ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 385/1559/23

1-кп/385/143/23

07.11.2023 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у м.Гайвороні, Кіровоградської області в залі судових засідань Гайворонського районного суду Кіровоградської області кримінальне провадження №0000118 від 15.06.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кочки Кочківського району Новосибірської області, російської федерації, громадянина росії, маючого середню освіту, депутатом не обирався, працюючого машиністом бульдозера гірничого цеху Заваллівської філії ТОВ «Заваллівський графіт», на утриманні малолітніх та осіб похилого віку не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця перебування: АДРЕСА_3 , (Державна установа «Кропивницький слідчий ізолятор»), не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 вчинив незакінчений замах на умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, з боку потерпілого, за наступних обставин.

15 червня 2023 року близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_8 перебували у приміщенні гаража за адресою: АДРЕСА_4 . У цей час, на ґрунті тривалих неприязних відносин, зумовлених систематичними конфліктами зі сторони потерпілого ОСОБА_8 , що проявлялися у словесних принижуваннях честі та гідності батька ОСОБА_3 , чим останньому завдано моральних страждань, між батьком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_8 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 , перебуваючи в стані емоційного напруження, яке є складовою частиною сильного душевного хвилювання, що полягав в тому, що цей стан виник як негативна реакція на жорстоке поводження, приниження гідності та честі ОСОБА_3 протиправними діями потерпілого ОСОБА_8 , за раптово виниклим умислом на протиправне позбавлення життя свого сина ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні гаража, взяв зі столу сокиру, довжиною рукоятки 40 см, довжиною леза 9 см., та утримуючи сокиру правою рукою за рукоятку лезом від себе, ОСОБА_3 , діючи умисно та цілеспрямовано зі значною силою завдав лезом сокири близько п`яти послідовних ударів у життєво-важливий орган голову потерпілого, заподіявши тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_3 , перебуваючи на вулиці біля приміщення гаража, утримуючи в лівій руці сокиру, правою рукою почав душити за шию потерпілого. Однак, ОСОБА_3 не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_8 почав утримувати правою рукою рукоятку сокири, таким чином не даючи можливості наносити нею удари та вирвавшись забіг до житлової квартири АДРЕСА_5 , де повідомив про дану подію працівникам поліції та працівникам швидкої допомоги.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 не визнав пред`явлене йому обвинувачення за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Вказав, що потерпілий ОСОБА_8 є його рідним сином та останній є наркозалежним. 15.06.2023 року близько 9 год. він перебував з потерпілим ОСОБА_8 в гаражі біля будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . В обвинуваченого розболілась голова та він присів в гаражі на пеньку. Потерпілий ОСОБА_8 почав вказувати обвинуваченому, що всі проблеми які є в обвинуваченого виникли через телефон. Після чого ОСОБА_8 взяв мобільний телефон, який лежав поряд та належав обвинуваченому, та розбив його кинувши об землю. Після чого, потерпілий взяв цей мобільний телефон та кинув біля ніг обвинуваченого та розпочав рубати його сокирою. Після чого, потерпілий ОСОБА_8 вказав, що порубає автомобіль обвинуваченого на, що останній сказав: «Рубай». ОСОБА_8 вдарив сокирою автомобіль який належить обвинуваченому. Після чого, ОСОБА_8 підійшов до обвинуваченого. Обвинувачений взяв з столу, який знаходився поряд, сокиру та захищаючись від дій свого сина, відштовхнув останнього та ударив потерпілого тильною стороною сокири в область голови. Після чого, потерпілий напав на обвинуваченого та намагався вирвати сокиру. Між обвинуваченим та потерпілим виникла боротьба та через деякий час вони опинились на дворі за межами гаража. Через деякий час потерпілий вирвався та побіг у невідомому напрямку. З голови потерпілого текла кров. Обвинувачений виніс з гаража пеньок та поставивши його біля воріт сів на нього та так чекав приїзду працівників поліції. Того дня сина більше не бачив. Вказав, що агресивний стан потерпілого виник внаслідок хвороби потерпілого ОСОБА_8 . Обвинувачений не розумів чому вдарив сокирою свого сина, в момент удару сприймав агресію останнього, як напад на себе. Вказав, що періодично потерпілий забирав телефони у нього. Нанесення тілесних ушкоджень була зворотна реакція обвинуваченого на напад потерпілого, вбити чи нанести тілесні ушкодження своєму сину ОСОБА_8 наміру не мав.

