Справа № 362/6248/23
Провадження № 1-кп/362/683/23
ВИРОК

Іменем України

01.11.2023 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000935 від 12.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Нова Збуріївка Голопристанського району Херсонської області, українець, громадянин України, освіта вища, одружений, військовослужбовець військової служби за контрактом, начальник відділення бойового управління командного пункту військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , капітан Збройних Сил України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України,

встановив:

28.04.2023 близько 14:30 год. капітан ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді начальника відділення бойового управління командного пункту військової частини НОМЕР_1 , розуміючи, що в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який триває дотепер, в умовах воєнного стану, будучи військовою службовою особо, являючись за військовим званням для солдата ОСОБА_5 , перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), а саме у розташуванні казарменого приміщення військовослужбовців строкової служби на першому поверсі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на застосування насильства щодо підлеглого військовослужбовця, діючи з прямим умислом, з метою спричинення йому фізичного болю і моральних страждань та демонстрації своєї явної неповаги, будучи невдоволеним тим фактом, що солдат ОСОБА_5 без дозволу командира роти відпочиває у невстановлений розпорядком дня час, застосував фізичне насильство щодо свого підлеглого солдата ОСОБА_5 , а саме: наніс два удари правою ногою лежачому на ліжку солдату ОСОБА_5 в область тулубу в результаті чого останньому було спричинено фізичний біль та моральні страждання.

Цими діями ОСОБА_6 порушив вимоги ст. ст. 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4, Дисциплінарного статуту Збройних сил України. грубо порушуючи порядок проходження військової служби.

ОСОБА_6 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Він повністю погодився з його кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті щодо місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що таке сталося вперше, розуміє, що вчинив неправильно, наступного дня вибачився перед потерпілим у присутності інших осіб, щиро розкаявся і просив суд не карати суворо. Наголосив, що прагне продовжувати виконувати свій обов`язок по захисту Батьківщини.

Показання ОСОБА_6 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_6 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 426-1 КК України, як застосування військовою службовою особою насильства щодо підлеглого, вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_6 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, водночас суд враховує, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря нарколога та/або у лікаря психіатра не перебуває, виключно з позитивними характеристиками за місцем служби відповідно до службової характеристики командира ВЧ НОМЕР_1 від 20.10.2023, є учасником бойових дій відповідно до свідоцтва серія НОМЕР_2 від 12.06.2020, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий,

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому суд враховує вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

При призначенні покарання суд, враховуючи усі фактичні обставини кримінального правопорушення, його ступінь тяжкості, декілька обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також суд бере до уваги особу винного, який у судовому засіданні надав зізнавальні показання, є особою молодого віку, вперше вчинив злочин, в умовах збройної агресії проти України приймає активну участь у її захисті та висловив твердий намір продовжувати сумлінно виконувати службові обов`язки, вчинив це кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин, що встановлено судом, вибачився перед потерпілим і відшкодував заподіяну шкоду, тобто негативні наслідки його злочинних дій усунуто, а тому суд погоджується з позицією прокурора і потерпілого, яка висловлена у судових дебатах, і вважає за доцільне призначити покарання у межах санкції частини 5 статті 426-1 КК України, за якою обвинувачується, а саме у виді позбавлення волі та, із застосуванням ст. 69 КК України, призначити покарання нижче від найнижчої межи, встановленої в санкції цієї статті, та звільнивши його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків.

На думку суду, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При цьому суд враховує роз`яснення, які містяться у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, тощо.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_6 здійснює командир Військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби - командир військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби, контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речовий доказ після набрання вироком законної сили флеш карта SD SP16G, на якому мається файл ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться при матеріалах кримінального провадження, - залишити там же.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1