Справа № 346/3204/17
Провадження № 1-кп/346/66/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря: ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия матеріали кримінального провадження № 0000704 від 29 червня 2017 року про обвинувачення :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця с. Зарічне Жидачівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого востаннє 16 листопада 2007 року Личаківським районним судом м. Львів за ст. 186 ч. 2, 71 КК України, до п`яти років одного місяця позбавлення волі, звільненого 27 грудня 2011 року по відбуттю, 07 листопада 2018 року Печерським районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 3 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням іспитовий строк два роки,

- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений вчинив замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , в період непогашеної судимості за раніше скоєний злочин на шлях виправлення не став, і 29 червня 2017 року о 14 год 30 хв, перебуваючи в приміщенні магазину «Юнітел», що в м. Коломия, площа Шевченка, 17, який орендує ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливими мотивами, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, скориставшись тимчасовою відсутністю продавця ОСОБА_8 , який в цей час був зайнятий обслуговуванням інших покупців та не слідкував за його діями, з метою таємного викрадення чужого майна, зайшов за торговий прилавок продавця та намагався таємно викрасти грошові кошти в сумі 700 грн, однак не вчинив усіх дій, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, так як тут же у приміщенні магазину був виявлений продавцем, якому повернув вказані кошти, після чого був затриманий ним.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 дав наступні показання.

Того дня, проїздом у м. Чернівці, зайшов у магазин «Юнітел», що в м. Коломиї на пл. Шевченка, 17, з метою поповнити рахунок мобільного телефону. В цей час у магазин зайшли інші покупці і продавець був зайнятий їх обслуговуванням. Скориставшись цим моментом, що його ніхто не бачить та помітивши до цього де продавець тримає гроші, у нього виник умисел на вчинення крадіжки. Наблизившись непомітно до прилавка відкрив шухляду і викрав звідти грошові кошти. Відходячи від прилавка побачив продавця, який якби щось запідозривши ішов туди. Подивившись у шухляду продавець окликнув його і став іти до нього. Зрозумівши що його виявили він витягнув викрадені гроші і тримаючи їх у руці став іти йому назустріч, щоб повернути. Як тільки він передав їх продавцю відчув удар у голову від якого на якусь мить втратив свідомість.

Отямився лежачим на підлозі із заломленими руками, які тримав продавець. Згодом приїхала поліція і його повезли у відділ.

Такі свої показання давав постійно під час досудового та судового слідства, так як твердо вважав, що продавець не спостерігає за його діями, і він вчиняє їх таємно, а тому просить взяти їх до уваги при кваліфікації дій.

У вчиненому щиро розкаюється. Також просить врахувати, що на даний час у нього є постійне місце праці, уже тривалий час жодних протизаконних дій не вчиняв, а тому взяти до уваги подане клопотання та звільнити від кримінальної відповідальності за строками давності.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна її письмова заява про те, що вона просить розгляд кримінального провадження проводити в її відсутності, у неї відсутні будь-які претензії до обвинуваченого, покарання обрати не суворе.

Вина обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні вбачається з усних та письмових доказів, досліджених і перевірених судом в процесі судового розгляду.

Так свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав показання, що в липні 2017 року був продавцем у магазині "Юнітел". Того дня приблизно о 14 год в магазин зайшли двоє чоловіків, цікавилися телефонами. Після зайшов третій і попросив показати телефон, який знаходився у другому кінці магазину. Доки він показував даному покупцю товар, один із тих двох, вищий, наче прикривав собою прилавок, а менший, це був ОСОБА_6 , непомітно зайшов за прилавок до каси магазину. Коли він це побачив то запитав його, що він там робить і той відійшов у бік. Підійшовши до каси і перерахувавши гроші виявив, що не вистачає приблизно 700-800 грн. Моменту викрадення їх не бачив, проте зрозумів, що це міг зробити цей чоловік і запитав у нього, а це був ОСОБА_6 , щодо коштів і той одразу витягнув із кишені портмоне з якого дістав 700 грн і поклав їх на стіл. Почувши, що він викликає охорону всі троє стали втікати, проте ОСОБА_6 впав і він його затримав та викликав охорону. Потім прибула поліція і вони поїхали у відділок для оформлення документів.

