Справа № 686/1525/24
Провадження № 1-кс/686/659/24
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_4 погодженого з прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_5 про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Малий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого у кримінальному провадженні № 0000244 від 17.08.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2024 року слідчий Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням, погодженим з прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_5 про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 26.05.1985 № 0000244 від 17.08.2023 року у кримінальному провадженні за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

В обґрунтування даного клопотання слідчим зазначено, що Молодший сержант ОСОБА_6 , підозрюється в тому, що він, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), на посаді командира відділення командира установки відділення, розмінування взводу розмінування роти розгородження військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, маючи на меті тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування 10.07.2023 року близько 08:00 год., самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 , перебував поза межами військової частини, а саме за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував, припинивши тим самим виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України до 20.10.2023.

14 листопада 2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Водночас, будучи належним чином повідомленим про явку на виклик до органу досудового розслідування не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. На даний час дійсне місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 не відоме. 29грудня 2023 ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України підтверджується зібраними доказами, а саме: матеріалами службового розслідування, проведеного у в/ч за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_6 , протоколами допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При визначенні обґрунтованості підозри необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, а саме в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства», у яких Європейський суд з прав людини зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Від сукупності обставин справи залежить, що саме можна вважати обґрунтованою підозрою.

Крім цього, розглядаючи скаргу у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини підкреслив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішується питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею кримінального правопорушення є достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

За таких обставин ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Зважаючи на вищенаведене, усвідомлюючи можливу міру і строк покарання за скоєне, задля уникнення від кримінальної відповідальності, можна дійти висновку, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та/або суду.

Зазначені обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 та є достатні підстави вважати, що підозрюваний має намір переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також, що він, одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинив дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у ст. 177 КПК України.

Так, під час досудового розслідування встановлені обставини, які прямо вказують на вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за якими останньому повідомлено обґрунтовану підозру.

З врахуванням того, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5до 10 років, продовжує злочинну діяльність, уникаючи притягнення до кримінальної відповідальності, переховується від органів досудового розслідування та суду, тому слід прийти до висновку про неможливість запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, що унеможливлює його участь в розгляді слідчим суддею клопотання про обрання останньому запобіжного заходу, через що його необхідно затримати та доставити до суду для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 та може призвести до його подальшого переховування від органів слідства та суду, а також скоєння іншого кримінального правопорушення. А тому тримання ОСОБА_6 під вартою є єдиним, виключним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного на час досудового слідства та судового розгляду справи.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Разом з цим, тяжкість підозри може бути достатньою причиною разом з іншими для тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України»).

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також слід зазначити, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик переховування цієї особи від правосуддя.

До того ж, у рішенні по справі «W проти Швейцарії», Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи, а саме: характер, обставини і тяжкість кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Зважаючи на встановленні ризики, тяжкість кримінального правопорушення та характеристику особи підозрюваного, сторона обвинувачення 08.01.2024звернулася до суду із клопотанням про обрання міри запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, перебуває у розшуку, що підтверджується постановою від 29.12.2023 року, тому вбачається наявність сукупності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що останній буде продовжувати переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню, продовжувати вчинення кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в зв`язку чим клопотання слідчого, яке є обґрунтованим, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.188, 189, 190 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Малий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала діє по 16.01.2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя