Провадження №1-кп/303/681/23
Справа №303/9020/23
вирок

Іменем України

11 жовтня 2023 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачеві кримінальне провадження №0000008 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта середньо-спеціальна, військовослужбовця, раніше не судимого, громадянина України,

-обвинуваченого за частиною 5 статті 407 КК України,-

з участю сторін та учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією сержантом військової частини НОМЕР_1 та перебуваючи на посаді командира відділення командира машини 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, у порушення вимог статей 17,65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11,12,16,129,130,199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без дозволу командування частини, в умовах воєнного стану 24 січня 2023 року самовільно залишив Мукачівську дільницю полігону військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та був незаконно відсутній на військовій службі по 14 червня 2023 року до моменту супроводу працівниками Національної поліції в Шостий відділ ТУДБР у місті Львові.

Такі дії, ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною 5 статті 407 КК України, - як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив, що викладені вище факти та обставини вчинення кримінального правопорушення, відповідають дійсності. Зокрема, підтвердив, що в січні 2023 року залишив військову частину НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 і був відсутній до червня 2023 року. Такі його дії були викликані контузією та погіршенням стану здоров`я (хворобою ніг).

Слід зазначити, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті.

На підставі частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

За згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснює їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 2 статті 22 КПК України сторони мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. В судовому засіданні обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи, при яких самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану.

Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, визначено що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом.

Таким чином, суд вважає що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, його вина доведена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, оскільки він самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану.

Наданими суду доказами, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, що останній раніше не судимий в порядку статті 89 КК України, за місцем проживання та служби характеризується посередньо, в період з жовтня 2022 року по січень 2023 року перебував у зоні бойових дій, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, згідно медичної характеристики перебував на лікуванні в Медичному центрі «МедФемелі».

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, пропонував суду призначити йому покарання за частиною 5 статті 407 КК України у виді позбавлення волі.

Обвинувачений, визнаючи вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не заперечуючи проти запропонованої прокурором міри покарання, просив суд його суворо не карати та призначити покарання із застосуванням статей 75,76 КК України.

Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд керується статтями 65-67 КК України.

Також судом беруться до уваги, роз`яснення, які містяться у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, тощо).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно статті 66 КК України, суд визнає щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.

У відповідності до п. 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також те що вчинене ним кримінальне правопорушення в силу статті 12 КК України є тяжким злочином.

Суд враховує, що обвинувачений повністю визнав свою вину, за місцем служби характеризується посередньо, раніше не судимий, в період з жовтня 2022 року по січень 2023 року перебував у зоні бойових дій, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відповідно до медичної характеристики перебував на лікуванні в Медичному центрі «МедФемелі».

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого, суд вважає за можливе у даному випадку призначити йому мінімальне за видом та розміром покарання, передбачене санкцією частини 5 статті 407 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим.

Щодо позиції сторони захисту про можливість застосування статті 75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує, що самовільне залишення військової частини обвинуваченим відбулося 24 січня 2023 року, тому наявні всі підстави для застосування норми, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення з урахуванням статті 5 КК України.

При викладеному, з урахування всіх обставин справи та мотиву вчинення кримінального правопорушення , за який обвинуваченому слід обрати покарання пов`язане з позбавлення волі, але враховуючи, наведене вище, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробування в порядку статей 75,76 КК України.

Вирішення цивільного позову та мотиви інших рішень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.

ОСОБА_3 призначити за частиною 5 статті 407 КК України, покарання у виді 5(п`яти) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2(два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності частини 1 статті 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти за місцем проживання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до частини 6 статті 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуюча ОСОБА_5