ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2200/23 Справа № 208/7846/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 вересня 2023 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 001237 від 25.08.2023 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ровеньки Луганської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором ОСОБА_6 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 05 листопада 2023 року та покладенням інших обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, що підтверджується долученими до клопотання слідчого процесуальними документами у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя зазначив, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, не доведений прокурором, так як підозрюваний має офіційне місце роботи, постійне місце проживання та на утриманні особу похилого віку яка має групу інвалідності та інших родичів окрім неї не має, що фактично пов`язує його з зазначеною особою. Також на всі виклики до слідчого та прокурора як заявлено стороною захисту підозрюваний ОСОБА_7 прибував, і жодного разу від таких викликів не ухилився.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків, то слідчий суддя врахував відсутність повідомлень з боку потерпілої чи свідків події, що ОСОБА_7 був з ними до 24.08.2023 року знайомий, знає їх місце знаходження або після події вчиняв дії з намаганням спілкування з останніми, у зв`язку з чим вважав не доведеним даний ризик.

З приводу ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя врахував особу підозрюваного, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, будь-яких підтверджень наявності антисоціальної або антигромадської поведінки підозрюваного ОСОБА_7 жодним доказом не доведено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що слідчий суддя, обґрунтовуючи відмову у задоволенні клопотання зазначив, що не доведено існування ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК.

На думку прокурора, таке твердження слідчого судді, є хибним, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК, а саме: ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин за який передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, розуміє тяжкість та невідворотність покарання, санкція ч. 4 ст. 186 КК виключає ймовірність його звільнення від відбуття покарання з випробуванням, тому усвідомлюючи суворість покарання, не маючи міцних соціальних зв`язків, з метою уникнення відповідальності може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, на думку прокурора, свідчить, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи поза межами установ, що утримують осіб під вартою, створює загрозу здійснення впливу на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, очікуючи на можливу помсту з його боку, шляхом вмовлення, тиску, погроз, залякувань, викликання жалю до себе, або будь-яким іншим способом. Під час скоєння кримінального правопорушення, ОСОБА_7 вже застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Підтвердженням зазначеного ризику є відображені в протоколі допиту потерпілої, свідків побоювання незаконного впливу, можливої помсти, у випадку, якщо підозрюваний не буде знаходитися під вартою.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, підтверджується тим, що жодних документів,які б підтверджували джерела отримання доходів, офіційного працевлаштування, підозрюваний не надав.

Прокурор вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, тому з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків є необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в скарзі, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність, просили відмовити в її задоволенні, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора, окрім обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, зазначив наступне.

Слідчий суддя дійшов висновку, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, не доведений прокурором, так як підозрюваний має офіційне місце роботи, постійне місце проживання та на утриманні особу похилого віку яка має групу інвалідності та інших родичів окрім неї не має, що фактично пов`язує його з зазначеною особою. Також на всі виклики до слідчого та прокурора як заявлено стороною захисту підозрюваний ОСОБА_7 прибував, і жодного разу від таких викликів не ухилився.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків не доведений, оскільки відсутні повідомлення з боку потерпілої чи свідків події, що ОСОБА_7 був з ними до 24.08.2023 року знайомий, знає їх місце знаходження або після події вчиняв дії з намаганням спілкування з останніми, у зв`язку з чим вважав не доведеним даний ризик.

З приводу ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя врахував особу підозрюваного, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, будь-яких підтверджень наявності антисоціальної або антигромадської поведінки підозрюваного ОСОБА_7 жодним доказом не доведено.

В подальшому слідчий суддя доходить висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених п. 1, 5 (переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення) ч. 1 ст. 177 КПК і доходить висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного слід застосувати цілодобовий домашній арешт.

Таким чином, з трьох ризиків, заявлених слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу (п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК), слідчий суддя дійшов висновку, що вони не доведені прокурором в судовому засіданні та навів відповідні мотиви, в подальшому дійшов протилежних висновків щодо двох ризиків та прийняв рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того, слідчий суддя, застосовуючи цілодобовий домашній арешт, заборонив підозрюваному ОСОБА_7 залишати місце свого фактичного проживання на час дії запобіжного заходу, окрім часу пов`язаного з роботою та часу необхідного для прибуття до місця роботи, так і часу для повернення додому з роботи.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, вважає вищевикладені висновки слідчого судді необґрунтованими та такими, що містять істотні суперечності, що в даному випадку є підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, з огляду на наступне.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості повідомлення про підозру.

З матеріалів провадження слідує, що у провадженні СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001237 від 25.08.2023 року за ч. 4 ст. 186 КК України за фактом відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

08 вересня 2023 року у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повідомлено про підозру ОСОБА_7 .

Апеляційний погоджується з висновками слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, яка підтверджується, зокрема, поясненнями самого підозрюваного і в суді апеляційної інстанції, а також протоколом допиту потерпілої, пред`явленням особи для впізнання за фотознімками під час якого потерпіла вказала на ОСОБА_7 , як особу, яка вчинила відносно неї грабіж із застосуванням насильства, протоколом допиту свідків, висновком судово-медичної експертизи та іншими доказами, копії яких долучені до клопотання слідчого та не оскаржуються прокурором в апеляційній скарзі.

