Провадження № 1-кп/161/214/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 07 лютого 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого- ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001916 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр. України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого майстром хімчистки «Луцьк-Бокс, 76», судимого - 16.10.2019 Луцьким міськрайонний судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України надано іспитовий строк 1 рік (ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.10.2020 звільнений від відбуття призначеного покарання вироком Луцького міськрайонного суду від 16.10.2019, у зв`язку з закінченням іспитового строку),

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , повторно, 24 травня 2020 року близько 09.00 год., перебуваючи біля будинку №10 по вул. Кравчука м. Луцька, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_6 марки «Хіаомі» моделі «Redmi 8» серійний номер НОМЕР_1 ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 блакитного кольору, вартістю, згідно судової товарознавчої експертизи №638 від 17.09.2020 - 2866,33 грн, що був у силіконовому чохлі, вартістю, згідно зазначеного висновку експертизи - 63,33 грн, з захисним склом вартістю 100 грн, та з сім-картою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 3029,66 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав. Суду дав показання, що 24.05.2020 гуляв з знайомими - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (прізвища якого не знає). По дорозі до них підійшло двоє чоловіків та запропонували придбати мобільний телефон за 500 грн, на що він погодився. Потім він попросив ОСОБА_9 здати його до ломбарду, отримані від реалізації телефону кошти витратили на розваги. Ствердив, що не мав та не має можливості зв`язатись з товаришами, які були присутні під час купівлі телефону, оскільки один з них проходить військову службу в ЗСУ, іншого прізвища не знає. Чому про наявність таких свідків не заявляв під час досудового слідства (тобто ще у 2020 році) пояснити не зміг. Під час проведення впізнання - потерпіла вказала на нього, однак чому так відбулось - не знає, з останньою не знайомий, до проведення даної слідчої дії її не бачив. Оскільки жодних неправомірних дій відносно потерпілої та її майна він не вчиняв, просив його виправдати.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового провадження доказами.

Так, письмовою заявою потерпілої ОСОБА_6 стверджується підтримання нею зміненого прокурором обвинувачення щодо ОСОБА_4 за ч.2 ст.190 КК України, цивільного позову заявляти не бажає.

Судом вжито усіх передбачених законом заходів щодо забезпечення явки потерпілої ОСОБА_6 в судове засідання, однак нею подано письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, та неможливість її особистої участі в зв`язку з виїздом за межі України, щодо покарання - покладається на розсуд суду.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.05.2020 вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 повідомила про те, що 24.05.2020 близько 9.00 год. невідома особа, перебуваючи в АДРЕСА_2 , шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволоділа належним їй мобільним телефоном, з чохлом та у захисному склі, а також з сім-карткою.

Копією квитанції та коробки з телефону (з зазначеними на ній ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 ), наданих потерпілою ОСОБА_6 , вбачається, що мобільний телефон марки «Хіаомі» моделі «Redmi 8» з стартовим пакетом був придбаний 13.03.2020 та на відповідних законних підставах перебував у володінні та користуванні потерпілої ОСОБА_6 .

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17.07.2020 вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 (в присутності двох понятих та захисника), попередньо вказавши за якими ознаками зможе впізнати особу, серед пред`явлених до впізнання осіб, вказала на особу під №1 - ОСОБА_4 , як на такого, що вчинив кримінальне правопорушення відносно неї 24.05.2020 близько 09.00 год. поблизу будинку №10 по вул.Кравчука м.Луцька (зокрема, під приводом зателефонувати, заволодів її мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 8»). При цьому, жодних зауважень ні від кого з учасників, в тому числі і від самого ОСОБА_4 або ж його захисника не надходило.

Посилання сторони захисту на недопустимість даного доказу через порушення права на захист не заслуговує на увагу, оскільки участь у даній слідчій дії брав захисник ОСОБА_10 , ні підставі договору про надання правової допомоги , укладеного між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_10 від 17.07.2020, що доданий до матеріалів кримінального провадження.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дала показання, що приблизно три роки тому влітку (приблизно в червні) поблизу 5 школи її запросили на проведення слідчої дії в якості понятої. Вона була присутня під час проведення впізнання (з самого початку і до її завершення) потерпілою особою підозрюваного у вчиненні злочину. Присутніх під час цієї слідчої дії було приблизно 7 осіб. Потерпіла вказала на одного із присутніх осіб, як на особу що вчинила щодо неї неправомірні дії. Був складений протокол, який усі підписали, зауважень ні у кого, в тому числі і від впізнаної особи чи його захисника, не було.

