ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001169 від 30.08.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, з середньою технічною освітою, офіційно не працюючого, інваліда 3 групи, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

встановив:

30.08.2023, приблизно о 06:17 годині, в Приморському районі м. Одеса, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем Chevrolet Aveo, р.н. НОМЕР_1 (ходова частина, рульове керування, гальмова система якого на момент дорожньо-транспортної пригоди перебували в технічно справному стані), в умовах сухого асфальту, без будь-яких ям та вибоїн на дорозі, у денний час доби, здійснював рух із перевищенням його швидкості 77-81 км/год, по правій смузі для руху вул. Середньофонтанська, на якій організовано двосторонній рух по двом смугам руху в кожному напрямку, з боку вул. Семінарська в напрямку пр. Гагаріна.

Будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, тобто наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого за межами перехрестя вул. Середньофонтанська вул. Слєпньова, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.2 «пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод», діючи самовпевнено, передбачаючи можливість настання наслідків свого діяння водій ОСОБА_5 , за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну, при об`єктивній можливості бачити, що перед нерегульованим пішохідним переходом транспортні засоби зменшують швидкість руху, що повинно було розцінюватись як небезпека, не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу, не зупинився, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, які переходять проїзну частини і для яких може бути створена перешкода чи небезпека для руху, маючи технічну можливість уникнути ДТП, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснював рух по нерегульованому пішохідному переходу в темпі спокійного кроку зліва направо за ходом руху автомобіля Chevrolet Aveo.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 заподіяно наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку середнього ступеню, субдуральний крововилив в лобно-скроневій ділянці справа, перелом основи та склепіння черепа - перелом лобної кістки справа з переходом на скроневу кістку, бічну (латеральну) стінку очниці; перелом кісток лицевого черепа - перелом виличної дуги справа, уламковий перелом кісток носу із переходом на передню стінку лівої верхньощелепної пазухи, супроводжувалась субарахноїдальним крововиливом, ускладнилась пне-вмоцефалією (наявністю повітря у порожнині черепа), забійна рана лобної ділянки справа, субкон?юнктивальні крововиливи обох очних яблук, гематома та емфізема м?яких тканин правого ока, гематома верхньої повіки лівого ока, перелом тіла та дужок 3-го шийного хребця, лінійний перелом тіла 4-го шийного хребця, закритий пере лом хірургічної шийки та великого бугра лівої плечової кістки зі зміщенням відламків, закритий перелом ліктьового відростка правої ліктьової кістки зі зміщенням відламків, закритий перелом 9-го ребра зліва.

Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова легкового автомобіля та дорожнє покриття в умовах ДТП (наїзд автомобіля на пішохода). Враховуючі дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження могли бути спричинені у строк 30.08.2023 р. Всі вищевказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, згідно з п. 2.1.3 «б» «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МО3 України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Встановлено, що в умовах пригоди дії водія автомобіля Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_1 регламентувалися вимогами п.п. 12.4, 12.9, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху (ПДР), згідно з якими водію заборонялося перевищувати допустиму швидкість руху в межах населеного пункту, а наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якім вже перебувають пішоходи, водій зобов`язаний дати дорогу пішоходам, для чого повинен заздалегідь зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб не створювати ним перешкоди або небезпеки. Належним виконанням вимог п.п. 12.4, 12.9, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху водій автомобіля Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_1 гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. Дії водія автомобіля Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_1 які не відповідали вимогам п.п. 12.4, 12.9, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з виникненням пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_5 своїми необережними діями допустив порушення вимог п. п. 2.3. (б), 12.4., 12.9., 18.1., 18.4. Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), які вказують на те, що:

п. 2.3. ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

п. 12.9. «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7»;