Стосовно наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Розглянувши клопотання слідчого, апеляційний суд доходить висновку про доведеність прокурором ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що ОСОБА_7 , перебуваючи без запобіжного заходу та усвідомлюючи суворість можливого покарання може переховуватись від органів досудового розслідування або суду.

Санкція інкримінованої ОСОБА_7 статті передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, що, зокрема дає матеріально-правові підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК та домашнього арешту, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК та свідчить про існування ризику переховування, оскільки усвідомлюючи суворість можливого покарання може вчинити заходи до переховування від органу досудового розслідування та суду.

Відповідно до даних про особу підозрюваного, останній немає міцних соціальних зв`язків, неодружений, на утриманні дітей не має, не працевлаштований, що підвищує ризик втечі останнього.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб та обумовлює можливість підозрюваному переховуватись на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що може значно ускладнити органам правопорядку вживати заходи реагування на таку поведінку підозрюваного та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

При встановленні такого ризику, апеляційний суд зважає на початкову стадії кримінального провадження і ймовірність реалізації даного ризику в майбутньому для запобігання чому і застосовуються запобіжні заходи.

Під час апеляційного провадження встановлено, що твердження прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, є обґрунтованими та доведеним, а саме ризик у вигляді незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, який об`єктивно існує.

Зазначений ризик обумовлений тим, що відомості про свідків та потерпілу, а також їх анкетні дані стали відомі ОСОБА_7 у зв`язку з набуттям статусу підозрюваного, а тому останній може здійснювати на них незаконний вплив з метою зміни їх показів. Більше того, колегія суддів враховує й положення ч. 4 ст. 95 КПК щодо отримання показів свідка та потерпілого безпосередньо судом, а тому, на даному етапі кримінального провадження такий ризик об`єктивно існує.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини (ч. 1 ст. 178 КПК).

Апеляційної інстанції при оцінці законності судового рішення в цілому, враховує підвищену суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який обґрунтовано підозрюється у відкритому викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

В той же час, суд апеляційної вважає необґрунтованими твердження в клопотанні слідчого та доводи апеляційної скарги прокурора про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, винуватість визнає, тому будь-яких об`єктивних даних, що ОСОБА_7 раніше вчиняв кримінальні або адміністративні правопорушення, до клопотання не додано.

Слідчий суддя, покладаючи на ОСОБА_7 заборону залишати місце свого фактичного проживання на час дії запобіжного заходу, окрім часу пов`язаного з роботою та часу необхідного для прибуття до місця роботи, так і часу для повернення додому з роботи, не взяв до уваги, що у справі відсутні відомості про його працевлаштування і будь-якими доказами це не підтверджується, як слушно зауважує прокурор в апеляційній скарзі. Не надано таких доказів стороною захисту і суду апеляційної інстанції, хоча часу з дня надходження апеляційної скарги (15.09.2023) і до дня проведення даного судового засідання (10.10.2023) було достатньо.

Таким чином, виключивши з обов`язку підозрюваного залишати житло протягом часу пов`язаного з роботою та часу необхідного для прибуття до місця роботи, так і часу для повернення додому з роботи, слідчий суддя не звернув увагу на відсутність підтвердження наявності у підозрюваного такої роботи, її графіку, режиму робочого дня та застосував домашній арешт, який фактично не є цілодобовим і виконання якого неможливо проконтролювати органу поліції.

Стосовно врахування обставин, передбачених ст. 178 КПК та можливості застосування альтернативних запобіжних заходів.

За змістом ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу, апеляційний суд враховує вагомість наявних доказів, які дають достатні підстави обґрунтовано підозрювати його у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, наслідки правопорушення у вигляді смерті особи, часткове відшкодування шкоди потерпілій, позицію потерпілої, яка в своїй заяві просила не застосовувати тримання під вартою, всі інші обставини правопорушення, а також дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має малолітню дитину, матір, яка за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги та наявність офіційного працевлаштування.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Наданими матеріалами клопотання, а також прокурором в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанціях не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК, не може запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам, враховуючи позицію підозрюваного, не застосування до нього тимчасового запобіжного заходу у виді затримання в порядку ст. 208 КПК, з`явлення до слідчого для отримання повідомлення про підозру та клопотання про застосування запобіжного заходу і з`явлення останнього до слідчого судді для його розгляду в суді першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року п. 80 рішення, неодноразово наголошував, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Таким чином, апеляційний суд враховує всі зазначені вище обставини, в тому числі і тяжкість кримінального правопорушення та суворість покарання у разі визнання підозрюваного винуватим, і вважає, що дані обставини є тими факторами, які можуть призвести до вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, проте для запобігання таким ризикам та для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного достатнім буде застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який також пов`язаний з обмеженням свободи особи, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право: (1) залишити ухвалу без змін; (2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статті 132, 176, 177, 181, 183, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 вересня 2023 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК скасувати.

Постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001237 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 підозрюваного, за ч. 4 ст. 186 КК.

Застосувати стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 08 листопада 2023 року включно.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- цілодобово не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру;

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні (окрім ОСОБА_10 );

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну:

Роз`яснити підозрюваному, що порушення покладених на нього слідчим суддею обов`язків може бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш суворий.

Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4