Провадження №1-кп/522/2725/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000485, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2023року, на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Преображенка, Ширяївського району, Одеської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Шабельники, Миколаївського району, Одеської області, громадянина України, із незакінченою середньо-спеціальною освітою, який навчається на 3 курсі «Одеського вищого професійного училища автомобільного транспорту» за спеціальністю автослюсар, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

законного представника

неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ,

головного спеціаліста

територіального відділу

служби у справах дітей

Одеської міської ради - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4

адвоката - ОСОБА_9 ,

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суд

В С Т А Н О В И В:

19.06.2023 року у нічний час приблизно о 22 годині 20 хвилин ОСОБА_3 , та неповнолітній ОСОБА_4 перебували біля будинку АДРЕСА_3 , де діючи із корисливих мотивів, підшукували особу, майном якої можливо відкрито заволодіти.

При цьому, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 було достовірно відомо, що на території України впроваджено воєнний стан, що Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 року, затвердженого Законом України від 07.02.2023 року №8419-ІХ частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, та Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ), Указом Президента України №757 від 07.11.2022 року, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ), Указом Президента України №254/2023 від 1 травня 2023 року, затвердженого Законом України №3057-IX від 02.05.2023 року та строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

При цьому ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 попередньо погодили, що з метою отримання доступу до чужого майна до потерпілого необхідно застосувати фізичне насильство з метою демонстрації реальності їх намірів, та виказування погроз застосувати більш болісного для потерпілого насильства у разі чинення потерпілим опору, тобто погодили необхідність застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а також погрози його подальшого застосування у разі не виконання їх вимог щодо передачі майна.

Зустрівши біля будинку АДРЕСА_3 , неповнолітнього ОСОБА_10 , під час спілкування з яким, вони у нього помітили належний йому мобільний телефон, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 вирішили відкрито заволодіти цим телефоном.

Діючи із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, та переслідуючи ціль особистого збагачення, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до попередньо погодженого плану, раптово для потерпілого, за допомогою фізичної сили почали руками штовхати неповнолітнього ОСОБА_10 , притиснувши його своїми спільними діями до стіни будинку, та разом обступивши його, позбавляючи потерпілого можливості втекти, тобто застосували насильство, яке не небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. З метою примусити потерпілого ОСОБА_10 , передати їм належний йому мобільний телефон ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , діючи спільно, виказали йому погрози застосування більш болісного насильства у разі невиконання їх вимог, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 , побоюючись реалізації виказаних йому погроз, через чисельну перевагу грабіжників, був вимушений підкоритись їх вимогам, та віддати належній йому мобільний телефон.

В результаті зазначених спільних та узгоджених дій, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 заволоділи належним ОСОБА_10 мобільним телефоном марки «Pokko X3 Pro» з сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 вартістю 7500 грн., та завдавши потерпілому матеріальну шкоду на указану суму, розпорядившись зазначеним чужим майном на власний розсуд згідно спільних домовленостей.

За наведених обставин ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України -відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, а також з погрозою застосування такого насильства, за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

За наведених обставин ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України -відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, а також з погрозою застосування такого насильства, за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

У судовому провадженні обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчинені указаного кримінального правопорушення, та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті.

У судовому провадженні обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчинені указаного кримінального правопорушення, та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини, та розміри цивільних позовів в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги вище указане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні указаного кримінального правопорушення повністю доведена.

Приймаючи до уваги вище указане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні указаного кримінального правопорушення повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.4 ст.186 КК України, яквідкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, а також з погрозою застосування такого насильства, за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст.186 КК України, яквідкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, а також з погрозою застосування такого насильства, за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

У ст.65 КК України передбачено про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, що він позитивно характеризується за місцем проживання, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує його особу, що він позитивно характеризується за місцем проживання, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, що матеріальна шкода потерпілому відшкодована, що він раніше не судимий.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, що матеріальна шкода потерпілому відшкодована, що він раніше не судимий.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , що він позитивно характеризується за місцем проживання, наявності вище зазначених трьох пом`якшуючих покарання обставин, а саме, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, що матеріальна шкода потерпілому відшкодована, що він раніше не судимий, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає можливим, при призначенні покарання цьому обвинуваченому, застосувати вимоги ст.69 КК України, призначивши йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті ч.4 ст.186 КК України.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який позитивно характеризується за місцем проживання, та того, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, наявності вище зазначених трьох пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про те, що його виправлення, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, та звільнити цього обвинуваченого від відбування основного покарання, із випробуванням, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , наявності трьох пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає недоцільним покладення на указаного обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених ч.3 ст.76 КК України.