Потерпілий ОСОБА_8 надав до суду заяву в якій просив судові засідання у вказаному кримінальному провадженні проводити без його участі. Будь-яких претензій до ОСОБА_3 не має, вид та міру покарання залишає на розсуд суду (т. 1 а.с.113). Відповідно до довідки наданою громадською організацією «Сім Доріг» №292 від 19.10.2023 року ОСОБА_8 прийняв рішення пройти курс реабілітації за програмою психосоціальної реабілітації осіб з хімічною і нехімічною залежністю та постійно перебуває на реабілітації в центрі психосоціальної реабілітації ГО «Сім Доріг» з 08.08.2023 року та станом на 19 жовтня 2023 року продовжує курс реабілітації (т.2 а.с.105).

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.ч. 1,2,5 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 p., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбаченні ст. 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачає, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 06.12.1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" (Capeau v. Belgium) № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Згідно з положеннями ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Судовий вирок, який проголошується ім`ям держави, має бути законним, обґрунтованим і справедливим.

У правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається звинувачувальний ухил, по суті якого кожен, хто з`явився перед судом, має бути визнаний винуватим.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя» визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ст. 116 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ст. 116 КК України підтверджується наступними доказами:

-показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , який вказав, що працює фельдшером екстреної медичної допомоги. Вказав, що 15.06.2023 року близько 10 години прибув за викликом до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . На місці знаходились поліцейські та обвинувачений ОСОБА_3 , останній був у стресовому стані. Поліцейські вказали, що потерпілий ОСОБА_8 знаходиться в смт. Салькове на автобусній зупинці. Після чого свідок, в складі екіпажу швидкої допомоги, приїхав до автобусної зупинки в смт. Салькове, де знаходився потерпілий ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_9 провів огляд потерпілого, на якому був мілкий поріз та гематома на потиличній частині, волосистої частини голови. Після чого, потерпілого було доставлено до Гайворонської міської лікарні. Потерпілий ОСОБА_8 вказав свідкові, що виховував свого батька. Потерпілий був у збудженому стані, візуально перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

-показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , який вказав, що працює лікарем в Гайворонській міській лікарні. В червні чи липні 2023 року, точної дати не пам`ятає, чергував в приймальному відділені лікарні. Швидкою допомогою до лікарні був доставлений потерпілий ОСОБА_8 . В потерпілого була кровотеча з голови, свідок надав медичну допомогу останньому та надав рекомендації по лікуванню. ОСОБА_8 був в ейфорично-збудженому, радісному стані, говорив на різні теми. Потерпілий вказав лікарю, що тілесні ушкодження утворились при сутичці з батьком. Зі слів потерпілого, він вживав наркотичні засоби.

-показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , яка вказала, що з обвинуваченим жили у цивільному шлюбі. 15.06.2023 року до неї на телефон зателефонувала ОСОБА_12 , та попросила, щоб свідок подивилась за будинком, так, як побились ОСОБА_8 та ОСОБА_3 . ОСОБА_11 поїхала на мопеді до місця проживання обвинуваченого ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_4 . На шляху до місця проживання обвинуваченого зустріла потерпілого ОСОБА_8 , останній рухався на велосипеді, посміхався, голова була в крові та він повідомив, що викликав для себе швидку допомогу. Прибувши до місця проживання обвинуваченого ОСОБА_3 , свідок побачила, що останній перебуває сам біля гаража в шоковому стані, на його одягу була кров. Біля обвинуваченого лежали сокира та мобільний телефон. Приблизно через 3 хвилини на місце події прибули працівники поліції. Вказала, що відносини між батьком ОСОБА_3 та його сином ОСОБА_8 були добрі.

-показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який вказав, що 15.06.2023 року за адресою проживання потерпілого та обвинуваченого в смт. Салькове робив заміри даху будинку. Того ранку бачив потерпілого, який був в піднесеному стані «на вєсєлє». Вказав, що відносини між батьком ОСОБА_3 та його сином ОСОБА_8 були добрі.

-показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , яка вказала, що є сусідкою обвинуваченого та потерпілого. Обвинуваченого ОСОБА_3 характеризує з позитивної сторони. Батько ОСОБА_3 ставився до сина потерпілого добре. Потерпілий провокував обвинуваченого ОСОБА_3 , який є його батьком.

Вина ОСОБА_3 , в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.15 ст. 116 КК України, підтверджується також дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, долученими до обвинувального акта, а саме:

-витягами з Єдиного реєстру досудового розслідування (т. 1, а. с. 173);

-рапортами (т. 1, а. с.174, 175);

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.06.2023 року (т. 1 а.с. 176);

-протоколом огляду місця події від 15.06.2023 року та фото таблицями до нього. Відповідно до даного протоколу, проведеним оглядом встановлено: місцем події є територія подвір`я біля багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 . Гаражне приміщення №4 від будинку, яке являє собою одноповерхову споруду виготовлену з цегли та дах якої вкритий шифером. На відстані приблизно 60 см. від входу в гаражне приміщення та майже під правою частиною воріт виявлено сокиру зі слідами бурої речовини, біологічного походження на лезі сокири та на топорищі, вказана сокира має довжину приблизно 36 см., в ході огляду вона була опечатана до спеціального пакету NPSP4200412, перед пакуванням лезо було обгорнуте листом паперу формату А4, запакована сокира вилучена до ВП №1 (м. Гайворон). На відстані 1-1,5 м. від входу та 30 см. від правої стіни вліво, виявлено сліди речовини біологічного походження бурого кольору, над якими лежить бензокоса та сидіння до мотоблоку на колесах. З вказаної ділянки за допомогою марлевого тампона було виконано змиви які в подальшому опечатано до листу паперу формату А4 та запаковано до паперового конверту і вилучено до ВП №1 (м. Гайворон). Далі присутній під час огляду ОСОБА_3 , добровільно видав сорочку в смужку зі слідами речовини бурого кольору, які були опечатані до спеціального пакету№4200413 та вилучено до ВП №1 (м.Гайворон) та пояснив що у вказані речі він був одягнений під час конфлікту (т. 1 а.с. 178-186).

-висновком експерта №75 від 15.06.2023 року, проведеного судово-медичним експертом ОСОБА_15 , відповідно до якого: на тілі ОСОБА_8 мають місце тілесні ушкодження у вигляді: множинних рубаних ран волосяної частини голови. Дані тілесні ушкодження відповідають вказаній постанові часу, утворились від дії предмету, що має рублячі властивості «кожен зокрема» та згідно з пунктом 2.3.3. «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року мають ознаки Легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я кожне зокрема. (Тривалість розладу здоров`я не перевищує 21 день). Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_8 могли утворитись внаслідок ударів гострим предметом «сокирою». Судячи по характеру та локалізації ушкоджень на тілі ОСОБА_8 вони не могли утворитись при падінні з висоти власного зросту або бути спричинені власною рукою. Тілесні ушкодження які мають місце на тілі ОСОБА_8 не являються небезпечними для життя на момент спричинення (т. 1 а.с. 189-191).

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.06.2023 року, проведений слідчим СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції ОСОБА_16 та відеозаписом його проведення, який було оглянуто в судовому засіданні, відповідно до якого такий проведено за участю потерпілого ОСОБА_8 , захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 , статиста ОСОБА_17 , у присутності понятих: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . В ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_8 погодився та вільно розповів всі обставини вчинення відносно нього злочину, місце якого мало місце 15.06.2023 в гаражному приміщенні та біля нього, за адресою АДРЕСА_4 та потерпілий ОСОБА_8 погодився відтворити механізм отримання ним тілесних ушкоджень. В подальшому потерпілий по черзі відповідав на запитання, слідчого ОСОБА_16 , судово-медичного експерта ОСОБА_15 щодо подій, які відбувались 15.06.2023 в гаражному приміщенні та біля нього, за адресою: АДРЕСА_4 , в ході чого за допомогою статиста відтворив механізм отримання ним тілесних ушкоджень. Також потерпілий ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту вказав, що своїми діями він довів свого батька обвинуваченого ОСОБА_3 до такого стану та до дій які той вчинив (т. 1 а.с. 208-210).