п. 18.1. ПДР «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

п. 18.4. ПДР «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненні вказаного злочину, підтвердив обставини злочину, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також документів та доказів, які стосуються речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вину визнав та дав суду показання про те, що дійсно того дня 30.08.2023, зранку він виїхав за ліками, які були терміново потрібні матері його цивільної дружини та яка хворіла на рак, в Приморському районі м. Одеса, керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, у денний час доби, здійснював рух із по правій смузі для руху вул. Середньофонтанська, з нормальною видимістю, але він перевищив допустиму швидкість та їхав десь 75 км/год. В цей час він не помітив пішохода на переході, а коли помітив за 15-20 м., почав гальмувати, але не уникнув наїзду. Коли він побачив, що наїхав на потерпілого, вийшов з машини та спитав про його самопочуття, поклав під голову килимок. Хтось з перехожих викликав швидку, приїхала поліція, потім швидка, яка забрала потерпілого. Разом зі швидкою до лікарні поїхав його друг та цивільна дружина, що знати що з потерпілим та почати оплачувати лікування. Він в свою чергу після того, як було оформлене ДТП, поїхав до лікарні сам та весь час перебування потерпілого у лікарні оплачував його лікування, зокрема купував ліки, всі необхідні препарати, їжу, тощо. Потім, після лікарні оформив його до санаторію для реабілітації. Крім цього він допоміг потерпілому відновити громадянський паспорт та ідентифікаційний код. Також обвинувачений заявив, що щиро кається у скоєному, зробив для себе позитивні висновки, зараз пересувається на автомобілі не порушуючи ПДР.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що приблизно 30.08.2023 року він був на роботі, працював двірником, однак всіх обставин він не пам`ятає бо прокинувся у лікарні. При цьому потерпілий пояснив, що виходячи на нерегульований пішохідний перехід він начебто ступив на нього відразу і не впевнився, що транспортні засоби його пропускають. Також потерпілий підтвердив, що обвинувачений допомагав з лікуванням, оплачував його реабілітацію, допоміг відновити паспорт та код. Жодних претензій до обвинуваченого він не має, у зв`язку з чим просив суворого його не карати.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши письмові докази, з`ясувавши ступінь участі його у спричиненні злочинного наслідку, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Досліджені судом докази дають підстави для висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , про винуватість останнього в його вчиненні, про наявність фактичних підстав для визнання ним винуватості та про відповідність встановлених стороною обвинувачення обставин наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та відповідно до розділу Особливої частини КК України є злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, вчиненим з необережності.

ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, але пояснив, що на життя підробляє неофіційцно на будівництві та надає послуги з перевезення пасажирів, в таксі, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у фактичних шлюбних відносинах, є інвалідом ІІІ групи, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд відносить щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Суд враховує, що щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину, намаганні особи виправити наслідки вчиненого.

Вказане знайшло підтвердження як в показаннях так і в поведінці обвинуваченого і після скоєння злочину, і в судовому засіданні.

Так, висновок суду про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання винного як щире каяття ґрунтується на поведінці ОСОБА_5 після вчинення злочину, який залишився на місці дорожньо-транспортної події, одразу надав допомогу потерпілому, після того, як потерпілий потрапив у лікарню, цікавився станом його здоров`я так і під час судового розгляду кримінального провадження, надав кошти на його лікування, що підтверджено у судовому засіданні. У судовому засіданні ОСОБА_5 надавав правдиві показання, критично оцінював свою поведінку, заявив про готовність понести покарання за вчинене, висловлювався про співчуття потерпілому та заявив, що в подальшому уважніше слідкуватиме за дорожнім рухом та виконуватиме ПДР України.

Добровільне відшкодування завданого збитку знайшло своє підтвердження у судовому засіданні шляхом надання копій квитанцій та наданими показами обвинуваченого та самого потерпілого, який підтвердив про постійну матеріальну участь обвинуваченого у його лікуванні як з моменту ДТП так і до повного видужання.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005р. №14 при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_5 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах можливого призначення покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує обставини вчиненого злочину, наслідки, які настали в результаті його вчинення, характер і мотиви допущених порушень ПДР та поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а тому приходить до висновку про доцільність та необхідність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Суд переконаний, що застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть йому можливість за бажання в подальшому керувати транспортними засобами, додатково вивчити Правила дорожнього руху України та пройти додаткові навчання щодо покращення навиків керування і дійти до чіткого усвідомлення про необхідність суворого дотримання Правил дорожнього руху під час керування джерелом підвищеної небезпеки, у зв`язку з чим суд не погоджується з позицією сторін про можливість не призначення обвинуваченому додаткового покарання у цій справі.

Суд вважає вказане покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі обвинуваченого.

Така позиція суду узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується позиція ЄСПЛ у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), у якій Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, висловлену Постанові від 03.10.2023 року (справа № 357/14380/21 провадження № 51-2323км23), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Дотримання загальних засад призначення покарання на підставі статей 50, 65 КК України є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Як убачається з матеріалів провадження, ще на початку розслідування кримінального провадження ОСОБА_5 визнавав свою вину та своєю поведінку сприяв розкриттю кримінального провадження. В суді він пояснив, що після того, як потерпілий потрапив у лікарню, цікавився станом його здоров`я, надавав гроші на лікування та постійно, включаючи наявний час, слідкував за станом його здоров`я.