Претензій до обвинуваченого немає. Вважає, що він міг діяти із спільниками і при бажанні вони могли не повертати кошти і застосувати до нього насильство, проте цього не робили.

Письмовими доказами, які вказують на причетність обвинуваченого до скоєного злочину є:

- дані протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення або таке що готується в якій зі слів ОСОБА_7 , потерпілої по справі, 29 червня 2017 року близько 14 год 30 хв невстановлена особа, перебуваючи в магазині «Юнітел», що в м. Коломия на площі Шевченка, 27, намагалася відкрито викрасти грошові кошти в сумі 700 грн, однак довести свої наміри та дії до кінця не змогла у зв`язку із обставинами, що не залежали від її волі, так як була затримана продавцем магазину ( а.п. 105 т. 2);

- дані протоколу огляду місця події від 29 червня 2017 року з фототаблицею до нього, з якого видно, що в приміщенні магазину «Юнітел», що знаходиться за адресою: м. Коломия, площа Шевченка, 27, Івано-Франківської області, навпроти виходу розташований прилавок продавця, в шухляді стола були грошові кошти, а біля столу виявлено слід підошви взуття. Спереду навпроти вітрини виявлені розкидані грошові купюри дві з яких номіналом 200 грн, та дві по 50 грн. В ході огляду з місця події вилучено слід підошви взуття, грошові кошти в сумі 700 грн, та з бетонних сходів на вході до магазину ватний тампон зі слідами речовини бурого кольору, (а.п. 107-119);

- дані протоколу слідчого експерименту від 07 липня 2017 року проведеного за участі свідка ОСОБА_11 , в ході якого той вказав на обставини вчинення кримінального правопорушення, які мали місце 29 червня 2017 року, коли він як продавець перебував на робочому місці, в магазині «Юнітел», куди зайшли троє невідомих чоловіків і відволікаючи його намагалися заволодіти грошовими коштами із каси магазину, однак після того як він це виявив і повідомив їх, двоє втекли, а третій повернув гроші і також намагався втекти, проте він його затримав (а.п. 122-125, т. 2);

- квитанціями про поміщення на зберігання речових доказів (а.п. 126, 127 т. 2).

Одним із завдань кримінального провадження є повний та неупереджений судовий розгляд з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений (ст. 2 КПК України).

Відповідно до обвинувального акту, який надійшов до суду, дії Хромова органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, як замах на відкрите викрадення чужого майна, повторно. Прокурором в судовому засіданні таке обвинувачення підтримано, зміна обвинувачення, відповідно до ст.ст. 338, 341 КПК України, до суду не надходила.

Однак, із такою кваліфікацією дій обвинуваченого суд не може погодитись виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 29 червня 1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» роз`яснено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність. Додержуючись вимог КПК України, суд повинен навести у вироку мотиви зміни в суді пред`явленого підсудному обвинувачення. При наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обгрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій підсудного на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 17 КПК України, ніхто незобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Положення ст. 186 ч. 2 КК України визначають, що за даною частиною та статтею кваліфікуються дії у вигляді відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Так, згідно із п. 3, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року, крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж це відкрите викрадення у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні усних та письмових доказів, обвинувачений, будучи переконаний, що продавець магазину зайнятий з іншими покупцями, не спостерігає за його діями і він вчиняє крадіжку таємно для продавця. Крім того, після того, як продавець помітив зникнення грошових коштів обвинувачений не продовжував вчинення кримінального правопорушення, а повернув викрадені кошти з портмоне, яке зберігав у кишені штанів та кинув на стіл, а почувши від продавця про виклик охорони зробив спробу втечі з ціллю уникнення будь-якої кримінальної відповідальності.