-висновком судово-психіатричного експерта №358 від 15.08.2023 року проведеного в Кропивницькій філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Відповідно до якого - під час дослідження у досліджуваного ОСОБА_3 , виявлено середній рівень інтелекту, середній рівень пам`яті, уваги та достатній рівень психічних процесів, логічний тип мислення. Дає змогу досліджуваному правильно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні та давати щодо них відповідні покази. Індивідуальні особливості розвитку давали можливість досліджуваному ОСОБА_3 враховуючи виявлений рівень розвитку особистості на сприйняття та аналіз ситуації, давало можливість контролювати вибір власних дій, передбачати наслідки. Вибір дій досліджуваного ОСОБА_3 базувався на унеможливленні розвинення конфліктної ситуації з сином, вичерпавши всі можливі дії упередження виникнення конфлікту. В досліджуваного ОСОБА_3 раптово виник стан емоційного напруження, складовою частиною сильного душевного хвилювання, що полягав в тому, що цей стан виник як негативна реакція на жорстоке поводження, приниження гідності та честі досліджуваного протиправними діями потерпілого (т. 1 а.с. 243-246).

-висновком експерта №123, експертиза почата 04.07.2023 року, експертиза закінчена 14.07.2023 року, відповідно до п. 2 якої встановлено: при судово-медичній експертизі змивів з хвостової (об`єкт №1) захватної (об`єкт №2) та закріплювальної (об`єкт №3) частини топорища сокири, з обуха (об`єкт №4) та щоки полотна (об`єкт №5) металевої робочої частини сокири знайдено кров людини, статеву належність якої встановити не вдалося через відсутність клітинних елементів, придатних для цитологічного обліку. При серологічному дослідженні знайдено антиген Н ізосерологічної системи АВ0. Таким чином, враховуючи отримані результати та антигенну характеристику особи (осіб), які проходили по справі, можливо зробити висновок про належність виявленої крові особі (особам), в крові якої (яких) міститься антиген Н ізосерологічної системи АВ0, від потерпілого ОСОБА_8 з властивим йому антигеном Н ізосерологічної системи АВ0 не виключається. Також не виключається домішок крові від підозрюваного ОСОБА_3 з властивим йому антигеном Н системою АВ0, якщо у останного були ушкодження, що супроводжувалися зовнішньою кровотечею (т. 2 а.с. 2-4).

-висновком експерта №442, експертиза почата 10.07.2023 року, експертиза закінчена 17.07.2023 року, відповідно до якої встановлено: 1. Кров потерпілого ОСОБА_8 належить до групи 0ав за ізосерологічною системою АВ0. 2. Кров підозрюваного ОСОБА_3 належить до групи 0ав за ізосерологічною системою АВ0. 3. На спортивних штанях (об`єкти 1-5), на чоловічій сорочці (об`єкти 6-13), вилучених при огляді місця події, знайдено кров людини. При визначені групової належності в об`єктах 1, 6, 7, 9, 10, 11, 13 встановлено групу 0ав, в об`єктах 2-5, 8, 12 виявлено тільки антиген Н, що свідчить про походження крові від особи групи 0ав. Таким чином, кров на штанях в об`єктах 1-5 та на сорочці в об`єктах 6-13 може походити від потерпілого ОСОБА_8 , або (і) підозрюваного ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 9-11).

-Висновком експерта №443, експертиза почата 10.07.2023 року, експертиза закінчена 20.07.2023 року, відповідно до якої встановлено: 1. Кров потерпілого ОСОБА_8 належить до групи 0ав за ізосерологічною системою АВ0. 2. Кров підозрюваного ОСОБА_3 належить до групи 0ав за ізосерологічною системою АВ0. 3. В змиві РБК (об`єкт 1), вилученому з підлоги гаражного приміщення при огляді місця події, знайдено кров людини. При визначені групової належності в цьому об`єкті виявлено тільки антиген Н, що свідчить про походження крові від особи групи 0ав. Таким чином, кров в змиві може походити від потерпілого ОСОБА_8 , або (і) підозрюваного ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 22-23).