Забезпечити явку іншого свідка - понятої ОСОБА_12 для її допиту в ході судового розгляду не виявилось за можливе, оскільки остання з початку 2022 виїхала за межі України та не поверталась, в зв`язку з чим клопотання щодо її виклику та допиту було знято стороною, що його ініціювала (проти чого не заперечувала і інша сторона кримінального провадження).

Письмове посилання сторони захисту на недопустимість даного доказу, оскільки протокол пред`явлення особи для впізнання від 17.07.2020 не відповідає вимогам ст.228 КПК України не заслуговує на увагу, оскільки слідчим при її проведенні повністю дотримані вимоги ст.103-106, 223 та 228 КПК України. Судом не встановлено порушень як конвенційних, так і конституційних прав і свобод обвинуваченого (підозрюваного) ОСОБА_4 або ж іншої особи, при проведенні зазначеної слідчої дії.

З відповіді ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» №795/5 від 01.06.2020 вбачається, що 24.05.2020 о 10:23 год. гр. ОСОБА_13 закладався мобільний телефон марки «Хіаомі» моделі «Redmi 8» серійний номер НОМЕР_2 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дав показання, що три роки тому (дати не пам`ятає) він, на прохання ОСОБА_4 здав до ломбарду мобільний телефон, про його походження у останнього не розпитував, однак він був схожим на той телефон, яким останній користувався і ОСОБА_4 сказав, що це його телефон. Гроші віддав ОСОБА_4 , взявши собі 100 грн. на цигарки, проти чого той не заперечував, після чого він з ОСОБА_14 пішли в одному напрямку, а ОСОБА_4 - в іншому.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дав показання, що 24.05.2020 о 09.00 год. вийшов з квартири по АДРЕСА_2 та пішов у напрямку «Нової Пошти». По дорозі зустрів ОСОБА_4 та ОСОБА_13 . У його присутності ОСОБА_4 попросив у ОСОБА_13 паспорт, щоб здати мобільний телефон в ломбард та, з цією метою, разом зайшли в ломбард, після чого - розійшлись. Ствердив, що бачив мобільний телефон, який він здавав у ОСОБА_4 , це був інший телефон - не той, що завжди у нього був, однак про його походження він нічого не запитував.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дав показання, що точної дати не пам`ятає, однак його викликали в міськвідділ з приводу вищезазначених подій. На прохання ОСОБА_4 він мав сказати, що був присутній під час того, як ОСОБА_4 у двох незнайомих чоловіків купив мобільний телефон, а потім його здав до ломбарду (хоча в дійсності його там не було). Прийшовши у відділок поліції він почав розповідати, що був на місці події, однак коли зрозумів, що несе кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, і його може бути притягнуто за це до відповідальності, розповів, що не був присутній під час цього і що прийшов свідчити про це на прохання ОСОБА_4 .

Показання вказаних свідків судом беруться до уваги, оскільки вони опосередковано підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 , його бажання та намагання створити штучні докази своєї невинуватості та, як наслідок, уникнути відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Згідно висновку експерта №638 від 17.09.2020 ринкова вартість мобільного телефону марки «Хіаомі» моделі «Redmi 8» серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 станом на 24.05.2020 могла складати 2866,33 грн.

Ринкова вартість силіконового чохла до мобільного телефонумарки «Хіаомі» моделі «Redmi 8» станом на 24.05.2020 могла складати 63,33 грн.

Окрім вищевказаних доказів винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України стверджується також наступними доказами.

Так, свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дав показання, що приблизно три роки тому (точної дати не пам`ятає), у ранкову пору доби він йшов на роботу, біля під`їзду по вул.Кравчука м.Луцька працівники поліції зупинили його та запропонували бути присутнім під час проведення слідчого експерименту. Під час проведення якого щось говорив слідчий, а потім ще один чоловік розповів, що хтось взяв телефон ніби зателефонувати, почав говорити, а потім зайшов з ним та куток будинку та втік. Протокол складали на місці, сфотографували все, він розписався і пішов на роботу.

Забезпечити явку іншого свідка - понятого ОСОБА_17 для його допиту в ході судового розгляду не виявилось за можливе, оскільки останній з 14.02.2022 проживає та працює в Республіці Чехія, до України не повертався, в зв`язку з чим клопотання щодо його виклику та допиту було знято стороною, що його ініціювала (проти чого не заперечувала і інша сторона кримінального провадження).