Оцінюючи відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягується до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, хоча тяжкого за ступенем тяжкості, але з необережною формою вини, суд, серед іншого, враховує і надані стороною захисту документальні дані про склад сім`ї ОСОБА_5 , який постійно проживає з цивільною дружиною, піклується та має на утриманні матір пенсіонерку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та бабу ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які маючи невеликий матеріальний дохід від пенсії, про них опікується. Суд також враховує наявність позитивної характеристики з місця народження щонайменше три позитивні характеристики від сусідів та за характеристикою від ДОП СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУП в Одеській області ОСОБА_10 , за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 характеризується виключно позитивно та постійно проживає за зазначеною адресою з 2020 року. Таким чином, судом безумовно враховуються соціальні, в тому числі сімейні зв`язки, оскільки такі обставини також впливають на обрання заходів кримінально правового впливу. У цьому ж суд враховує, що на даний час в Україні діє воєнний стан, тому вважає, що більш корисним своїй родини цивільній дружині, матері та бабусі, обвинувачений буде в умовах застосування до призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що також позитивно буде впливати на процес виправлення.

При цьому, суд також враховує, поведінку потерпілого, яка передувала ДТП, зокрема те, що як пояснив ОСОБА_6 виходячи на нерегульований пішохідний перехід він ступив на нього відразу і не впевнився, що транспортні засоби його пропускають, з чого слідує про недотримання потерпілим, як часником дорожнього руху ПДР, в тій частині, що пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Також суд враховує, що потерпілий у своїх зверненнях до суду просив не призначати обвинуваченому покарання, яке він має відбувати реально.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_5 саме такого виду покарання, яке, за переконанням суду не становитиме особистого надмірного тягаря для винного.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_5 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення: судової авто-технічної експертизи технічного стану транспортного засобу, у сумі 1433 (одна тисяча чотириста тридцять три) гривні 88 копійки (Акт №23-4528), судової авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи, у сумі 1433 (одна тисяча чотириста тридцять три) гривні 88 копійки ( Акт №23-4529), судової комплексно відео-технічної та авто-технічної експертизи за обставинами події ДТП, у сумі 2389 (дві тисячі триста вісімдесят дев`ять )гривень 80 копійок. (Акт № 23-4756) та Акт надання послуг №01.1-13/235з від 04.09.2023 року у сумі 240 (двісті сорок) гривень 99 коп.

В силу ч.4 ст.174 КПК України, з набранням вироком законної сили слід скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2023 р. (справа № 522/17102/23, провадження № 1-кс/522/5611/23).

Речові докази, визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановами старшого слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 від 30.08.2023 року, від 02.09.2023 року CD-R диск, з відеозаписом ДТП, відеозапис збережений на CD-R диск сріблястий, на якому знаходиться відеозапис з камери зовнішнього відеоспостереження системи відеоспостереження Р.С. «Точка» - в силу п.7 ч.9 ст.100 КПК України, слід залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого вони долучені; автомобіль «Chevrolet Aveo», р.н. НОМЕР_1 ., який переданий на зберігання під розписку законному володільцю, у відповідності до ч.9 ст.100 КПК України, слід залишити у законного володільця.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертиз:

- судової авто-технічної експертизи технічного стану транспортного засобу, у сумі 1433 (одна тисяча чотириста тридцять три) гривні 88 копійок (Акт №23-4528);

- судової авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи, у сумі 1433 (одна тисяча чотириста тридцять три) гривні 88 копійок ( Акт №23-4529);

- судової комплексно відео-технічної та авто-технічної експертизи за обставинами події ДТП, у сумі 2389 (дві тисячі триста вісімдесят дев`ять )гривень 80 копійок. (Акт № 23-4756) та Акт надання послуг №01.1-13/235з від 04.09.2023 року у сумі 240 (двісті сорок) гривень 99 коп.

А всього стягнути обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджених процесуальних витрат 5498,55 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто вісім гривень 55 копійок).

З набранням вироком законної сили накладений на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2023 р. (справа № 522/17102/23, провадження № 1-кс/522/5611/23) арешт скасувати.

Речові докази визнані такими та долучені до матеріалів провадження:

- CD-R диск, з відеозаписом ДТП, відеозапис збережений на CD-R диск сріблястий, на якому знаходиться відеозапис з камери зовнішнього відеоспостереження системи відеоспостереження Р.С. «Точка» - в силу п.7 ч.9 ст.100 КПК України залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого вони долучені;

- автомобіль «Chevrolet Aveo», р.н. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання під розписку ОСОБА_5 , у відповідності до ч.9 ст.100 КПК України, залишити у його законного володільця.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

28.11.2023

Єдиний унікальний номер справи: №522/21310/23

Номер провадження № 1-кп/522/3060/23

Головуючий суддя ОСОБА_1