-Висновком експерта №441, експертиза почата 10.07.2023 року, експертиза закінчена 17.07.2023 року, відповідно до якої встановлено: 1. Кров потерпілого ОСОБА_8 належить до групи 0ав за ізосерологічною системою АВ0. 2. Кров підозрюваного ОСОБА_3 належить до групи 0ав за ізосерологічною системою АВ0. 3. На футболці чорного кольору знайдено кров людини (об`єкти 1-5). При визначені групової належності в об`єктах 1,3 встановлено групу 0ав, в об`єктах 2, 4, 5 виявлено тільки антиген Н, що свідчить про походження крові від особи групи 0ав. Таким чином, кров на футболці в об`єктах 1-5 та на сорочці в об`єктах 6-13 може походити від потерпілого ОСОБА_8 , або (і) підозрюваного ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 35-37).

-DVD-R на якому знаходиться відеозапис, який було оглянуто в судовому засіданні, нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області, на якому зафіксовано події спілкування 15.06.2023 працівників СРПП із ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 44).

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.06.2023 року, проведений слідчим СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції ОСОБА_16 та відеозаписом його проведення, який було оглянуто в судовому засіданні, відповідно до якого такий проведено за участю підозрюваного ОСОБА_3 , захисників підозрюваного ОСОБА_3 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , статиста ОСОБА_17 , у присутності понятих: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , за участю судово-медичного експерта ОСОБА_15 . В ході слідчого експерименту ОСОБА_3 погодився та вільно розповів всі обставини вчинення ним злочину, місце якого мало місце 15.06.2023 в гаражному приміщенні та біля нього, за адресою АДРЕСА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 погодився відтворити механізм отримання потерпілим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. В подальшому всі учасники процесуальної дії перемістились безпосередньо на місце, де відбулась подія, а саме: АДРЕСА_4 , підозрюваний по черзі відповідав на запитання, слідчого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 та судово-медичного експерта ОСОБА_15 щодо подій, які відбувались 15.06.2023 в гаражному приміщенні та біля нього, за адресою АДРЕСА_4 , в ході чого за допомогою статиста відтворив механізм отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 49-52).

-Висновком експерта додатковий №122 від 05.09.2023 року. Відповідно до якого: 1. Тілесні ушкодження, які мали місце на тілі потерпілого ОСОБА_8 могли утворитись при обставинах, вказаних потерпілим ОСОБА_8 , під час проведення слідчого експерименту, за його участю 23.06.2023 року. 2. Тілесні ушкодження, які мали місце на тілі потерпілого ОСОБА_8 могли утворитись при обставинах, вказаних підозрюваним ОСОБА_3 , під час проведення слідчого експерименту, за його участю 23.06.2023 року (т.2 а.с. 27-28).

Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумнім сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Органами досудового слідства дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

15 червня 2023 року близько 10.00 години ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_8 перебували у приміщенні гаражу за адресою: АДРЕСА_4 . У цей час між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 виникла суперечка на ґрунті тривалих неприязних відносин, зумовлених особистими образами. В ході зазначеного конфлікту у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел на протиправне позбавлення життя свого сина ОСОБА_8 .

Невідкладно, приступивши до реалізації свого злочинного наміру, 15 червня 2023 року близько 10.01 години ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні гаражу, взяв зі столу сокиру, довжиною рукоятки 40 см, довжиною леза 9 см, обравши знаряддям вчинення злочину.

Утримуючи сокиру правою рукою за рукоятку лезом від себе, ОСОБА_3 , діючи умисно, з мотивів тривалих неприязних відносин, з метою позбавлення життя ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до потерпілого ОСОБА_8 , який перебував у положенні стоячи та зі значною силою завдав лезом сокири близько п`яти послідовних ударів у життєво-важливий орган голову потерпілого, заподіявши тілесні ушкодження. Продовжуючи свої умисні протиправні дії спрямовані на умисне позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_3 , перебуваючи на вулиці біля приміщення гаража, утримуючи в лівій руці сокиру, правою рукою почав душити за шию потерпілого.

Однак, ОСОБА_3 не довів свій злочинний намір, спрямований на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_8 до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілий, діючи в умовах самозахисту, почав утримувати правою рукою рукоятку сокиру, таким чином не даючи можливості наносити нею удари та вирвавшись забіг до житлової квартири АДРЕСА_5 , де повідомив про дану подію працівникам поліції та працівникам швидкої допомоги.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №75 від 15.06.2023 року на тілі ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: множинних рубаних ран волосяної частини голови, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я та могли утворитися від ударів гострим предметом «сокирою».

