КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/1974/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1102/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

01 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000996 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23.02.2023 у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який здобув середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23.02.2023 ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ТОВ «Руш» - залишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 03.05.2022 близько о 17 годин 40 хвилин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в приміщенні магазину «Ева», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 1 в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно викрав чуже майно, яке належить ТОВ «Руж», на загальну суму 515 гривень 20 копійок (без ПДВ), чим завдав вказаному товариству майнового збитку на вказану суму.

Так, 03.05.2022 приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , прибув до магазину «Ева», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 1. Знаходячись в приміщенні торгівельного залу даного магазину, та не маючи при собі достатньої суми грошей, ОСОБА_7 вирішив вчинити крадіжку чужого майна, яке належить ТОВ «Руж».

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 продовжуючи знаходитись в приміщенні торгівельного залу магазину «Єва», розташованого по вул. Святошинська, 1 в м. Києві, користуючись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, проходив вздовж торгових полиць, де взяв чуже майно, а саме: рідина для прання «Perwoll» Блек Меджик, емкістю 2700 мл., внутрішній код 468795, в кількості 1 одиниці, вартістю 260 гривень, 00 копійок (без ПДВ); капсули для прання «KONEN», універсальна, внутрішні код 611642 в кількості 34 штуки, вартістю 255 гривень 20 копійок (без ПДВ).

ОСОБА_7 , сховавши викрадене майно, перетнув лінію кас з вище зазначеним неоплаченим товаром та вийшов з магазину, після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у тому, що він своїми діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 11.05.2022 близько о 16 годин 52 хвилин перебуваючи в приміщенні магазину «Єва», що розташований за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 104 в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ТОВ «Руж», на загальну суму 322 гривень 04 копійок (без ПДВ).

Так, 11.05.2022 приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , прибув до магазину «Ева», що розташований за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 104. Знаходячись в приміщенні торгівельного залу даного магазину, та не маючи при собі достатньої суми грошей, ОСОБА_7 вирішив повторно вчинити крадіжку чужого майна, яке належить ТОВ «Руж».

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 продовжуючи знаходитись в приміщенні торгівельного залу магазину «Єва», розташованого по вул. Святошинська, 1 в м. Києві, користуючись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, проходив вздовж торгових полиць, де взяв чуже майно, а саме: гель для вмивання з вугіллям марки «Garnier» чиста шкіра, актив 3 в 1, внутрішній код 454765, в кількості 1 одиниці, вартістю 134 гривень 04 копійок (без ПДВ); крем універсальний «Nivea», внутрішній код 101518, ємкістю 250 мл., в кількості 1 одиниці, вартістю 85 гривень 06 копійок (без ПДВ); візаж гель «Nivea», внутрішній код 101545, ємкістю 150 мл., в кількості 1 одиниці, вартістю 102 гривень 04 копійок (без ПДВ).

ОСОБА_7 , сховавши викрадене майно, перетнув лінію кас з вище зазначеним неоплаченим товаром та вийшов з магазину, після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у тому, що він своїми діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 04.12.2022 близько о 13 годин 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Єва», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Підлісна, 1 в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ТОВ «Руж», на загальну суму 2998 гривень 40 копійок (без ПДВ).

Так, 04.12.2022 приблизно о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , прибув до магазину «Єва», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Підлісна, 4. Знаходячись в приміщенні торгівельного залу даного магазину, та не маючи при собі достатньої суми грошей, ОСОБА_7 вирішив вчинити крадіжку чужого майна, яке належить ТОВ «Руж».

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 продовжуючи знаходитись в приміщенні торгівельного залу магазину «Єва», розташованого по вул. Підлісна,1 в м. Києві, користуючись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, проходив вздовж торгових полиць, де взяв чуже майно, а саме: туалетна вода чоловіча, марки « Dolce&Cabbana The» ємкістю 50 мл., в кількості 1 одиниці, вартістю 1511 гривень 20 копійок (без ПДВ); туалетна вода чоловіча, марки « Dolce&Cabbana The» ємкістю 100 мл., в кількості 1 одиниці, вартістю 1487 гривень 20 копійок (без ПДВ).

ОСОБА_7 , сховавши викрадене майно, перетнув лінію кас з вище зазначеним неоплаченим товаром та вийшов з магазину, після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у тому, що він своїми діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 09.12.2022 близько 16 годин 05 хвилин перебуваючи в приміщенні магазину «Єва», що розташований за адресою: м. Київ, пр. Святошинська, 1 в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ТОВ «Руж», на загальну суму 2079 гривень 20 копійок (без ПДВ).

