відсутності, відвід вважає необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши доводи захисника, підозрюваного, вивчивши заяву про відвід судді та матеріали, якими його обґрунтовує підозрюваний, дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що в провадженні судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 перебуває заява підозрюваного ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, справа №405/5004/23, номер провадження 1-о/405/8/23.

Правове регулювання відводу судді визначається статтями 75, 76 КПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу.

Частини 1, 2 статті 80 КПК України передбачають, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя суддею. Дотримання цієї гарантії забезпечується як правом учасників справи на спростування цієї «процесуальної теореми» шляхом заявлення відводу судді, чим забезпечується його незалежність в кожному окремому провадженні, так і правом судді за наявності визначених процесуальним законодавством підстав заявляти самовідвід.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі а саме, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

Аналогічна правова позиція закріплена в п. 49, 52 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 (заява № 33949/02), п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 (заява № 16695/04).

Більше того, в п. 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 (заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності».

Підходи щодо упередженості та безсторонності з боку суддів викладено у рішенні ЄСПЛ у справі «Мироненко та Мартиненко проти України».

У пунктах 66, 69, 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, таку природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі Веттштайн проти Швейцарії).

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

Необхідно також зазначити, що згідно із статтею 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1, роз`яснено, що суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу. Відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях. Водночас слід розуміти, що зловживання самовідводом не допускається і може потягнути застосування дисциплінарної відповідальності. У цьому контексті зловживання правом на самовідвід означає недобросовісне використання суддею незначного приводу для того, щоб уникнути розгляду справи. За змістом коментованої статті заявлення суддею самовідводу є допустимим лише у разі неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі.

Таким чином, підстави для відводу чи самовідводу судді можуть мати не лише беззаперечний об`єктивний критерій, а й бути оціночною категорією, що з одного боку, дає змогу реалізувати конституційний принцип» незалежного розгляду справи суддею», а з іншого - є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

Так, надаючи оцінку обставинами, які зазначені підозрюваним ОСОБА_3 у заяві про відвід судді ОСОБА_5 , можна виділити декілька ключових підстав для відводу, а саме: незгода з прийнятими суддею ОСОБА_5 судовими рішеннями, які були постановлені в межах кримінального провадженні №0000029; фальсифікація матеріалів кримінального провадження; упереджене ставлення судді ОСОБА_5 до підозрюваного ОСОБА_3 та наявність між ними конфлікту. Окрім цього, є також «додаткові» підстави, а саме: затягування у виготовленні повного тексту судового рішення; несвоєчасний виклик у судові засідання; безпідставне затягування у розгляді справи; порушення принципу гласності та відкритості при розгляді справи; при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу суддя ОСОБА_5 не дав змогу підозрюваному ОСОБА_3 надати пояснення відносно клопотання; багато судових рішень, які приймаються суддею ОСОБА_5 , скасовуються судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо наявності та достатності підстав для відводу судді ОСОБА_5 , суд дійшов до наступного:

-незгода сторони або учасника кримінального провадження з процесуальним рішенням або окремою думкою судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Тобто, вираження незгоди з процесуальним рішенням судді може бути реалізовано шляхом його оскарження в порядку встановленому КПК України, окрім цього, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України);

-щодо твердження заявника про фальсифікацію суддею ОСОБА_5 матеріалів кримінального провадження, то суд вважає принагідним зазначити, що вказане твердження є фактично звинуваченням судді у вчиненні кримінального правопорушення, яке за наявності підстав для цього повинно бути розглянуто компетентним органом. Тобто, суд, при розгляді заяви про відвід судді не може встановити наявність «фальсифікації», тобто кримінально караного діяння в діях іншої особи, оскільки це є завданням досудового слідства у кримінальному провадженні, про що також мав і повинен знати підозрюваний, який є адвокатом.