Прокурором в судовому засіданні обвинувачення відносно ОСОБА_3 за кваліфікацією ч.3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України підтримано, змін обвинувачення, відповідно до ст. ст. 338, 341 КПК України, до суду не надходило.

Ретельно аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, пояснення свідків, враховуючи зібрані у справі докази, та встановлені обставини, не дають суду підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, як незакінченого замаху на умисне вбивство.

Стаття 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статті 22, 23 КПК України прямо вказують, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість - створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя» визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Стаття 116 КК встановлює кримінальну відповідальність за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого. Ця норма містить специфічні (видові) ознаки складу кримінального правопорушення, які виокремлюють фактично вчинені дії як один із різновидів умисних убивств (ст. 115-118 КК). Такими ознаками є: 1) перебування винного в стані сильного душевного хвилювання під час вчинення посягання на життя потерпілого; 2) наявність причинного зв`язку між станом сильного душевного хвилювання та поведінкою потерпілого (протизаконним насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою); 3) заподіяння смерті тій особі, яка вчинила жорстоке поводження, принижувала честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Об`єктом вбивства, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання, як і будь-якого вбивства, є життя людини. Але в ст. 116 КК об`єктом посягання є життя не будь-кого, а тієї особи, яка відіграє у структурі злочинного діяння далеко не останню роль. Має місце «особливий потерпілий», тобто не будь-який випадковий чи обраний винуватою особою із будь-яких своїх намірів суб`єкт, а та особа, яка безпосередньо через свою певну поведінку щодо винного стає потерпілою від правопорушення.

Дії, які вчиняються в стані сильного душевного хвилювання, мають особливий характер. Специфіка таких дій полягає в тому, що вони обмежені в часі тривалості стану сильного душевного хвилювання. Намір на вбивство тісно пов`язаний зі станом душевного хвилювання. У цьому разі намір на вбивство виникає так несподівано, як і сам стан сильного душевного хвилювання, а реалізується негайно (відразу), до моменту закінчення цього стану. Стан сильного душевного хвилювання супроводжує формування та реалізацію злочинного наміру. Формування мотиву та наміру вчинення правопорушення відбувається завжди непередбачувано та швидко, хоча й не так стрімко, як виникає душевне хвилювання, але неодмінно за неправомірною поведінкою потерпілого й безпосередньо під впливом такого стану.

Стан сильного душевного хвилювання полягає в домінуванні у свідомості особи сильної емоції, що знижує її контроль над вчинком, певним чином гальмує інтелектуальну діяльність, викликає феномен «звуження» свідомості. Поведінка особи при сильному душевному хвилюванні регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає імпульсивні, підсвідомі дії.

Окрім типових елементів складу вбивства, кримінальному правопорушенню, передбаченому ст. 116 КК, притаманні такі особливі компоненти об`єктивної сторони, як час та обстановка, а також специфічний характер умислу раптовий. Характерною рисою такого наміру є те, що він виникає під безперервним, дедалі зростаючим до критичної межі хвилювання тиском емоцій, й у цьому сенсі він (намір) набуває змушеного характеру. Своєрідно змінюючи свідомість і переломлюючи волю винної особи, стан сильного душевного хвилювання «спонукає» її розв`язувати проблему та конфліктну ситуацію. Таке вбивство не може бути заздалегідь задуманим.

Сильне душевне хвилювання, в стані якого вчиняється таке кримінальне правопорушення, безпосередньо пов`язується з певною неправомірною або аморальною поведінкою потерпілого, насильством, знущанням, тяжкою образою або іншими протиправними чи аморальними діями (бездіяльністю), а також тривалою психотравмуючою ситуацією, яка виникає у зв`язку з такою поведінкою потерпілого. Такі дії (бездіяльність) повинні бути здійснені особою, на життя якого робить замах злочинець, саме такі дії (бездіяльність) потерпілого є необхідною обов`язковою умовою виникнення душевного хвилювання. У силу раптовості, інтенсивності душевного хвилювання винний може і не усвідомлювати повністю своїх дій, не осмислити до кінця, яку шкоду життю і здоров`ю потерпілого він бажає заподіяти, а тому він не може передбачити настання тяжких наслідків і не бажати цих наслідків, хоча і не представляє чітко ступінь їх тяжкості.