Так, 09.12.2022 приблизно о 16 годині 05 хвилин ОСОБА_7 , прибув до магазину «Ева», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 1. Знаходячись в приміщенні торгівельного залу даного магазину, та не маючи при собі достатньої суми грошей, ОСОБА_7 вирішив повторно вчинити крадіжку чужого майна, яке належить ТОВ «Руж».

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 продовжуючи знаходитись в приміщенні торгівельного залу магазину «Єва», розташованого по вул. Святошинська, 1 в м. Києві, користуючись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, проходив вздовж торгових полиць, де взяв чуже майно, а саме: парфумована вода «Maschino toy Boy», внутрішній код 582513, штріх код 125, в кількості 1 одиниці, вартістю 2079 гривень 20 копійок.

ОСОБА_7 , сховавши викрадене майно перетнув лінію кас з вище зазначеним неоплаченим товаром та вийшов з магазину, після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім цього, 19.12.2022 близько о 17 годин 30 хвилин. ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні магазину «Фора», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Академіка Булаховського, 3-А, в умовах воєнного стану, повторно вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, яке належить ТОВ «Фора», на загальну суму 547 гривень 58 копійок (без ПДВ), однак не довів свій злочинний умисел до кінця, з причин, які не залежали від його волі.

Так, 19.12.2022 приблизно о 17 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , прибув до магазину «Фора», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Академіка Булаховського, 3-А. Знаходячись в приміщенні торгівельного залу даного магазину, та не маючи при собі достатньої суми грошей, ОСОБА_7 вирішив вчинити крадіжку чужого майна, яке належить ТОВ «Фора».

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 продовжуючи знаходитись в приміщенні торгівельного залу магазину «Фора», розташованого по вул. Академіка Булаховського, 3-А в м. Києві, користуючись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, проходив вздовж торгових полиць, де взяв чуже майно, а саме продукти харчування: хамон (артикул 572961), вагою 0,200 грам, вартістю 258 гривень 00 копійок (без ПДВ); хамон (артикул 572961), вагою 0,188 грам, вартістю 242 гривень 68 копійок (без ПДВ), а всього майна на загальну суму 547 гривень 58 копійок (без ПДВ), які він поклав до правої кишені сумки, яка була на ньому .

Маючи намір таємно викрасти вказане чуже майно, яке належить ТОВ «Фора», та розпорядитися ним на власний розсуд, ОСОБА_7 приблизно о 17 годині 30 хвилин, 19.12.2022 пройшовши через лінію кас та не розплатившись за сховані в кармані вищевказані товари, які належать ФОП « Фора » попрямував до виходу з магазину, виконавши таким чином всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального злочину до кінця. Однак довести кримінальний злочин до кінця ОСОБА_10 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинен працівником магазину «Фора», з наявним при ньому чужим майном, яке належить ТОВ «Фора», та яке він намагався таємно викрасти.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у тому, що він своїми діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, які виразилися у таємномувикраденнічужого майна (крадіжка), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану. А також дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, які виразилися у закінченому замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність його вини у скоєнні інкримінованих злочинів, правильність кваліфікації його дій, посилаючись на необґрунтованість вироку в частині призначеного покарання, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23.02.2023 змінити в частині призначеного йому покарання та призначити покарання, яке не пов`язано з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції, всупереч ст. 65 КК України, не враховано повною мірою всіх обставин, які мають правове значення, що потягло за собою надмірну суворість призначеного йому покарання, а тому, вважає за можливе пом`якшення остаточного покарання, шляхом застосування положень ст. 69 КК України.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання, розглядаючи питання про порядок його призначення, невірно застосовано положення закону про не можливість його виправлення, тобто судом першої інстанції не застосовано положення ст. 75 КК України, та при призначенні покарання, невірно враховано його особу та інші обставини справи, та дійшов невірного, помилкового висновку про неможливість виправлення засудженого без відбуття реального покарання та позбавив волі.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції залишив без оцінки й ті обставини, що він визнав свою провину і активно сприяв розкриттю злочину, а також погасив всі збитки. Ці обставини суд першої інстанції не розцінив як такі, що пом?якшують покарання, а тому вважає достатні підстави для застосування ст. 69 КК України.

