ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2281/23 Справа № 203/2928/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 317 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про залишення без розгляду клопотання прокурора, задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 23 листопада 2023 року включно, визначено альтернативну заставу в сумі 268 400 грн.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, серед яких є особливо тяжкі злочини, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, що може спонукати останнього до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності, також може вдатися до впливу на свідків та продовжити вчинення злочину. Також судом зауважено, що більш м`який запобіжний захід неможливо застосувати, оскільки він не зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків. Враховано і дані про особу підозрюваного та зменшено розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржувана ухвала слідчого судді є необгрунтованою та незаконною, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Вказує, що клопотання прокурора не підлягало розгляду оскільки не було належним чином оформлено, додатки до нього нечитабельні та не пронумеровані.

Зазначає, що дане клопотання не підсудне Кіровському районному суду, оскільки слідчий ДБР не прийняв до свого провадження дане кримінальне провадження, раніше підсудність було визначено за Самарським районним судом та Самарський районний суд повернув обвинувальний акт у даному провадженні прокурору ОСОБА_6 , яким і було його складено, станом на час звернення з даною апеляційною скаргою, апеляційна скарга прокурора на повернення обвинувального акту не розглянута. Всі слідчі дії були проведені фактично прокурором, а не слідчим ДБР.

Зазначає, що ризики, заявлені прокурором у своєму клопотанні, є недоведеними. Крім того зазначає, що слідчим суддею не було прийнято до уваги надані стороною захистку характеризуючі дані ОСОБА_7 , який втратив роботу під час війни, має доньку, яка виїхала за кордон, а також батька похилого віку, в якого погіршився стан здоров`я та він залишився без догляду та допомоги. ОСОБА_7 раніше не судимий, у нього вдома та в автомобілі не було вилучено наркотичних засобів, він не має відношення до інкримінованого злочину.

Вважає, що виключний запобіжний захід є надмірно суворим та можливо застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід з огляду на особу підозрюваного та недоведеність заявлених ризиків з числа передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, обґрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_7 , підтверджується сукупністю наданих матеріалів і наявних в них доказів, які свідчать про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого злочину, у тому числі про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зокрема кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, прекурсорів психтропних речовин та їх аналогів.

Погоджуючись з думкою слідчого судді, колегія суддів вважає, що наявними доказами у сукупності вірогідна причетність ОСОБА_7 до інкримінованих злочинів підтверджується достатньою мірою для продовження застосування до нього запобіжного заходу, а доводи сторони захисту щодо її необгрунтованості та недостатності доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 , за їх сутністю та змістом, підлягають перевірці і оцінці у межах досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження застосованого щодо неї запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що доводи захисника у цій частині грунтуються на його особистих міркуваннях та головною мірою зводяться до незгоди із оцінкою, наданою стороною обвинувачення встановленими досудовим розслідуванням обставинам.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_7 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 небезпідставно підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які у разі визнання його винуватим передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, з метою уникнення якого він може переховуватись від суду та намагатися впливати на свідків, або продовжити протиправну діяльність.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, та відомості про його особу, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від органів слідства та суду існує і є вагомим.

Також щодо останнього існує ризик впливу на свідків з метою надання ними показань певного змісту з огляду на те, що вказані особи на даний час у межах судового розгляду кримінального провадження не допитані.

При цьому приймається до уваги, що за правилами ч. 4 ст. 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України, та може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу і на відомості про особу ОСОБА_7 , який офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, має доньку, яка виїхала закордон та батька похилого віку, втім вважає, що вказані обставини у сукупності не свідчать про можливість забезпечення його належної процесуальної поведінки в інший спосіб, ніж тримання під вартою.

З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 вони продовжують існувати і не зменшилися, слідчий суддя прийшов до грунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього підозрюваного виключного запобіжного заходу.

Колегія суддів також оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Що стосується доводів апелянта про те, що дане клопотання розглянуто неуповноваженим судом, а саме з порушення правил підсудності, оскільки органом досудового розслідування, яким був Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м. Полтаві, не було прийняте у провадження дане кримінальне провадження після повернення обвинувального акту прокурору, що у свою чергу виключає можливість розгляду клопотань судом за місцезнаходженням органу досудового розслідування, то вони є необгрунтованими, оскільки органом досудового розслідування у даному кримінальному провадження є Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м. Полтаві, який розташований у центральному районі м. Дніпра по вул. Старокозацькій 52, що відноситься до юрисдикції Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Слід зазначити, що у зв`язку із прийняттям судом рішення про повернення обвинувального акту у даному кримінальному провадженні прокурору, кримінальне провадження повертається на стадію, яка безпосередньо передує закінченню досудового розслідування, що і створює можливість усунення недоліків обвинувального акту в порядку ст. 291 КПК України.

Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги, що кримінальне провадження на час звернення прокурора із клопотанням про продовження запобіжного заходу не перебувало у провадженні будь-якого суду, вирішення вказаного клопотання за загальними правилами підсудності на етапі досудового розслідування - слідчим суддею суду за місцезнаходженням органу досудового розслідування в порядку ст. 199 КПК України, - належить вважати законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги захисника у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на користь підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

З огляду на викладені обставини підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 317 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4