Провадження №11-кп/801/1244/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 (in absentia) в порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2022 за № 0000198,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2023 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Хайрюзовка Балаганського району Іркутської області Російської Федерації, громадянки Російської Федерації, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,

яку визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.110 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 110 КК України, та призначено їй основне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного їй на праві власності майна на користь держави України. Строк відбування основного покарання ОСОБА_8 вирішено обраховувати з дня її затримання на виконання вироку. Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_8 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, вирішено залишити без змін до моменту її затримання на виконання вироку суду.

Згідно з вироком, 15.02.2022 депутат Державної Думи Федеральних зборів РФ ОСОБА_8 , будучи представником влади РФ, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що вона порушує встановлений ст. ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що діє всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, порушує принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняла участь у засіданні Державної Думи Федеральних зборів РФ, де підтримала постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав. Зазначене рішення Державної Думи Федеральних зборів РФ було частиною злочинного плану, оскільки сам факт його існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою. Такі дії ОСОБА_8 призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Крім того, 22.02.2022 депутат Державної Думи Федеральних зборів РФ ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, будучи представником влади РФ, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що вона порушує встановлений ст. ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що діє з іншими співучасниками всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, порушує принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняла участь у засіданні Державної Думи Федеральних зборів РФ, де підтримала ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою. Зазначене рішення Державної Думи Федеральних зборів РФ було частиною злочинного плану, оскільки сам факт його існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою. Такі дії ОСОБА_8 призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Дане кримінальне провадження, як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду, здійснювалося за відсутності обвинуваченої (in absentia) в порядку спеціального досудового та судового провадження, що обумовлюється наступним.

Відтак, дії ОСОБА_8 за першим епізодом суд кваліфікував за ч. 3 ст. 110 КК України як умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

Дії ОСОБА_8 за другим епізодом суд також кваліфікував за ч. 3 ст. 110 КК України як умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2023 стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 та ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що справу за обвинуваченням ОСОБА_8 було проведено в порядку спеціального судового провадження за відсутності на те правових підстав. Так, у матеріалах кримінального провадження є відомості про повідомлення обвинуваченої ОСОБА_8 через ЗМІ, а саме газету «Урядовий Кур`єр» про дату, місце та час проведення підготовчого судового засідання лише два рази, тому відповідно до ч.5 ст.139 КПК України в суду не було підстав для здійснення спеціального судового провадження. У зв`язку з чим рішення про проведення спеціального судового провадження було передчасним, оскільки потягнуло за собою незаконність вироку суду першої інстанції.

Окрім того, на думку захисника, суд першої інстанції встановив винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 на підставі доказів, що є недопустимими та не можуть бути покладені в основу обвинувачення. На переконання захисника, недопустимим доказом є протокол огляду від 31 березня 2022 року, оскільки огляд було проведено старшим оперуповноваженим 4 сектору 3 відділу ГВЗНД УСБУ у Вінницькій області, а не слідчим чи прокурором, як про це зазначено в ст.237 КПК України.

Пояснення учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала свою апеляційну скаргу, з підстав наведених у ній, просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок залишити без змін.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином. Зокрема, в газеті Урядовий Кур`єр від 10.11.2023 № 226, сторінка 21 було опубліковано оголошення про виклик обвинуваченої, а також відповідне оголошення було опубліковано на веб-сайті апеляційного суду. За таких обставин, захисник ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_6 не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги захисника в відсутність обвинуваченої ОСОБА_8 .

Мотиви і висновки суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суд першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок цим вимогам закону відповідає. Зокрема, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження ретельно дослідив зібрані в справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватою в вчиненні інкримінованих злочинів, передбачених ч.3 ст.110 КК України.

Колегією суддів установлено, що судовий розгляд здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 в спеціальному судовому провадженні, рішення про проведення якого було прийняте з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 110 КК України, знає про розпочате щодо неї кримінальне провадження, однак переховується від органів досудового розслідування та суду на території Російської Федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення її про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади.

За таких обставин, суд першої інстанції з об`єктивних причин не зміг допитати ОСОБА_8 в процесуальному статусі обвинуваченої під час розгляду кримінального провадження по суті. При цьому, захист обвинуваченої ОСОБА_8 за призначенням здійснював фахівець в галузі права - адвокат ОСОБА_7 як під час спеціального досудового розслідування, так і під час спеціального судового провадження.

