ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3227/23 Справа № 237/4526/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Курахове Мар`їнського району Донецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2 ,ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки с. Соснівка Покровського району Донецької області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307, КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 та обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 28 жовтня 2023 року включно. Визначено альтернативну заставу в розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 073 000 гривень.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 небезпідставно обвинувачуються у вчиненні інкримінованих злочинів, санкції яких передбачають довготривале позбавлення волі, що може спонукати останніх до здійснення спроб переховування. Крім того судом взято до уваги, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть продовжити злочинну діяльність або вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначено те, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання покладених на них обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків, або визначити альтернативну заставу у розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим і підлягає скасуванню. Вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є необгрунтованим, а заявлені у ньому ризики є недоведеними, при цьому судом не обгрунтовано неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вказує, що судом не було належним чином прийнято до уваги дані про особу обвинуваченого, наявність в нього міцних соціальних зв`язків, зокрема неповнолітньої дитини.

Крім того зазначає, що ОСОБА_7 визначено непомірний для нього розмір альтернативної застави, який необхідно зменшити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити застосований до неї запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою. Також просить зменшити розмір застави.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є необгрунтованим, а заявлені у ньому ризики є недоведеними, не обгрунтовано судом і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вважає, що не має підтвердження ризик можливого впливу на свідків, оскільки протягом всього часу кримінального провадження таких заяв від останніх не надходило.

Акцентує увагу на тому, що вона перебуває під вартою 27 місяців, що є надмірним. Протягом даного строку судові засідання проводяться з великим перервами, стороною обвинувачення не вчиняється ніяких дій для оперативного розгляду справи.

Акцентує увагу на тому, що їй визначено непомірний розмір застави, оскільки вона не має у власності майна, є розлученою, а її батьки пенсіонери.

Сторони кримінального провадження, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились. Враховуючи, що участь останніх в апеляційному розгляді є не обов`язковою, беручи до уваги, що заяв чи клопотань щодо їх особистої участі в апеляційному розгляді вони не заявляли, колегія суддів вважає за можливе з метою дотримання розумних строків розгляду справи, на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, проводити судовий розгляд без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що останні не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

?нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000579 від 20.07.2020 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, та ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307, КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека обвинувачених не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, оскільки воно підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого правопорушення, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останніх існує небезпідставне обвинувачення у скоєні низки кримінальних правопорушень, серед яких тяжкі та особливо тяжкі злочини, за вчинення яких передбачене покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати цих обвинувачених до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинувачених від суду, колегія суддів приходить до висновку, що існує достатньо висока ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій.

Про особливу вагомість встановлених ризиків свідчить і те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 небезпідставно обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті наркотичних засобів, вчинених повторно та організованою групою, а також у використанні коштів, здобутих від незаконного обігу наркотичних засобів, з метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, що у свою чергу дозволяє грунтовно припускати сталість протиправної поведінки цих обвинувачених і можливість продовження вчинення ними аналогічних злочинів.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цих обвинувачених ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими.

Доводи захисника ОСОБА_6 щодо того, що судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у виді триманні під вартою не було належним чином враховано особу обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки судом було враховано всі відомості, що характеризують ОСОБА_7 , у сукупності. Одночасно належить зазначити, що є підстави грунтовно припускати, що наявність у останнього на утриманні неповнолітньої дитини не слугувала вагомим фактором у стриманні його від вчинення інкримінованих дій.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_5 про надмірну тривалість судового провадження та утримання її під вартою, колегія суддів зазначає, що вказані відомості, з урахуванням вищенаведених обставин, які виправдовують подальше тримання цієї обвинуваченої під вартою, самі по собі не можуть вважатися достатньою підставою для застосування до останньої менш обтяжливого запобіжного заходу, втім вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового провадження та якнайшвидшого вирішення обвинувачення по суті.

Що стосується доводів апеляційних скарг про надмірність визначених обвинуваченим розмірів застави, то слід зазначити, що при вирішенні даного питання судом першої інстанції у відповідності до ст. 182 КПК України було визначено розмір застави, який виходить за межі встановленого максимуму, з урахування тяжкості вчинених злочинів, встановлених ризиків та фактичних обставин інкримінованих кримінальних правопорушень, які полягають зокрема у тому, що обвинувачені на протязі тривалого часу здійснювали у складі групи осіб, за попередньою змовою, незаконне виробництво та збут наркотичних засобів та психотропних речовин, отримували від цього значні грошові надходження та використовували здобуті кошти для продовження незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, зокрема обвинуваченим інкриміноване надходження на банківські картки ОСОБА_10 та наступне зняття готівкою 1.125.178 грн. та 140.050 грн.

З огляду на викладене колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вважає, що альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у визначеному розмірі зможе стримати обвинувачених від реалізації ризиків з числа встановлених ст. 177 КПК України, а підстав для її зменшення не вбачає.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України та ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2