Провадження № 1-кп/592/601/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 0004017, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який офіційно ніде не працює та офіційно ніде не працевлаштований, який має професійно-технічну освіту, одруженого, громадянина України, українця, військовозобов`язаного, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого 30.10.2023 вироком Ковпаківського районного суду м Суми за ст. 126-1 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік (вирок набрав законної сили 30.11.2023),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Окружної прокуратури міста Суми - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_5

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

ОСОБА_3 у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї матері, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він проживає в одному помешканні, що призвело до психологічних страждань останньої.

Зокрема, ОСОБА_3 неодноразово, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчиняв по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 , яка перебуває в стані сталої психоемоційної напруги, що супроводжується підвищеною тривожністю, погіршенням настроєм, острахом за майбутнє, виражені у словесних образах, погрозах, нецензурних висловлюваннях на її адресу, приниженні та залякуванні, чим саме викликав у ОСОБА_6 побоювання та очікування постійних конфліктів з ОСОБА_3 , що зумовлює порушення її нормальної життєдіяльності та відпочинку, погіршення умов повсякденного функціонування, наявність постійних конфліктних умов, необхідність систематичного залучення додаткових ресурсів для відновлення самовладання, чим істотно знижується загальна якість життя ОСОБА_6 , ушкоджується їх соціальне функціонування.

Так, 17.07.2023 року о 13 год. 00 хв. ОСОБА_3 , за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_6 , а саме: кричав, вчинив сварку, ображав, погрожував фізичною розправою, висловлювався нецензурною лайкою, чим спричинив психологічний тиск.

У зв`язку з чим, на ОСОБА_3 складено адміністративний протокол та постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.07.2023 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України (вчинення насильства в сім`ї) та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гри.

29.09.2023 близько 15 год 00 хв. ОСОБА_3 перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство по відношенню до матері ОСОБА_6 , а саме: ображав, виражався словами нецензурної лайки, кричав, погрожував, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.

29.09.2023 близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_3 за адресою мешкання: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство відносно матері ОСОБА_6 , а саме: ображав, виражався словами нецензурної лайки, кричав, погрожував, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.

У зв`язку з чим, на ОСОБА_3 складено адміністративні протоколи та постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.10.2023 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України (вчинення насильства в сім`ї) та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Незважаючи на неодноразове накладення стягнень за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із вчиненням насильства у сім`ї, ОСОБА_3 продовжив вчиняти протиправні дії стосовно своєї матері ОСОБА_6 .

Так, 11.10.2023 близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_3 , за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив сімейну сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою, ображав, завдавши шкоди її психологічному здоров`ю.

Згідно висновку експертизи № 699 від 26.10.2023, у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлений емоційний стан (сталої психоемоційної напруги) зумовлений (перебуває у причинно - наслідковому зв`язку) протиправними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягали у застосуванні насильства. Конфліктна поведінка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постає для ОСОБА_6 , психотравмуючою та викликає формування й фіксацію негативних психоемоційних змін досліджуваної.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 по пред`явленому йому обвинуваченню за ст. 126-1 Кримінального кодексу України свою вину за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті визнав повністю. Суду пояснив, що повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, проживає разом з матір`ю, дружиною, неповнолітньою дитиною за адресою: АДРЕСА_3 та через вживання алкогольних напоїв неодноразово вчиняв з матір`ю сварки, в тому числі у зазначені обвинувальному акті дати, примушував її надавати гроші на «випивку», ображав матір, висловлювався нецензурною лайкою, в ході конфліктів вчиняв дії тільки психологічного характеру, кається, зазначив, що на даний момент матір відноситься до нього нейтрально, він її не чіпає, живуть мирно, просив пробачення у потерпілої.

Оцінюючи зазначені показання обвинуваченого з точки зору їх належності та допустимості, суд вважає, що вказаним критеріям вони відповідають, при тому, що в цілому вони є логічними, послідовними та такими, які взаємо узгоджуються між собою та з іншими наявними по справі доказами.

Визнавши на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку учасників судового провадження, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням доказів щодо спричинення шкоди психічному здоров`ю потерпілої та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також необхідних для вирішення інших питань.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

За таких обставин, суд вважає вину ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні доведеною.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ст. 126-1 Кримінального кодексу України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо ОСОБА_6 , з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Мотиви призначення покарання.

Злочин, передбачений ст. 126-1 Кримінального кодексу України, вчинений обвинуваченим відповідно до ч. 4 ст. 12 Кримінального кодексу України є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 Кримінального кодексу України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочинів. Наявність на утриманні неповнолітньої дитини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 67 Кримінального кодексу України судом не встановлено.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 , попередження нових злочинів, суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є раніше судимий, має сталі соціальні зв`язки, не працює, за місцем мешкання характеризується негативно, звертався до лікаря-нарколога медичного центру, у лікаря-психіатра на обліку не перебуває, є військозобов`язаною особою.

Також враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги все наведене в сукупності, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті КК України, що інкримінована йому та призначити йому покарання у виді арешту.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 раніше був засуджений вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.10.2023 за ст. 126-1 Кримінального кодексу України та йому призначено покарання у виді одного року позбавлення волі, тому остаточне покарання слід призначити відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Дана позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Вирішення цивільного позову

Цивільний позов заявлений не був.

Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження.

За твердженням прокурора речові докази та процесуальні витрати відсутні.

У судовому засіданні клопотань від учасників кримінального провадження про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу не надходило, у суду не має жодних законних підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили з власної ініціативи.

Керуючись статтями 368, 371, 374, 376, 392, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком більш суворим покаранням призначеним за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.10.2023, остаточно призначити до відбування ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання для відбування покарання у виді позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1