Доводи захисника ОСОБА_7 про передчасність та відсутність правових підстав для проведення спеціального судового провадження, а саме того, що суд першої інстанції повідомив обвинувачену ОСОБА_8 через засоби масової інформації газету Урядовий кур`єр та через офіційний веб-сайт судової влади про місце, дату та час проведення підготовчого судового засідання лише два рази, а не відповідно до ч.5 ст.139 КПК України, на переконання колегії суддів, не є підставою для скасування вироку.

Колегія суддів зауважує, що однією з умов здійснення спеціального судового провадження є здійснення спеціального досудового розслідування. При цьому, неявка особи більше як два рази до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду є однією з підстав здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження. Разом з тим, вона не є єдиною імперативною підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження, оскільки таких підстав є декілька, які обґрунтовано були зазначені в клопотанні прокурора про проведення спеціального судового провадження.

Колегія суддів звертає увагу захисника на положення ч. 3 ст. 323 КПК України, які в цілому охоплюють порядок і підстави призначення та здійснення спеціального судового провадження. Тоді, коли зміст положення ч.5 ст. 139 КПК України, на яку посилається захисник, не встановлює єдину та обов`язкову умову, відповідно до якої неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази є обов`язковою підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Поряд з цим, колегією суддів також установлено, що під час здійснення спеціального досудового розслідування 08.04.2022 ОСОБА_8 у відповідності до вимог ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України було повідомлено про підозру в вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 КК України, шляхом надсилання повідомлення про підозру, яке було перекладене російською мовою, на електронну адресу Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації (місце роботи ОСОБА_8 ) та повістки про виклик підозрюваної ОСОБА_8 до слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області для її допиту як підозрюваної. Проте, підозрювана у вказаний день та час до слідчого не з`явилася.

Окрім того, в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» було опубліковано повідомлення про виклик ОСОБА_8 до слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області для її допиту як підозрюваної, проведення інших слідчих і процесуальних дій у статусі підозрюваної у даному кримінальному провадженні, а також опубліковано повідомлення про здійснення стосовно підозрюваної ОСОБА_8 спеціального досудового розслідування. Однак підозрювана не з`явилася до слідчого відділу без поважних причин. За таких обставин, повідомлення про підозру ОСОБА_8 також було вручено захиснику підозрюваної адвокату ОСОБА_7 , що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження.

У подальшому, в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» також було опубліковано повістку про виклик підозрюваної ОСОБА_8 до слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області для проведення процесуальних дій з її участю, у тому числі: повідомлення про завершення досудового розслідування, надання доступу до матеріалів досудового розслідування, вручення копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, однак остання не з`явилася без поважних причин.

Зрештою колегією суддів установлено, що під час спеціального досудового розслідування ОСОБА_8 викликалася до слідчого та прокурора чотири рази, що підтверджується публікаціями на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та публікаціями в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр». ОСОБА_8 також надсилалися процесуальні документи, які були перекладені російською мовою, а саме: повістка, пам`ятка про права та обов`язки підозрюваної та повідомлення про підозру на електронну адресу Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації (місце роботи ОСОБА_8 ).

Після надходження кримінального провадження до суду першої інстанції ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2023 було задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження та вирішено проводити спеціальне судове провадження кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 110 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_8 судом першої інстанції інформувалася про судовий розгляд засобами, передбаченими ст. 323 КПК України. Зокрема, повідомлення про виклик до суду розміщувалися на офіційному веб-сайті суду https://vnm.vn.court.gov.ua, а також публікувалися в газеті «Урядовий кур`єр». Крім того, про всі судові засідання інформувалася захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обвинувачена ОСОБА_8 знала або повинна була знати про те, що стосовно неї розпочато кримінальне провадження, а також судовий розгляд, а тому повідомлення судом першої інстанції обвинуваченої про судовий розгляд кримінального провадження через засоби масової інформації та веб-сайт суду лише два рази, а не три, зважаючи на фактичні обставини цього провадження, на переконання колегії суддів, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки судове провадження в суді першої інстанції проведено в порядку in absentia відповідно до вимог КПК України, з дотриманням прав обвинуваченої на доступ до правосуддя та на захист з урахуванням установлених законом особливостей для кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження («in absentia).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самій захисника; приймати участь в розгляді і захищати себе особисто або за посередництвом обраного захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного захисника безоплатно для неї. Натомість, обвинувачена скористалася своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України.

Надаючи оцінку апеляційним доводам захисника про те, що суд першої інстанції встановив винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 на підставі недопустимих доказів, які не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, а саме протоколу огляду від 31 березня 2022 року, колегія суддів дійшла до висновку про їх надуманість.