Під час проведення слідчого експерименту - протокол від 21.07.2020 (проведеного за участю понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ), свідок ОСОБА_18 , розповів про обставини вчинення відносно потерпілої ОСОБА_6 кримінального правопорушення (вказав на місце), детально описав усі події, в тому числі дії особи щодо заволодіння мобільним телефоном потерпілої. Додаток до даного протоколу - носій інформації, на який було зафіксовано хід його проведення, був предметом безпосереднього дослідження в ході судового розгляду.

Посилання сторони захисту на недопустимість даного доказу, оскільки він проведений у формі, що не містить ознак відтворення дій та обстановки, посвідчує лише проголошення свідком своїх показань, які фактично не відображені у відповідному документі - протоколі, не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Так, якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Таким чином, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком, належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії, як складової судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 цього Кодексу. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.

Таким чином, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17).

Дослідивши даний доказ в судовому засіданні безпосередньо (шляхом перегляду зафіксованої належним чином та у визначений законом спосіб слідчої дії - додатку до протоколу, що є невід`ємною його частиною, який складено на підставі ч.2 ст.104 КПК України та у відповідності до вимог ст.105 КПК України), оцінивши його із точки зору належності, допустимості й достовірності, відповідно до ст.85, 86 КПК України, суд вважає, що дана слідча дія проведена у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, дотримана належна правова процедура його проведення, а тому кладе його в основу даного вироку.

Згідно ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

З пункту 1 ч.3 ст.97 КПК України вбачається, що суд має право визнати неможливим допит особи, якщо вона відсутня під час судового засідання внаслідок смерті або через тяжку фізичну чи психічну хворобу.

Аналогічна позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.12.2020 у справі №444/2200/15-к.

В ході судового розгляду справи встановлено, що свідок ОСОБА_18 згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №95 від 31.03.2021 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому прокурором було заявлено клопотання про дослідження протоколу допиту його в якості свідка під час досудового розслідування, яке, виходячи із усталеної практики національного законодавства та практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ «Гарбуз проти України, заява №72681/10), було задоволено судом.

Так, з протоколу допиту свідка ОСОБА_18 від 12.06.2020 вбачається, що 24.05.2020 близько 09.00 год. він прогулювався поблизу будинку №10 по вул.Кравчука м.Луцька, де зустрів сусідку ОСОБА_19 , яка мала при собі мобільний телефон (марки та моделі не знає) блакитно-синього кольору. Через декілька хвилин з під`їзду вийшов незнайомий чоловік віком років 20 (якого він детально описав та зможе впізнати), постояв кілька секунд та попросив здійснити телефонний дзвінок і, оскільки у нього телефону не було, тому телефон йому дала ОСОБА_19, попередньо розблокувавши. По телефону вказаний чоловік розмовляв приблизно 5-10 хвилин на відстані 2-3 метри від них, а потім, тримаючи телефон в руках, зайшов за будинок та почав бігти в сторону будинку АДРЕСА_2 . Вони намагались його наздогнати та кричали до нього, однак останній втік.

Посилання сторони захисту на недопустимість даного доказу, у зв`язку з тим, що суд не сприймав його показання безпосередньо, не заслуговує на увагу, виходячи із того, що свідок помер до проведення судового засідання, а його показання не є єдиним або вирішальним доказом для засудження обвинуваченого, оскільки винуватість останнього підтверджується сукупністю доказів у справі, що досліджені у даному судовому рішенні.

Протоколом огляду від 17.10.2020 - оглянуто оптичний диск з інформацією провайдера телекомунікаційних мереж ПрАТ «ВФ Україна» по № НОМЕР_4 та ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 . В ході огляду зафіксовано інформацію про вхідні, вихідні телефонні з`єднання по абонентському номеру № НОМЕР_4 , який 24.05.2020 зафіксовано в зоні дії базової станції за адресою: м. Луцьк, вул. Соборності,18 РАГС, останнє з`єднання о 08.51 год. Після чого, наступні операції з телефоном (терміналом) відбуваються 24.05.2010 о 10.30 год, тобто після здачі його до ломбарду.

Роздруківки трафіків з`єднань абонентського номеру оглянуто слідчим, згідно протоколу огляду від 17.10.2020 та додаток до протоколу - цифровий носій, де зафіксована вищевказана інформація, були предметом безпосереднього дослідження в ході судового розгляду.

