Провадження №11-кп/801/1123/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9

в режимі відеоконференції обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0001291 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2023, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 27.11.2023 відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України та обвинуваченого ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 263 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, та ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 263 КК України.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу суд першої інстанції вказав про наявність підстав для продовження строку застосованих до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2023 в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 та постановити в цій частині нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із забороною залишати місце проживання в нічний час доби з 22:00 до 06:00 години із застосуванням до нього електронних засобів контролю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що висновок суду першої інстанції є безпідставним та необґрунтованим, оскільки ОСОБА_10 має міцні та стійкі соціальні зв`язки такі як його сім`я - діти та онуки, які є соціально-стримуючими факторами, що унеможливлюють переховування ОСОБА_10 від суду та перешкоджанню правосуддю.

Також, ОСОБА_10 хворіє.

Обґрунтування сторони обвинувачення, щодо підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 є безпідставним та судом першої інстанції взагалі не досліджувались можливості застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2023 в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляду домашнього арешту в певний період доби за місцем його реєстрації проживання в АДРЕСА_2

Апеляційну скаргу мотивує тим, що висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, належним чином не оцінено в сукупності всі обставини справи, а сама по собі тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_12 не має будь-якого наміру переховуватися від суду, всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені та знаходять у сторони обвинувачення та в суді.

Також, потреби впливати на потерпілого, свідків, експертів у ОСОБА_12 не має, так як зазначених осіб було допитано під час досудового розслідування, потерпілого ОСОБА_13 уже допитано в ході судового розгляду. Не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати чи вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Окрім цього, ОСОБА_12 має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, дружина не працює, так як здійснює догляд за двома малолітніми дітьми, які потребують його допомоги.

В апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2023 в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляду домашнього арешту в нічний час доби із застосуванням електронних засобів контролю за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, оскільки при розгляді чергового клопотання прокурора щодо ОСОБА_11 суд грубо порушив принцип змагальності сторін у кримінальному провадженні. Без будь-яких доказів та аргументувань взяв до уваги припущення зроблені прокурором, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу продовжують існувати та безпідставно відхилив доводи сторони захисту, які підтвердженні належними доказами.

В ході судового розгляду було допитано потерпілого ОСОБА_14 , який повідомив суду відомості, які повністю суперечать даним обвинувального акту та напряму впливають на кваліфікацію дій обвинувачених.

Крім того, ОСОБА_11 має сім`ю та малолітніх дітей на своєму утриманні, так як дружина перебуває у декретній відпустці, а відсутність офіційного працевлаштування не може сприйматися як відсутність постійного джерела доходів.

ОСОБА_11 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, хворіє та потребує обстеження та лікування в умовах стаціонару, так як необхідне обстеження та лікування в умовах СІЗО установою забезпечене не може.

Також ,суд безпідставно не взяв до уваги той факт, що потерпілий подав до суду заяву, що будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_11 не має.

Отже, наведені стороною обвинувачення ризики відсутні, а прокурором не було надано будь-яких належних доказів в підтвердження їх існування.

На переконання захисника, викладене дає підстави застосувати до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити посилаючись на викладенні в ній доводи.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_12 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили їх задовольнити посилаючись на викладенні в них доводи.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу подану захисником та просили її задовольнити посилаючись на викладенні в ній доводи.

Прокурор заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а ухвалу суду без змін як законну, обґрунтовану та вмотивовану.

Заслухавши доповідача, думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, відповідно до ст.ст. 177, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен також врахувати тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Доводи апеляційних скарг про не доведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України безпідставні, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У Суду є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду. А це в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду та до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зокрема, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 189 КК України, а саме у тому, що за попередньою змовою групою осіб, з погрозою насильства над потерпілим та поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вимагали передачу чужого майна.

Водночас, ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, передбаченим ч. 3 ст. 189 КК України, а саме у тому, що за попередньою змовою групою осіб, з погрозою насильства над потерпілим та поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вимагав передачу чужого майна.

Зокрема, ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, а саме у тому, що достовірно знаючи про те, що ніж є холодною зброєю та маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне носіння (транспортування) холодної зброї перевозив його між передніми сидіннями автомобіля, який перебував у його користуванні, тобто на місці, з якого було б можливо швидко використати та застосувати його як холодну зброю до 27.04.2022.

Таким чином, ризик переховування обумовлений можливими негативними наслідками для обвинувачених, а саме суворістю передбаченого покарання у разі визнання судом їх винними у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Крім того, кримінальне правопорушення, у якому обґрунтовано обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , передбачає покарання у виді реального позбавлення волі. Відповідно, перебуваючи на волі обвинувачені матимуть змогу переховуватися від суду, а також матимуть змогу перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 з метою уникнення від кримінальної відповідальності можуть схиляти останніх до надання потрібних їм показань, оскільки мають схильність до насильства.

Крім того, колегія суддів враховує, встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме те, що показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ризик впливу на свідків існує на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження судом.

Що стосується даних про особи обвинувачених, то колегією суддів встановлено, що ОСОБА_12 , раніше судимий, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, заяв та скарг за період проживання на території Козятинської територіальної громади не надходило.

ОСОБА_11 , раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має на утриманні двох малолітніх дітей, в зареєстрованому шлюбі не перебуває.

ОСОБА_10 розлучений, раніше судимий, офіційно не працевлаштований.

Разом з цим, наявність в обвинувачених сім`ї, як малолітніх, так і повнолітніх дітей, онуків, а також постійного місця проживання за місцем реєстрації у Вінницькій області не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим, оскільки зазначені обставини не зменшують існування ризиків, передбачених, ч.1 ст.177 КПК України. До того ж, встановлені обставини існували і на час вчинення останніми протиправних дій, а тому, на переконання колегії суддів, вони не утворюють жодних моральних запобіжних чинників при обранні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити їм дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. При цьому, наявність судимості як у ОСОБА_12 , так і у ОСОБА_10 не спонукали їх до переоцінки та самоаналізу своєї поведінки.

Наведені в апеляційних скаргах дані про особу кожного із обвинувачених, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до них іншого, більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту в певний період доби, як із застосуванням електронних засобів контролю, так і без них.

Неспроможними є доводи апеляційних скарг захисників про відсутність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, оскільки встановлення наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинувачених та наслідками є завданням судового розгляду. При вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою, а також перевірити наявність ризиків. Відповідно суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що строк перебування обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 під вартою не виходить за межі визначенні КПК України. До того ж, з матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинувачених від суду, впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість перебування останніх під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.

При цьому колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження для того, щоб розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про хворобу ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , то апеляційний суд зазначає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не є завадою підозрюваному отримати медичну допомогу у разі погіршення його стану здоров`я.

Апеляційний суд вважає, що обставини, які були підставою для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 знайшли своє підтвердження під час розгляду клопотання судом першої інстанції та не спростовані стороною захисту в суді апеляційної інстанції.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинувачених, характером злочинів в яких вони обвинувачуються, додатково свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченими правоохоронними органами, в разі застосування до них більш м`яких запобіжних заходів, є ускладненим.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційних скарг колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволенн.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2023, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 27.11.2023 відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4