Повертаючись до кримінального провадження, вказані обвинуваченим обставини, щодо насильства та систематичного приниження, які викликали у нього стан сильного душевного хвилювання, цей стан виник як негативна реакція на жорстоке поводження, приниження гідності та честі ОСОБА_3 протиправними діями потерпілогоє обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Зокрема, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №358 від 15.08.2023 року проведеного в Кропивницькій філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоровя України» - під час дослідження у досліджуваного ОСОБА_3 , виявлено середній рівень інтелекту, середній рівень пам`яті, уваги та достатній рівень психічних процесів, логічний тип мислення. Дає змогу досліджуваному правильно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні та давати щодо них відповідні покази. Індивідуальні особливості розвитку давали можливість досліджуваному ОСОБА_3 враховуючи виявлений рівень розвитку особистості на сприйняття та аналіз ситуації, давало можливість контролювати вибір власних дій, передбачати наслідки. Вибір дій досліджуваного ОСОБА_3 базувався на унеможливленні розвинення конфліктної ситуації з сином, вичерпавши всі можливі дії упередження виникнення конфлікту. В досліджуваного ОСОБА_3 раптово виник стан емоційного напруження, складовою частиною сильного душевного хвилювання, що полягав в тому, що цей стан виник як негативна реакція на жорстоке поводження, приниження гідності та честі досліджуваного протиправними діями потерпілого (т. 1 а.с. 243-246).

Зокрема, з показань обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_8 наданого при проведенні слідчого експерименту 23.06.2023 року вбачається, що саме потерпілий ОСОБА_8 жорстоко поводився, принижував честь та гідність свого батька - обвинуваченого ОСОБА_3 . Таке поводження мало системний характер, так як потерпілий тривалий час вживає наркотичні засоби та періодично лікується від наркозалежності.

Підлягає врахуванню поведінка ОСОБА_3 після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, а саме, що він не намагалася якимось чином приховати подію кримінального правопорушення та/або знищити його сліди, речові докази тощо, а одразу попросив свідка повідомити про вчинене ним поліцію та викликати медичну допомогу для потерпілого.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК). Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК). Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК).

На підставі ч. 1, 2 ст. 91 КПК, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення) і винуватість обвинуваченого у вчиненні правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а згідно ч. 1, 2 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Показаннями обвинуваченого, свідків, згідно досліджених під час судового розгляду документів, зокрема слідчих експериментів, проведених за участю потерпілого ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_3 встановлено, що протиправним діям обвинуваченого передували тривалі неприязні відносини, зумовлені систематичними конфліктами, спровокованими самим потерпілим ОСОБА_8 , який тривалий час являється наркозалежним та проходить реабілітацію в лікувальних закладах. У день вчинення злочину потерпілий поводив себе агресивно, збуджено та неадекватно, провокував батька на конфлікт, що проявлялося у словесних принижуваннях честі та гідності батька ОСОБА_3 , крім того потерпілий пошкодив належний обвинуваченому мобільний телефон та автомобіль. Реакцією на неадекватну та агресивну поведінку потерпілого і був раптовий стан емоційного напруження, який виник у обвинуваченого ОСОБА_3 .

Також, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №358 від 15.08.2023 стосовно підозрюваного ОСОБА_3 встановлено, що в момент вчинення кримінального правопорушення останній не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасово хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_3 слід вважати осудним. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Водночас, вибір дій досліджуваного ОСОБА_20 базувався на унеможливленні розвинення конфліктної ситуації з сином, вичерпавши всі можливі дії упередження виникнення конфлікту. В досліджуваного ОСОБА_3 раптово виник стан емоційного напруження, складовою частиною сильного душевного хвилювання, що полягав в тому, що цей стан виник як негативна реакція на жорстоке поводження, приниження гідності та честі досліджуваного протиправними діями потерпілого.

Таким чином в ході судового розгляду з досліджених документів та висновку судово-психіатричного експерта № 358 встановлено, що умисел на вчинення умисного вбивства сина ОСОБА_8 у обвинуваченого ОСОБА_3 виник раптово на ґрунті протиправної поведінки самого потерпілого, який своїми активними діями спровокував обвинуваченого на вчинення насильницьких дій, що свідчить про відсутність умислу на умисне вбивство, у зв`язку з чим відсутня суб`єктивна сторона та як наслідок склад злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України, а такі дії підпадають під ознаки складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ст.116 КК України.

