МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/1960/23
Провадження № 1-кп/945/506/23
Ухвала

13 грудня 2023 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

захисника, представника заявника ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

під час судового засідання в залі суду в м. Миколаєві з розгляду клопотання командира 97 резервної роти військової частини НОМЕР_1 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

31 серпня 2023 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2023 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України призначено до судового розгляду.

04 грудня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання командира 97 резервної роти військової частини НОМЕР_1 про скасування арешту майна, а саме: автомобіль «Audi» срібного кольору, номерний знак НОМЕР_2 , який транспортовано до території відділення поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Очаківська, 164, та ключ запалення до нього.

Заслухавши у судовому засіданні прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання і вважав, що воно подано не повноважною особою, крім цього, вказував на те, що печатка, якою завірені деякі документи не є оригіналом; захисника, який також є і представником командира НОМЕР_3 резервної роти військової частини НОМЕР_1 та обвинуваченого, які просили клопотання задовольнити, оскільки вказаний автомобіль необхідний військовій частині для виконання бойових завдань, суд дійшов такого.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до положень частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частинами 1-3 статті 64-2 КПК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Так, представник командира 97 резервної роти військової частини НОМЕР_1 подав до суду акт приймання-передачі №1 військового майна за формою, яка є додатком 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України.

Відповідно до п. 24 Інструкції розділу IV Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України після закінчення приймання військового майна комісією центру забезпечення складається акт приймання-передачі військового майна (), а на озброєння, військову техніку та інше військове майно, яке обліковується за номерними та якісними показниками, - акт технічного стану за необхідності. Перші примірники акта приймання-передачі військового майна та акта технічного стану, якщо він складався, разом з комплектом перевізних та (або) супровідних документів залишаються у вантажоодержувача і є підставою для постановки військового майна на облік. Другі примірники цих актів разом і з довіреністю вантажоодержувача надсилаються вантажовідправнику. Треті примірники - до служби забезпечення органу військового управління. Крім того, у разі якщо військове майно, що надійшло у центр забезпечення залізничним, водним, повітряним, автомобільним та іншим транспортом, було відправлено виробником (постачальником), примірники акта приймання-передачі військового майна та акта технічного стану військового майна, якщо він складався, направляються до органу військового управління (службі забезпечення органу військового управління), який уклав договір щодо закупівлі (постачання, розроблення (модернізації), виготовлення) військового майна (далі - Замовник), та до військового представництва.

Крім цього, додаток 22, містить 6 обов`язкових для заповнення граф та відповідні графи для заповнення військового звання, підпису, прізвищ та ініціалів голови комісії, членів комісії, представника організації та начальника фінансово-економічного органу.

Поданий представником командира 97 резервної роти акт приймання-передачі не містить усіх обов`язкових для заповнення граф; з вказаного акта неможливо встановити осіб, які передали автомобіль Audi LC68932 та кому вказаний автомобіль був переданий.

З підстав викладених вище, суд не бере до уваги акт приймання-передачі №1 військового майна. Отже, командиром 97 резервної роти військової частини НОМЕР_1 не підтверджено своє право на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

За викладених обставин, у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

Керуючись ст. 174 КПК України, суд -

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання командира 97 резервної роти військової частини НОМЕР_1 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК Україн.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1

13.12.2023