Справа № 591/8692/21
Провадження № 1-кп/591/291/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Суми обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні 0000054 від 30.08.2021 з угодою про визнання винуватості стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Кармелюкове, Жмеринський район, Вінницька область, українка, громадянка України, військовослужбовець ДПС України, не одружена, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.409 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 13.03.2020 №103ос (про особовий склад) підполковника ОСОБА_4 , призначену наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.03.2020 № 161-ос начальником відділу адміністративно юрисдикційної діяльності штабу, яка прибула для подальшого проходження військової служби зі ІНФОРМАЦІЯ_2 13.03.2020, зараховано у списки особового складу та поставлено на всі види забезпечення.

18.06.2020 ОСОБА_4 на добровільній основі уклала з начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 контракт про проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу в органах Державної прикордонної служби України.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підполковник ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, яка проходить військову службу за контрактом.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 13, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 3 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (дія яких відповідно до їх Вступних положень поширюється на військовослужбовців Державної прикордонної служби України), Військової присяги, затвердженої постановою Верховної Ради України „Про текст Військової присяги від 06.12.1991 підполковник ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинна свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України; статутів Збройних Сил; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти і усувати їх причини.

Проте, підполковник ОСОБА_4 всупереч встановленим нормам, вчинила злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, відповідно до Закону України „Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Згідно із ст. 11 Закону України „Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень не прийнято.

Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 №303 на визначеній території України та продовжує діяти на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке з указаної дати по теперішній час не оголошене.

Поряд з цим, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.03.2021 №106-ВВ підполковник ОСОБА_4 вибула в другу частину щорічної основної відпустки за 2021 рік тривалістю 35 календарних днів та 3 доби для проїзду до місця проведення відпустки та назад із заїздом до с. Тарасівка, Жмеринського району, Вінницької області, з 11.03.2021. До виконання службових обов`язків мала приступити 18.04.2021.

Однак, достовірно знаючи, що вона являється військовослужбовцем за контрактом Державної прикордонної служби України та повинна вчасно прибути до НОМЕР_1 прикордонного загону з щорічної відпустки, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від її проходження, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, підполковник ОСОБА_4 18.04.2021 до НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України, дислокованого за адресою: АДРЕСА_3 , не прибула та проводила час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

В подальшому, 19.04.2021 близько 09 год. 00 хв. підполковник ОСОБА_4 під час розмови по мобільному телефону з майором ОСОБА_6 , який на період перебування її у відпустці виконував обов`язки начальника відділу адміністративно юрисдикційної діяльності штабу загону, надала неправдиву інформацію про своє перебування на амбулаторному лікуванні з діагнозом: „Гостре респіраторне захворювання.

Майор ОСОБА_6 доповів вищевказану інформацію першому заступнику начальника НОМЕР_1 прикордонного загону начальнику штабу полковнику ОСОБА_7 , який надалі доповів її начальнику НОМЕР_1 прикордонного загону полковнику ОСОБА_8 .

За вказівкою начальника прикордонного загону начальник служби охорони здоров`я загону старший лейтенант ОСОБА_9 внесла прізвище підполковника ОСОБА_4 до довідки про військовослужбовців, які звільнені від виконання службових обов`язків за станом здоров`я від 20.04.2021 № 75 та надала її до відділу кадрів загону, де підготовлено проект наказу командира НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.04.2021 №174-ВВ про перебування підполковника ОСОБА_4 на амбулаторному лікуванні під час щорічної відпустки з 16.04.2021. Цього ж дня наказ підписано начальником НОМЕР_1 прикордонного загону.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, вранці 06.05.2021, діючи з попереднім умислом, мотивом і метою, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, підполковник ОСОБА_4 повторно надала по телефону неправдиву інформацію старшому лейтенанту ОСОБА_9 про ускладнення свого захворювання після перенесеної „Пневмонії, розвиток захворювання „Гострий міокардит та перебування з 06.05.2021 на лікуванні в умовах денного стаціонару в Жмеринській центральній районній лікарні.

