В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000142 від 01.06.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Герасимівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, 2018 року народження, не працюючого, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан (строк дії воєнного стану в Україні продовжено відповідно до Указу Президента України № 254/2023 від 01.05.2023).

Водночас, 01 червня 2023 року близько 12 год. 00 хв. (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 перебував на зупинці громадського транспорту по вул. Прозорова в смт. Магдалинівка Новомосковського району Дніпропетровської області.

Того ж дня, близько 12 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту, побачив як повз нього на велосипеді марки «Україна» червоного кольору проїхав незнайомий йому раніше ОСОБА_6 , який зупинився та залишив велосипед поблизу магазину молочних продуктів по вул. Прозорова, 44 в смт. Магдалинівка Новомосковського району Дніпропетровської області та зайшов до магазину здійснювати покупки. Достовірно знаючи, що даний велосипед «Україна» належить потерпілому ОСОБА_6 , в цей час та місці, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадання чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

Близько 12 години 00 хвилин (більш точного часу досудовим розслідуванням не надалось можливим встановити) ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи таємно, в умовах воєнного стану з корисливих мотивів, переконавшись, що його дії залишаються таємними для оточуючих, підійшов до велосипеду марки «Україна», який знаходився під стіною магазину, та, сівши на нього, розпочав рух по вул. Прозорова в напрямку вул. Т.Фрунзе, чим своїми діями з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 , спричинив потерпілому ОСОБА_6 , матеріальний збиток на загальну суму 1312 гривень 50 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення по ст. 185 ч. 4 КК України, визнав та суду пояснив, що він 01 червня 2023 року близько 12 год. 00 хв. перебував на зупинці громадського транспорту по вул. Прозорова в смт. Магдалинівка Новомосковського району Дніпропетровської області та побачив чоловіка на велосипеді, який зупинився та залишив велосипед поблизу магазину молочних продуктів по АДРЕСА_2 та зайшов до магазину. Він сів на велосипед та поїхав. У скоєному розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_4 не має, просить призначити покарання на розсуд суду.

Прокурор, захисник та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілого. Тому, суд на підставі ст. 325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без потерпілого.

Крім показань самого обвинуваченого, провина ОСОБА_4 в скоєні описаного кримінального правопорушення підтверджується і іншими перевіреними судом доказами.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000142 від 01.06.2023 року вбачається, що до ВП № 1 надійшло повідомлення ОСОБА_6 про те, що 01.06.2023 року в АДРЕСА_2 не встановлена особа таємно, шляхом вільного доступу, викрала належний йому велосипед «Україна».

Згідно протоколу огляду від 01.06.2023 року в присутності понятих на ділянці місцевості, яка розташована поблизу подвір`я АДРЕСА_3 , де знаходився ОСОБА_4 , було оглянуто велосипед «Україна».

Згідно протоколу огляду місця події від 02.06.2023 року у присутності понятих було оглянуто ділянку місцевості поблизу магазину, який розташований по АДРЕСА_2 .

Згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи № 2871 від 22.06.2023 року ринкова вартість, з урахуванням зносу, бувшого у використанні, який перебував у справному технічному стані, велосипеду марки «Україна», 2012 року виготовлення, станом на 01.06.2023 року становить 1 312 грн. 50 коп.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 18.01.2023 року за участю ОСОБА_4 , останній детально розповів про обставини вчинення ним правопорушення 01.06.2023 року.

Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого.

Практикою Європейського суду з прав людини закріплено позицію, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Визнавши досліджені докази достовірними, належними та допустимими та, оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними та обставинами скоєння кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що інкриміноване ОСОБА_4 обвинувачення знайшло підтвердження під час судового розгляду.

При цьому, суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в повному обсязі, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ст. 185 ч. 4 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, не одружений, має на утриманні малолітнього сина, 2018 року народження, не працює, за місцем проживання не перебуває на обліку в медичних установах, групи інвалідності не має, з місця проживання характеризується позитивно.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно висновку досудової доповіді орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та зазначені вище дані про особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєного правопорушення, обставини які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходе до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Відповідно до ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування з метою встановлення обставин кримінального правопорушення призначалась та проводилась судово товарознавча експертиза № 2871 від 22.06.2023 року вартістю 200 гривень.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованих державних установ у розмірі 200 грн. на користь держави.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: велосипед «Україна», червоного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 ; оптичний диск формату DVD-R, об`ємом 700 Gb, із відеозаписом проведення огляду місця події, в ході якого вилучено майно; оптичний диск формату DVD-R, об`ємом 4,7 Gb, із відеозаписом проведення огляду місця події; оптичний диск формату DVD-R, об`ємом 4,7 Gb, із відеозаписом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_4 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000142, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 1 (одного) року він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судово товарознавчої експертизи № 2871 від 22.06.2023 року у розмірі 200 (двісті) гривень.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази: велосипед «Україна», червоного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 ; оптичний диск формату DVD-R, об`ємом 700 Gb, із відеозаписом проведення огляду місця події, в ході якого вилучено майно; оптичний диск формату DVD-R, об`ємом 4,7 Gb, із відеозаписом проведення огляду місця події; оптичний диск формату DVD-R, об`ємом 4,7 Gb, із відеозаписом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_4 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000142, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1