Зазначене вище аналогічно підтверджується дослідженими в ході судового розгляду документами: протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 16.10.2020, проведеного на підставі ухвал слідчого судді від 23.09.2020, протоколом огляду від 17.10.2020.

Посилання сторони захисту на те, що даним доказом підтверджується відсутність дзвінків 24.05.2020 о 09.00 год. та, як наслідок те, що ні ОСОБА_4 , ні будь-хто інший не говорив по телефону у вказаний час, не заслуговують на увагу. Так, згідно обвинувального акту часом вчинення кримінального правопорушення зазначено - близько 09.00 год. Слово «близько» при назвах міри, часу, числа вживається для позначення приблизної кількості. Так, з досліджених вище доказів вбачається, що останнє з`єднання на даному терміналі (до 09.00 год) зафіксовано о 08.51 год (що відповідає значенню слова близько 09.00 год), окрім того, зважаючи і на ту обставину, що мобільним телефоном обвинувачений заволодів шляхом обману, тому з саме з цією метою, він міг не здійснювати жодних дзвінків, просто імітувати набір номеру та саму розмову тощо.

З протоколу затримання від 25.09.2020 вбачається, що ОСОБА_4 було затримано на підставі ухвали слідчого судді від 17.09.2020 (оскільки він переховувався від органів досудового розслідування), при цьому, після ознайомлення із підставами затримання, жодних заяв, зауважень від нього не надходило.

Таким чином, судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не вчиняв неправомірних дій щодо потерпілої, а придбав належний їй телефон у незнайомих осіб, оскільки такі його показання є суперечливими (суперечать дослідженим доказам у справі), не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, не підтверджуються жодними доказами, а тому такі показання обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за фактично вчинене ним кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 є послідовними, відповідають обставинам справи та підтверджуються дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, які, відповідно до ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Що ж до кваліфікуючої ознаки - вчинення кримінального правопорушення повторно, що інкримінована обвинуваченому ОСОБА_4 , то зважаючи на вчинення кримінального правопорушення 24.05.2020, а також на те, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2019 його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання 3 роки позбавлення волі з звільненням від відбування призначеного покарання та наданням іспитового строку - 1 рік, тому, зважаючи на фактичне вчинення зазначеного кримінального правопорушення в період іспитового строку, така кваліфікуюча ознака знайшла своє підтвердження у діях обвинуваченого. Одночасно, зважаючи на наявність ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.10.2020, згідно якої ОСОБА_4 звільнений від покарання по закінченню іспитового строку, яка набрала законної сили та не скасована (на момент винесення вироку таке питання навіть не ініційоване прокуратурою), тому суд позбавлений права при призначенні покарання застосувати щодо ОСОБА_4 вимоги ст.71 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66, 67 КК України, суд не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_4 є особою молодого віку, має постійне місце проживання, зі слів - працевлаштований, однак вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним не визнав, а тому, на думку суду, і не розкаявся у вчиненому, завдані збитки потерпілій протягом тривалого часу (з 2020 року) не відшкодував, остання щодо покарання - покладається на розсуд суду, хоча і вчинене ним кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України і відноситься до категорії нетяжкого злочину, однак він раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого корисливого злочину, але відповідно до ухвали Ківерцівського районного суду від 28.10.2020 знятий з обліку (ухвала набрала законної сили та не скасована), тобто не має не знятої та непогашеної судимості, хоча фактично дане кримінальне правопорушення вчинене в період іспитового строку, при застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту неодноразово його порушував, що підтверджено наявними у матеріалах провадження документами, а тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та обирає покарання у межах санкції ч.2 ст.190 КК України (в редакції Закону на час вчинення кримінального правопорушення - від 15.04.2008, відповідно до вимог ст.5 КПК України) у виді позбавлення волі на певний строк.

Слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 в строк відбуття покарання, термін його попереднього ув`язнення з 25.09.2020 (з моменту його затримання) по 03.11.2020 (дата зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України та призначити покарання - 1 (один) рік позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в доход держави 817 (вісімсот сімнадцять) грн 25 (двадцять п`ять) коп. судових витрат у справі за проведення судової товарознавчої експертизи.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 в строк відбуття покарання, термін його попереднього ув`язнення з 25.09.2020 по 03.11.2020, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1