УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участь прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0003107 від 10.10.2023 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та додані до клопотання матеріали, -

В С Т А Н О В И В :

До Богунського районного суду м. Житомира надійшло клопотання слідчого, в якому слідчий просить накласти арешт на об`єкти нерухомого майна комплекс будівель та споруд АДРЕСА_1 Автодорога Київ-Чоп, 121 км; земельну ділянку, кадастровий номер: :04:000:0331, загальною площею 2,6306 га, яка розташована за межами с.Кмитів, Коростишівського району, Житомирської області із забороною вчинення дій щодо передачі, продажу, дарування, реєстрації, перереєстрації або у будь-який інший спосіб відчуження, або дій, пов`язаних із розпорядженням такими нежитловими приміщеннями, в тому числі суб`єктами державної реєстрації прав власності.

У клопотанні зазначено, що у провадженні СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0003107 від 10.10.2023 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи АТ «Комерційний Індустріальний банк» спільно із службовими особами Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради, шляхом зловживання своїм службовим становищем вчиняють дії, спрямовані на заволодіння нерухомим майном ТОВ «Імпульс Транс».

Зокрема, у провадженні господарського суду Житомирської області перебуває справа за позовом АТ «Комінбанк» до ТОВ «Імпульс-Транс» про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 31.03.2021, укладеним між АТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Імпульс-Транс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі під №300, відповідно до умов якого відповідачем передано в іпотеку: комплекс будівель та споруд № 1, за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н., с. Великі Кошарища, Автодорога Київ-Чоп, 121 км.; комплекс будівель та споруд №2, за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н., с. Великі Кошарища, Автодорога Київ-Чоп, 121 км.; земельну ділянку, кадастровий номер: :04:000:0331, загальною площею 2,6306 га, яка розташована за межами с.Кмитів, Коростишівського району, Житомирської області, в рахунок погашення заборгованості ГТОВ Фірма «Тесей ЛТД» у розмірі 4448020,14 грн., що виникла на підставі договору №43/21 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 31.03.2021, укладеного із АТ «Комерційний Індустріальний Банк».

Позовна заява мотивована тим, що позичальник ГТОВ Фірма «Тесей ЛТД» за договором №43/21 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 31.03.2021 у повному обсязі не виконало грошове зобов`язання перед позивачем у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Однак, ТОВ «Імпульс-Транс» не погоджується із розміром заборгованості за договором №43/21 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 31.03.2021, оскільки існують розбіжності у нарахуванні відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, заборгованості за кредитом та відповідно заборгованість по кредитному зобов`язанні має бути зменшена.

У матеріалах справи міститься вимога банку № 05.4-2723 від 16.08.2022 про дострокове погашення заборгованості у розмірі 4225366,38 грн. за договором № 43/21 в повному обсязі.

Таким чином, банк, направивши вимогу, скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів у порядку ч.2 ст.1050 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Верховний Суд України у постанові від 27.01.2016 (справа № 6-990цс15), у постанові від 04.07.2018 (справа № 310/11534/13-ц), Верховний Суд у постанові від 15.03.2023 (справа № 300/438/18) висловив правову позицію про те, що кредитор, який пред`являє вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінює строк виконання основного зобов`язання.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Аналогічні висновки Великою Палатою Верховного Суду викладено у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12) та від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16-ц).

Отже, банк направив вимогу про дострокове погашення кредиту відповідачу та вказав строк до 16.09.2022 про повне погашення заборгованості, тобто, станом на цю дату настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі.

Відтак, починаючи з 17.09.2022 банк втратив право нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Однак, банк продовжує нараховувати проценти за користування кредитними коштами після втрати права нараховувати проценти за договором № 43/21.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Імпульс-Транс» в межах справи № 906/119/23 ініціював призначення судово-економічної експертизи фінансово-кредитних операцій, суд задоволив клопотання та доручив проведення експертизи Київському НДІСЕ Міністерства юстиції України.

Незважаючи на це, банк направив ще дві вимоги 09.06.2023 та 18.07.2023 про погашення заборгованості, у яких суму боргу збільшено до 4702585,94 грн., що є прямим порушенням ч.2 ст.1050 ЦК України.

Згідно ч.5 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність або спеціальне майнове право на нього за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Тобто, банківська установа, всупереч норм чинного законодавства, штучно збільшує розмір заборгованості, з метою подальшого неповернення коштів перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Більш того, банк, усупереч вимог чинного законодавства, без проведення актуальної оцінки вартості майна, намагається набути право власності на предмет іпотеки, яке у своїй вартості значно перевищує суму боргу.

При зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем слід провести оцінку предмету іпотеки.

Пункт 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень вимагає від іпотекодержателя подачі оцінки майна та вказує, що для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що Порядку подаються:

1) оригінал або засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або оригінал або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або оригінал або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, комунікаційної або інформаційно-комунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, або інші документи, передбачені договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, що підтверджують факт належного виконання іпотекодержателем вимог законодавства щодо направлення вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами, або інші документи, передбачені договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, що підтверджують факт належного виконання іпотекодержателем вимог законодавства щодо направлення вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту).

Вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, незалежно від обраного іпотекодержателем способу її направлення, передбаченого цим підпунктом, повинна бути надіслана не раніше шести місяців до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше 10 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (стаття 3 Закону України «України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»)

Згідно з пунктами 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав») є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 (далі - Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна»), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Так, згідно з приписами пункту 50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, під час якого здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка, визначення бази оцінки та подання замовнику істотних умов для укладення договору на проведення оцінки.

У пункті 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» закріплено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, статтею 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Разом із цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

У той же час, актуальна оцінка вартості майна на основі проведеного фахівцем огляду приміщень не проводилась.

Представники Банку 04.10.2023, не дочекавшись спливу 6-місячного строку з моменту направлення відповідних вимог на адресу майнового поручителя та не провівши оцінку майна, звернувсядо Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради із заявою про перереєстрацію за собою права власності на нерухоме майно, чим вчинив усі залежні від цієї установи дії, спрямовані на протиправне заволодіння майном, чим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст.15, ч.5 ст.191 КК України.

17.10.2023 в якості свідка допитано співвласника ТОВ «Імпульс Транс» ОСОБА_7 , який викладені в заяві про вчинення кримінального правопорушення обставини підтвердив. Вказав про незаконність продовження нарахування банком відсотків за кредитним договором. Пояснив, що 04.10.2023 банк, не дочекавшись спливу 6-місячного строку з моменту направлення відповідних вимог на адресу майнового поручителя та не провівши оцінку майна, звернувся до Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради із заявою про перереєстрацію за собою права власності на нерухоме майно, про що керівнику ТОВ «Імпульс Транс» надійшли повідомлення.

В якості свідка також допитано державного реєстратора ОСОБА_8 , який повідомив, що 04.10.2023 із заявами про державну реєстрацію прав щодо об`єктів нерухомого майна: комплекс будівель та споруд № 1, за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н, с. Великі Кошарища, Автодорога Київ-Чоп, 121 км; комплекс будівель та споруд №2, за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н, с. Великі Кошарища, Автодорога Київ-Чоп, 121 км; земельну ділянку, кадастровий номер: :04:000:0331, загальною площею 2,6306 га, яка розташована за межами с. Кмитів, Коростишівського району, Житомирської області, звернувся представник за довіреністю АТ «Комінбанк» ОСОБА_9 , щодо проведення державної реєстрації права власності на підставі поданих відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015.

Вказані заяви прийняті державним реєстратором та зареєстровані в базі даних про реєстрацію заяв та запитів на виконання його посадових обов`язків, як державного реєстратора, передбачених посадовою інструкцією та вищевказаними НПА. ОСОБА_9 здійснив оплату за державну реєстрацію права власності (адміністративний збір) 270 гривень для реєстрації протягом 5 робочих днів.

05.10.2023 керівник ТОВ «Імпульс Транс» подала заяви щодо заборони вчинення реєстраційних дій відповідно до ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», строк яких закінчився 19.10.2023, і на час подання клопотання слідчим реєстрацію не проведено.

У клопотанні слідчий вказав, що з огляду на викладене, а також те, що об`єкти нерухомості, а саме комплекс будівель та споруд АДРЕСА_1 Автодорога Київ-Чоп, 121 км; земельна ділянка, кадастровий номер: :04:000:0331, загальною площею 2,6306 га, яка розташована за межами с. Кмитів, Коростишівського району, Житомирської області являються предметом можливих протиправних дій (предметом злочинного посягання) у кримінальному провадженні, це майно містить ознаки речового доказу в кримінальному провадженні.

Отже, слідчий просив з метою запобігання подальшого відчуження майна накласти на нього арешт як захід забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження судом враховано практику Європейського суду з прав людини, а саме ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вищезазначеного майна, із забороною вчинення дій щодо передачі, продажу, дарування, реєстрації, перереєстрації або у будь-який інший спосіб відчуження, або дій, пов`язаних із розпорядженням такими нежитловими приміщеннями, в тому числі суб`єктами державної реєстрації прав власності та, враховуючи правову підставу для арешту майна, слідчий суддя вважає, що клопотання обґрунтоване й підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0003107 від 10.10.2023 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на: об`єкти нерухомого майна комплекс будівель та споруд АДРЕСА_1 Автодорога Київ-Чоп, 121 км; земельну ділянку, кадастровий номер: :04:000:0331, загальною площею 2,6306 га, яка розташована за межами с. Кмитів, Коростишівського району, Житомирської області із забороною вчинення дій щодо передачі, продажу, дарування, реєстрації, перереєстрації або у будь-який інший спосіб відчуження, або дій, пов`язаних із розпорядженням такими нежитловими приміщеннями, в тому числі суб`єктами державної реєстрації прав власності.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Богунського

районного суду м. Житомира ОСОБА_10 Перекупка