Відповідно до ст.87 КПК України при оцінці доказів, наданих сторонами, колегія суддів апеляційного суду виходить із того, що доказ може бути визнано недопустимим не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

Разом з тим, захисник ОСОБА_7 , вказуючи про недопустимість протоколу огляду від 31.03.2022, не зазначає яким чином було істотно порушено права і свободи людини, тобто обвинуваченої ОСОБА_8 , під час отримання вказаного доказу.

Кримінальний процесуальний закон передбачає, що збирання доказів, у тому числі й речових, у кримінальному провадженні відбувається через інститут слідчих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Главою 20 Розділу ІІІ КПК України визначено перелік слідчих (розшукових) дій до вказаного переліку входить огляд, який передбачений ст.237 КПК України.

Частиною першою статті 237 КПК України встановлено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Абзацом другим ч.2 ст.237 КПК України встановлено, що огляд комп`ютерних даних проводиться слідчим, прокурором шляхом відображення у протоколі огляду інформації, яку вони містять, у формі, придатній для сприйняття їх змісту (за допомогою електронних засобів, фотозйомки, відеозапису, зйомки та/або відеозапису екрана тощо або у паперовій формі).

Колегія суддів погоджується з доводами захисника, що за загальним правилом, встановленим КПК України, слідчі (розшукові) дії може проводити слідчий або прокурор. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу захисника на те, що чинний КПК України встановлює винятки із вказаного правила. Так, п. 5 ч. 2 ст. 36 КПК передбачено повноваження прокурора доручати проведення слідчих (розшукових) дій та НСРД оперативним підрозділам. Крім того, положенням п. 3 ч. 1 ст. 40 КПК України також передбачають, що слідчий уповноважений доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам.

При цьому, положеннями ст. 41 КПК України передбачено, що оперативні підрозділи органів безпеки здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, дізнавача, прокурора. Під час виконання доручень слідчого, дізнавача, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого. Співробітники оперативних підрозділів (крім підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України) не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора. Доручення слідчого, дізнавача, прокурора щодо проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій є обов`язковими для виконання оперативним підрозділом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 24.03.2022 старший слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області видав доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових дій) у порядку ст.40,41 КПК України, а саме: провести огляд публікацій, розміщених на офіційному сайті Держайної Думи РФ, щодо участі 15 лютого 2022 року депутатів Державної Думи (вказано перелік осіб серед яких і ОСОБА_8 ) у засіданні Держаної Думи Федеральних Зборів РФ та підтримці постанови із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав; провести огляд публікацій, розміщених на офіційному сайті Державної Думи РФ, щодо участі 22 лютого 2022 року депутатів Державної Думи (вказано перелік осіб серед яких і ОСОБА_8 ) у засіданні Держаної Думи Федеральних Зборів РФ та підтримці ратифікації Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою; провести огляд наявних облікових записів у соціальних мережах Інтернет депутатів Державної Думи РФ (вказано перелік осіб серед яких і ОСОБА_8 ); провести огляд фото, відеоматеріалів, публікацій тощо, розміщених у мережі Інтернет, що можуть свідчити до причетності вказаних депутатів Державної Думи РФ до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, та матимуть значення в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження також убачається, що на виконання вказаного доручення старший оперуповноважений 4 сектору 3 відділу ГВЗНД УСБУ у Вінницькій області здійснив огляд публікацій на офіційному сайті Державної Думи РФ щодо фактів голосування ОСОБА_8 та зафіксував результат такого огляду в протоколі від 31.03.2022.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає порушень вимог ст. 237 КПК України щодо проведення огляду веб-сайтів оперуповноваженим, а не слідчим чи прокурором, оскільки, здійснюючи огляд та оформлюючи його результати в протоколі огляду від 31.03.2022, старший оперуповноважений 4 сектору 3 відділу ГВЗНД УСБУ у Вінницькій області користувався правами слідчого та діяв у межах доручення старшого слідчого від 24.03.2022.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності - достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень. Покарання обвинуваченій ОСОБА_8 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винної тощо.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду також не встановлено. Зрештою доводи захисника ОСОБА_7 є аналогічними тим, що були перевірені судом першої інстанції та на які надана аргументована та змістовна відповідь у вироку.

Оскільки в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, для того, щоб скасувати вирок та ухвалити новий, яким виправдати обвинувачену ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, то колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст.110 КК України залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Копія ухвали буде опублікована в газеті «Урядовий кур`єр».

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4