-особиста «ненависть» судді ОСОБА_5 до підозрюваного ОСОБА_3 та наявність між ними конфлікту, має досить серйозний характер, оскільки дійсно це є безумовною підставою для відводу судді у конкретній справі, оскільки є проявом упередженості. Проявами «ненависті» та конфлікту між суддею та підозрюваним, підозрюваний зазначає те, що він відмовляє у всіх його заявах, клопотаннях, не дає можливості дати пояснення, всі рішення судді потім скасовуються судом апеляційної інстанції. Окрім цього, захисник в судовому засіданні вказав, що перебуваючи в судовому засіданні бачив, що у судді неприязнь до ОСОБА_3 . Такі твердження підозрюваного та захисника суд вважає неспроможними, оскільки суд, надаючи оцінку безсторонності судді, враховуючи підходи встановлення безсторонності судді, які встановленні в рішенні ЄСПЛ «Мироненко та Мартиненко проти України», Бочан проти України», шляхом встановлення суб`єктивного та об`єктивного критеріїв, згідно яких: поведінка судді у конкретній справі, яка, об`єктивно вказує на безсторонність судді; відсутність фактів, які б породжували обґрунтований сумнів у неупередженості судді ОСОБА_5 . Більше того, критерій «ненависті», який застосований стороною захисту, на переконання суду, є оціночним судженням підозрюваного ОСОБА_3 , висловлюванням підозрюваним ОСОБА_3 свого суб`єктивного бачення щодо ведення суддею ОСОБА_5 судового процесу та прийнятті ним судових рішень не на користь підозрюваного ОСОБА_3 .

Посилання заявника, про те, що суддя зволікає у виготовленні судових рішень без надання доказів цього, щодо його несвоєчасного виклику в судові засідання, без надання доказів цього, посилання про те, що при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу суддя ОСОБА_5 не дав змогу підозрюваному ОСОБА_3 надати пояснення відносно клопотання, без надання доказів цього, є необґрунтованими, не доведеними, та не свідчать про неупередженість судді.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено обов`язок судді звернутись з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора.

Відповідно ч. 3 до ст. 73 Закону України «Про вищу раду правосуддя», повідомлення судді про втручання в діяльність щодо здійснення правосуддя іншим суддею розглядається в порядку, визначеному цим Законом для розгляду дисциплінарної скарги. Водночас, Глава 4 вказаного закону, яка передбачає дисциплінарну відповідальність судді та вказує про те, що ці матеріали попередньо вивчаються, а вже потім вирішується питання про порушення дисциплінарної скарги, або відмову у її відкритті (п. 1 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про вищу раду правосуддя»). Тобто, за наслідками розгляду такого повідомлення Вища рада правосуддя приймає рішення про вжиття заходів або ж про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя.

Тобто, в даному випадку слідчий суддя ОСОБА_5 реалізував свій обов`язок щодо звернення до Вищої ради правосуддя з повідомленням про втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя, у разі його встановлення, тягне за собою юридичні наслідки для особи, але не вказує про його упередженість, або неможливість подальшого розгляду суддею справи, яка перебуває в його провадженні, та як наслідок неможливості винесення ним законного, обґрунтованого рішення.

Розглядаючи заяву на відвід, суддя виходить із того, що при визначенні у даній справі законних підстав сумніватися в неупередженості слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 , позиція учасників, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому має факти, що дають можливість наявності таких сумнівів об`єктивно обґрунтованими.

Сумнів неупередженості судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес може бути повернений у безкінечний ланцюг недовіри до суду та, відповідно, зміненого складу.

Отже, наведені вище обґрунтування свідчать, що підозрюваним не наведено підстав, які б породжували обґрунтований сумнів у упередженості судді ОСОБА_5 , неможливості винесення ним об`єктивного судового рішення за участі підозрюваного ОСОБА_3 , як і сумніватись в тому, що судовий розгляд справи буде проводитись з порушенням конституційного принципу «щодо незалежного розгляду справи суддею». За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про відвід необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.75, 81, 369-372 КПК України, суддя, -

постановив:

У задоволенні заяви підозрюваного ОСОБА_3 про відвід судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_5 , головуючого у справі №405/5004/23, номер провадження 1-о/405/8/23, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_11