Апелянт зазначає, що обраний йому вид та розмір покарання судом першої інстанції занадто суворий, оскільки він дійсно виправився, що підтверджується матеріали справи, за весь час нових злочинів не вчиняв і не збирається їх вчиняти, оскільки йому дійсно соромно, і він шкодує за вчинене, змінив свій образ життя, повністю розірвав відносини із знайомими, які мали на нього негативний вплив. Вказує, що змінився, подалі працює над собою, і застосований до нього вид покарання у вигляді позбавлення волі є занадто суворим, оскільки він може довести, якщо суд надасть йому максимальний іспитовий строк, що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник - адвокат ОСОБА_11 , представники потерпілого ТОВ «РУЖ» та ТОВ «Фора», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилися, будь-яких клопотань в судове засідання про відкладення судового засідання до суду не подали. При цьому, ще в змісті апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 просив проводити апеляційний розгляд за його участі, разом з тим, будучи неодноразово належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, обвинувачений не з`явився в жодне судове засідання протягом року. Декілька разів обвинувачений надсилав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на перебування поза межами міста Києва та на неможливість з`явитись в судове засідання, однак, на підтвердження вказаних у клопотаннях причин неявки жодних доказів не надав. Більш того, будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду на 01.02.2024 року, обвинувачений вкотре в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив та клопотань про відкладення не подавав взагалі. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про зловживання обвинуваченим своїми правами та фактичне не бажання приймати участі під час апеляційного розгляду, що підтверджувалось процесуальною поведінкою обвинуваченого, і тому дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду у відсутність обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши за клопотанням прокурора копію вироку Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану ( ч. 4 ст. 185 КК України) та закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та обвинуваченим не оспорюються, як і правильність правової кваліфікації його дій.

Що стосується посилань обвинуваченого в апеляційній скарзі на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно із ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, кількість епізодів злочинної діяльності, ступінь здійснення кримінально - протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця; обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме його молодий вік, те, що він не одружений, не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, разом з тим з 11.07.2022 перебуває під наркологічним диспансерно - динамічним наглядом. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових злочинів буде покарання в межах, установлених санкцією інкримінованих йому статей, відповідно до положень КК України у виді позбавлення волі, а також правильно призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з яким погоджується і колегія суддів

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості злочину та його особі через суворість, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання не було враховано обставин, які його пом`якшують, а саме, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 не була направлена на активну та ініціативну допомогу слідству в установленні невідомих їм обставин справи, які б свідчили про активне сприяння у розкритті злочину, а щире каяття ОСОБА_7 є окремою обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України і була врахована судом першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про відшкодування ним шкоди потерпілій стороні, то спричинена майнова шкода ТОВ «Фора», була відшкодована шляхом повернення товару, про що прямо зазначено в обвинувальному акті, а відшкодування шкоди ТОВ «РУЖ» не є обставиною, яка сама по собі істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину та може бути підставою для застосування положення ст. 69 КК України і призначення ОСОБА_7 покарання менше від найменшої межі встановленої в санкції інкримінованої йому статті, зі звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, як про це ставить питання обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.

Більш того, з дослідженої під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора копії вироку Святошинського районного суду м. Києва вбачається, що 15 березня 2021 року ОСОБА_7 вже засуджувався за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 1 року обмеження волі, та на підставі вимог ст.ст. 75, 76 КК України був звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік. Тобто, до нього вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання, який не дав позитивного результату, та покарання із застосуванням вказаного інституту не мало виховного впливу, адже, як вбачається з матеріалів кримінального провадження вже через два місяці після закінчення іспитового строку, обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено аналогічне кримінальне правопорушення, проте, вже під час дії воєнного стану, і до того ж, вчинено вже не один епізод, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати призначене судом покарання таким, що є явно несправедливим.

Будь - яких додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку обвинуваченим до апеляційного суду не надано, а його посилання на те, що нових злочинів він вчиняти не збирається та став на шлях виправлення, не є обставинами, що пом`якшують покарання. Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання дотримався вимог кримінального закону, врахував всі, передбачені ним обставини у їх сукупності, і тому колегія суддів підстав для пом`якшення покарання, як про це ставить питання обвинувачений, не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23.02.2023 у кримінальному провадженні №0000996 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4