ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ, нині (Горішні Плавні), Полтавської області, громадянина України, офіційно не працюючий, не одружений, на утриманні нікого не має, не має інвалідності, військовозобов`язаний, не є учасником бойових дій, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий:
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
08 липня 2022 року, близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_5 разом із ОСОБА_4 , знаходилися у загальному коридорі на 1 поверсі в 6 під`їзді буд. АДРЕСА_2 , де між ними виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, наніс два удари дерев`яною палицею по голові ОСОБА_4 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження, у вигляді: забійної рани в тім`яній ділянці голови по центру, яка за ступенем тяжкості відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що СПРИЧИНИЛИ короткочасний розлад здоров`я (п. 2.3.1.а), 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» наказу №б МОЗ України від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».
Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 надав покази, за змістом яких за проханням мешканця кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_7 потерпілий близько 19 год. 30 хв. підійшов у 6 під`їзді на 3 поверсі між 79 кв. та 80 кв. багатоквартирного будинку де у потерпілого та обвинуваченого виникла суперечка під час якої обвинувачений вів себе неадекватно та наніс удари дерев`яною ніжкою стільця потерпілому по голові, після чого потерпілий скрутив руку обвинуваченого з дерев`яною ніжкою стільця відібравши її, згодом потерпілий викликав швидку допомогу та поліцію.
Допит свідка за клопотанням прокурора і відсутністю заперечень обвинуваченого та захисника не проводився.
В судовому засіданні обвинувачений відмовився надавати покази суду.
Винність обвинуваченого ОСОБА_5 , підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами:
протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.07.2022;
витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.07.2022;
рапортом щодо отриманої заяви 08.07.2022;
заявою потерпілого від 08.07.2022;
протоколом огляду місця події з фототаблицями від 08.07.2022;
протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицями від 19.07.2022;
висновком експерта № 547 від 11.07.2022;
висновком експерта № 619 від 19.07.2022.
В судовому засіданні прокурор просив суд визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбачене ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 200 год. (двохсот годин) громадських робіт.
Обвинувачений вину визнав та просив суд призначити штраф замість громадських робіт.
Захисник просила суд призначити штраф замість громадських робіт у зв`язку з визнанням вини обвинуваченим та його станом здоров`я.
Оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає винність обвинуваченого ОСОБА_5 доведеною.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України як нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обставини, що пом`якшують покарання, відсутні, оскільки:
-щирості каяття обвинувачений не виявив, оскільки у своїх поясненнях не засуджував критично свою злочинну поведінку, щиро не жалкував про вчинене;
-визнання обвинуваченим вини не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого ОСОБА_5 , а тому і не є обставиною, що пом`якшує його покарання.
Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.
Суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває.
При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема обвинувачений є неодруженим, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченою вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Санкція частини 2 статті 125 КК України передбачає покарання: штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Для того, щоб досягти мети справедливості покарання, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, запобіганню вчинення ним нових злочинів, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді громадських робіт на строк, який не є максимальним, і який не є мінімальним.
Витрати на проведення експертиз відсутні.
Запобіжні заходи не застосовувалися.
Цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів належить вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, призначивши покарання - за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 180 (сто вісімдесят) годин громадських робіт.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