На підставі вище указаного, з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті,суд вважає, що такий вид покарання буде достатній для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004 року №5 зазначено, що при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК обставин суди відповідно до ч.1 ст.103 КК мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.

У п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004 року №5 зазначено, що позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначене особам, яким на момент вчинення злочину не виповнилося 18 років. Це покарання має застосовуватися до таких осіб тільки тоді, коли у суду є

переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого. Висновок суду про необхідність застосування до неповнолітнього позбавлення волі, якщо санкцією статті, за якою він засуджується, передбачені й інші види покарань, повинен бути мотивованим у вироку.

При призначенні неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд вважає необхідним врахувати висновок ДУ «Центра пробації» філії ДУ «Центр пробації в Одеській області» сектора ювенальної пробації м. Одеси за №317/28/32-23 від 19.09.2023 року, відповідно до якого для мінімізації ризиків вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає за можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства за умови спільних зусиль обвинуваченого, його сім?ї, органу пробації, спільно з органами і службами, установами та закладами, що здійснюють соціальний захист і профілактику правопорушень.

Із урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який позитивно характеризується за місцем проживання, враховуючи досудову доповідь органу пробації, роз`яснення у п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004 року №5, наявності вище зазначених чотирьох пом`якшуючих покарання обставин, а саме, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, що матеріальна шкода потерпілому відшкодована, що він раніше не судимий, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає можливим, при призначенні покарання цьому обвинуваченому, застосувати вимоги ст.69 КК України, призначивши йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті ч.4 ст.186 КК України.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який позитивно характеризується за місцем проживання, та того, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, наявності вище зазначених чотирьох пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про те, що його виправлення, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст.75, 104 КК України, та звільнити цього обвинуваченого від відбування основного покарання, із випробуванням, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , наявності чотирьох пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає недоцільним покладення на указаного обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених ч.3 ст.76 КК України.

На підставі вище указаного, з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті,суд вважає, що такий вид покарання буде достатній для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Міру запобіжного заходу у зв`язку із відсутністю клопотань учасників судового провадження обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не обирати.

У зв`язку із тим, що у обвинуваченого ОСОБА_4 є мати ОСОБА_6 , суд вважає, що відсутні законні підстави для призначення указаному неповнолітньому обвинуваченому громадського вихователя.

Питання про долю речових доказів суд вирішує, відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 103, 104, 367-371, 373, 374, 376, 395, 484, 485, 487, 496, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання за указаною частиною указаної статті, із застосуванням ст.69 КК України - позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання, з випробуванням строком на 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців. На підставі ч.1 ст.76 КК України строком на 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців покласти на ОСОБА_3 , наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання, а саме іспитовий строк ОСОБА_3 , по цьому вироку Приморського районного суду м. Одеси, рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 26.10.2023 року.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання за указаною частиною указаної статті, із застосуванням ст.69 КК України - позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

На підставі ст.75, ст.104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання, з випробуванням строком на 1 /один/ рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України строком на 1 /один/ рік покласти на ОСОБА_4 , наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання, а саме іспитовий строк ОСОБА_4 , по цьому вироку Приморського районного суду м. Одеси, рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 26.10.2023 року.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 не обирати.

Не призначати неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 громадського вихователя.

Речовий доказ: DVD - диск із камер відеоспостереження зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Pokko X3 Pro» з сім картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 вважати повернутими потерпілому ОСОБА_10 за належністю.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 діб з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси у Одеський апеляційний суд.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1

26.10.2023