КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/131/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому апеляційному провадженні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.12.2023 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 19 лютого 2024 року включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України /ЄУН 393/216/22/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: переховуватись від суду, чинити незаконний вплив на свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, одне із яких є особливо тяжким, особу обвинуваченого.

Із судовим рішенням судді не погоджується адвокат підозрюваного ОСОБА_5 , яка в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, цілодобовий домашній арешт.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Висновки суду про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не ґрунтуються на доказах, не є достатньо підтвердженими.

Крім того, порушено розумність строку тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, а у даному кримінальному провадженні його вина не доведена, а пред`явлене обвинувачення не обґрунтоване.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Згідно із ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники судового провадження, будучи належно повідомленими про дату і час судового засідання, не заявляли клопотань про участь в судовому засіданні; участь учасників судового провадження в судовому засіданні не є обов`язковою.

Як вбачається з матеріалів, судом першої інстанції проводиться судове слідство у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 115 КК України (№ 0000104, ЄУНС 393/216/22).

Згідно із пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням дату і час, незаконно придбав у висушеному і подрібненому стані рослини коноплі, для власного вживання, які зберігав на території домоволодіння, зареєстрований та проживає.

Крім того, у невстановлені дату, час, місце, обставини, незаконно придбав і зберігав бойові припаси, без передбаченого дозволу.

Наркотичний засіб та бойові припаси виявлені та вилучені працівниками поліції під час обшуку домоволодіння ОСОБА_6 23.02.2022.

Крім того, 02.02.2022, ОСОБА_6 перебуваючи у гостях своєї матері ОСОБА_7 , під час виниклого конфлікту, на ґрунті виниклих неприязних відносин, реалізуючи виниклий умисел на вбивство останньої, спричинив їй ряд тілесних ушкоджень (не менше 7 травматичних впливів), в тому числі здавлення органів шиї, внаслідок чого розвинулась асфіксія, що стала причиною смерті потерпілої. Після чого ОСОБА_6 викинув тіло ОСОБА_7 з вікна квартири останньої, розташованої на третьому поверсі, імітувавши її самогубство.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які є кримінальним проступком, тяжким та особливо тяжким злочинами.

Загальний строк тримання обвинуваченого під вартою не перевищує меж розумного, тримається під вартою з лютого 2022 року.

Кримінальне провадження налічує декілька епізодів злочинного діяння, розпочато і триває судове слідство.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, відноситься до категорії умисних, особливо тяжких, санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України є тяжким і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України є кримінальним проступком, не передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Наслідки від вчинення найтяжчого кримінального правопорушення тяжкі і невідворотні, посягають на найвищу цінність життя людини.

Посткримінальна поведінка ОСОБА_6 , як те слідує із обвинувачення, може свідчити про те, що останній намагався приховати вчинення кримінального правопорушення: після вчинення злочину ОСОБА_6 зателефонував до ОСОБА_8 (потерпілого у даному кримінальному провадженні), повідомив, що його матір випала з вікна.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, не одружений, без утриманців, є учасником АТО, перебуває на обліку в Управлінні захисту населення, в зв`язку з чим отримує соціальну допомогу, безробітний, рухомого, нерухомого майна у власності не має.

Отже, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 115 КК України, обвинувачення у якому зокрема пред`явлене ОСОБА_6 , вчинене щодо особи похилого віку, матері обвинуваченого, що не стало стримуючим фактором, навіть з урахуванням ступеня споріднення, поваги до віку, статі та неможливості чинити опір.

Обвинувачений ОСОБА_6 характеризований по місцю проживання негативно як особа, що зловживає алкогольними напоями, в зв`язку з чим його поведінка є неадекватною.

Можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

Зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, розуміючи, яка міра покарання загрожуватиме йому у разі визнання винуватим, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочинів, зважаючи також на насильницький характер злочину, може чинити незаконний вплив на потерпілого та свідків з метою зміни ними показань та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Про наявність вказаних ризиків опосередковано свідчить посткримінальна поведінка ОСОБА_6 , що виразилась у намаганні імітувати самогубство своєї матері.

Тобто, обвинувачений чинить спроби ухилитись від кримінальної відповідальності та негативних наслідків для себе внаслідок злочинних діянь.

Наразі більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються наведеним вище.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Доводи захисту з приводу того, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення є необґрунтованим, його вина недоведеною: наразі суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями оцінювати по їх суті, оскільки розпочато судове слідство і питання доведеності вини, правильності кваліфікації дій обвинуваченого можуть оцінюватись тільки місцевим судом у провадженні якого перебуває справа, після дослідження обставин провадження та доказів у їх сукупності.

Відтак, з огляду на зазначене вище, те, що колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.12.2023 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 115 КК України, строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 19 лютого 2024 року включно, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4