Тому доводи прокурора, досудового слідства, що ОСОБА_3 вчинив незакінчений замаху на вбивство, є необгрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони нічим не підтверджені.

Вказані дії, ОСОБА_3 повністю охоплюються диспозицією ч.3 ст.15 ст. 116 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, з боку потерпілого, були помилково кваліфіковані органом досудового розслідування за 3 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України, як незакінчений замах на вбивство.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

За ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В ході судового розгляду прокурором не ставилося питання про зміну правової кваліфікації обвинувачення, а тому суд вважає з метою ухвалення законного та справедливого рішення вийти за межі висунутого обвинувачення, змінивши правову кваліфікацію, так як обвинувачений вчинив кримінально каране діяння, яке за ступенем тяжкості є менш тяжким злочином, проте за яке повинен нести відповідальність.

Даючи юридичну оцінку встановленим обставинам, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 було вчинено незакінчений замах на умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, з боку потерпілого і дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід перекваліфікувати з ч.3 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України на ч.3 ст. 15 ст. 116 КК України.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ст. 116 КК України за що підлягає покаранню.

Судом дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч.3 ст.15 ст.116 КК України, а саме: незакінчений замах на умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, з боку потерпілого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , передбачені ст. 66 КК України: щире каяття.

На переконання суду, ОСОБА_3 усвідомив свою протиправну поведінку та суспільну небезпечність вчиненого ним злочину.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, останній раніше не судимий, позицію потерпілого та його представника, висловлену впродовж судового розгляду, той факт, що обвинувачений усвідомив протиправність своїх дій, суспільну небезпеку вчиненого ним злочину та розкаявся у вчиненому, та вважає, за можливе обрати йому покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з випробуванням, встановивши при цьому іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Таке покарання стосовно ОСОБА_3 є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд призначає покарання з урахуванням приписів ч. 3 статті 68 КК України, відповідно до якої за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13.09.2023року, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.11.2023 року.

Оскільки судом призначено ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з випробуванням, відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України, суд приходить до висновку, що запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою слід скасувати з моменту проголошення вироку.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по справі відсутній.

Також, суд вважає за необхідне, керуючись ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 373-376 КПК України суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ст. 116 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , востаннє продовжений на підставі ухвалиГайворонського районного суду Кіровоградської області від 13.09.2023року, справа №385/1559/23, та звільнити ОСОБА_3 з-під варти негайно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1434 (одну тисячу чотириста тридцять чотири) грн. 00 коп. витрат на проведення судово-трасологічної експертизи.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.06.2023 року, справа №385/1015/23, на майно, а саме: змиви речовини бурого кольору, сокиру зі слідами речовини бурого кольору, сорочку в смужку зі слідами речовини бурого кольору та штани спортивні синього кольору зі слідами речовини бурого кольору.

Після вступу вироку в законну силу речові докази:

- футболку зі слідами РБК, яку запаковано до спеціального пакету №PSP3224999; сокиру зі слідами речовини бурого кольору, яку поміщено до спеціального пакету №5521665; сорочку в смужку зі слідами речовини бурого кольору та штани спортивні синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, які запаковано до спеціального пакету №PSP4200413; змив РБК, вилучений з підлоги гаражного приміщення в паперовому крафт-пакеті; змиви на нитках з сокири в паперовому крафт-пакеті; зрізи нігтів правої та лівої руки підозрюваного ОСОБА_3 , в двох окремих паперових крафт-пакетах які передано на зберігання до камери збереження речових доказів відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області знищити;

- відео-файл на диск DVD-R на якому спостерігається відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області, на якому зафіксовано події спілкування 15.06.2023 працівників СРПП із ОСОБА_3 які долучено до матеріалів кримінального провадження №0000118 від 15.06.2023 залишити при матеріалах судової справи.

Вирок може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом 30 діб після проголошення.

Учасники судового провадження отримують копію вироку в порядку ч. 6 ст. 376 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам справи.

Суддя: ОСОБА_1

07.11.2023