Після доповіді вищевказаної інформації начальнику НОМЕР_1 прикордонного загону, старший лейтенант ОСОБА_10 , за його вказівкою, внесла прізвище підполковника ОСОБА_4 до довідки про військовослужбовців, які звільнені від виконання службових обов`язків за станом здоров`я від 11.05.2021 № 87, яку надала до відділу кадрів загону. В результаті 11.05.2021 командиром НОМЕР_1 прикордонного загону видано письмовий наказ №205-ВВ про перебування підполковника ОСОБА_4 на амбулаторному лікуванні з 16.04.2021 по 05.05.2021 та на стаціонарному лікуванні після амбулаторного лікування з 06.05.2021.

28.05.2021 у 08 год. 00 хв. підполковник ОСОБА_4 добровільно, з власної ініціативи прибула на службу до НОМЕР_1 прикордонного загону, дислокованого за адресою: АДРЕСА_3 , однак лікарняних листів, виписного епікризу та будь яких інших офіційних документів, які підтверджували б її перебування на лікуванні з 18.04.2021 по 27.05.2021 не надала.

Разом з цим, досудовим розслідуванням встановлено, що підполковник ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Жмеринської центральної районної лікарні та амбулаторії загальної практики - сімейної медицини в с. Станіславчик, Жмеринського району, Вінницької області протягом квітня травня 2021 року, з метою отримання медичної допомоги, не зверталася.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 409 КК України є триваючим, воно вважається припиненим, з моменту з`явлення підполковника ОСОБА_4 до НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України 28.05.2021, тобто її злочинне діяння припинено, а злочин закінчений у м. Суми, Сумської області.

Отже, підполковник військової служби за контрактом НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_4 ухилялася від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману протягом періоду часу з 18.04.2021 по 27.05.2021, включно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

26.12.2023 між прокурором Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 з участю захисника укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою, прокурор та обвинувачена дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України, при цьому обвинувачена у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також сторони узгодили покарання, яке повинна обвинувачена понести за вчинене кримінальне правопорушення із застосуванням ст. 69 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Також на підставі ст. 58 КК України узгоджено замінити ОСОБА_4 основне покарання на службове обмеження строком на 1 рік з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків від суми грошового забезпечення.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченій також і в судовому засіданні.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, потерпілі відсутні.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачена цілком розуміє положення п.п.1-4 ч.4 ст. 474, п.1 ч.3 ст.394, п.1 ч. 3ст. 424, ст.476 КПК України; укладення угоди сторонами є добровільним.

Узгоджене сторонами угоди покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, відсутні негативні та наявні позитивні характеристики та відзнаки за сумлінну службу, а також її щире каяття, повне та беззастережне визнання винуватості, відсутність заподіяних злочином збитків, наявність статусу учасника бойових дій, наявність на утриманні матері похилого віку, яка є інвалідом 3 групи, тобто наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і тяжкість обвинувачення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження, що дає можливість застосування ст. 69 КК України з огляду і на дату вчинення кримінального правопорушення та положення ст.ст. 4, 5 КК України. Також суд вважає за можливе і застосувати ст. 58 КК України враховуючи обставини справи та особу засудженої.

Таким чином, умови укладеної угоди не суперечать вимогам КПК України; правова кваліфікація, яка є вірною, передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості; умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні дані щодо неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань; наявні підстави для визнання винуватості.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що укладена угода про визнання винуватості відповідає нормам матеріального та процесуального закону і її слід затвердити.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314-317, 370, 374, 468-475 КПК України суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 26.12.2023, укладену між прокурором та ОСОБА_4 у присутності захисника.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 409 КК України, і призначити їй узгоджене покарання за цим законом із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_4 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік на службове обмеження строком на 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків від суми грошового забезпечення.

Долю речових доказів вирішити наступним чином: оптичний диск з написом «ПрАТ Київстар вх. 22267, вих.14836/з/км» після набрання вироком законної сили залишити зберігатись в матеріалах кримінальної справи

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м.Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим виключно з підстав, зазначених в п. 1 ч.4 ст.394 КПК України, прокурором - виключно з підстав, зазначених в п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Суддя ОСОБА_1