Таким чином, є всі підстави стверджувати, що умисел у ОСОБА_6 був направлений на таємне викрадення грошових коштів, яке він не міг довести до кінця від обставин, які не залежали від його волі, оскільки був виявлений іншою особою, володільцем коштів.

При цьому, суду не надано жодних доказів на те, що обвинувачений намагався заволодіти грошовими коштами відкрито, що не може утворювати складу кримінального правопорушення у виді замаху на відкрите викрадення чужого майна.

Оцінюючи з цих підстав протокол заяву потерпілої про вчинене кримінальне правопорушення від 29 червня 2023 року з якою вона звернулася до поліції суд бере до уваги, що безпосередньо на місці події потерпіла не була і текст заяви у відділі поліції у її присутності писав слідчий Годжур, який виклав його спеціальною, юридичною термінологією. Так суд звертає увагу, що у тексті даного документу містяться незастережені виправлення, зокрема між словами "намагалася викрасти", дописано знак "v", тобто так звану галочку, а зверху над рядком дописано "відкрито".

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, що також закріплено в ч. 4 ст. 17 КПК України.

Суд уважає, що кваліфікація діяння ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15 ч.2 ст.186 КК України не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства.

Указане в обвинуваченні за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України діяння необхідно вважати замахом на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену повторно, оскільки обвинувачений намагався заволодіти грошовими коштами з магазину таємно і виконав для цього усі необхідні дії.

Проаналізувавши доводи сторін кримінального провадження, враховуючи досліджені докази, та встановлені обставини, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 вчинені 29 червня 2017 року за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, суд виходить з того, що санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає більш м`яке покарання, ніж санкція ч. 2 ст. 186 КК України, внаслідок чого при перекваліфікації дій обвинуваченого його право на захист не порушується, зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення покращує становище обвинуваченого, а тому, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, може бути здійснена судом.

Таким чином у судовому засіданні знайшла підтвердження вина обвинуваченого у замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену повторно.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та дані особу обвинуваченого

Відповідно до ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочин, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.

У п. 3 постанови зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про його особу.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд розкаяння у вчиненому, наявність постійного місця роботи та позитивну характеристику

Згідно з частини 3 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу.

В той же час, ч. 5 ст. 74 КК України встановлює, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

ОСОБА_6 , обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, яке відноситься до нетяжких злочинів у відповідності до ч. 1 ст. 12 КК України.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

У відповідності до вимог п. 3 ч.1 ст. 49 КК України особа, звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, якщо з дня вчинення минуло п`ять років.

При вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності судам слід вимагати від прокурора в матеріалах кримінального провадження (кримінальних справ) доказів про те, що особа, стосовно якої вирішується зазначене питання, не вчинила протягом цих строків нового злочину певної тяжкості.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_6 вчинив даний злочин 29 червня 2017 року і після цього 22 березня 2018 року вчинив інше кримінальне правопорушення передбачене ст. 185 ч. 3 КК України, за що засуджений вироком Печерського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року до умовного покарання, яке на даний час погашене.

Таким чином строки давності визначені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, за кримінальним правопорушенням у вказаному кримінальному провадженні, перериваються та починаються з 22 березня 2018 року. Проте, незважаючи на це з часу вчинення обвинуваченим останнього кримінального правопорушення минуло більше п`яти років, а тому ОСОБА_6 , підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Речовими доказами розпорядитися за належністю у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 373, 374, 392-395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання - один рік позбавлення волі.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_4 звільнити від покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Після набрання вироком законної сили речові докази :

- сімсот гривень, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 залишити їй у власності;

-дві тисячі гривень та один долар США, туфлі, портмоне та мобільний телефон, які знаходяться на зберіганні у Коломийському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти діб, обвинуваченим з часу отримання копії вироку, іншими учасниками, з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1