Справа № 562/2056/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2023 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3

представника служби пробації ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів подання фахівця І категорії Рівненського районного відділу № 2 філії Державної установи "Центр пробації" у Рівненській області ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Здолбунів, Рівненської області, військовослужбовця, з повною загальною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , від відбування покарання у зв`язку із закінченням сторків давності виконання судового рішення, -

встановив:

Фахівець І категорії Рівненського районного відділу № 2 філії Державної установи "Центр пробації" у Рівненській області ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання у виді 200 годин громадських робіт у зв`язку із закінченням строків давності виконання судового рішення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подання.

Фахівець І категорії Рівненського районного відділу № 2 філії Державної установи "Центр пробації" у Рівненській області ОСОБА_4 в судовому засіданні подання підтримав.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строки два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Громадські роботи, відповідно ст.56 КК України, є менш суворим видом покарання ніж обмеження волі.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст.80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Указані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Встановлено, що вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16.07.2021 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

З матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_5 за час перебування на обліку органу пробації до кримінально відповідальності не притягався.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях засудженого ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з такого.

Ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт, відповідно до ч.2 ст.389 КК України, є кримінальним правопорушенням.

Отже, особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку.

Матеріали провадження не містять відомостей щодо притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особою такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного йому за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

Наявність лише факту невиконання засудженим громадських робіт сам по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ № 5-324кс15 від 24.12.2015.

У справі «Грабчук проти України» Європейський Суд зазначає, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону».

Отже, в матеріалах провадження немає даних про ухилення засудженим ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак, немає підстав для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України. Висновки суду з приводу ухилення особи від відбування призначеного покарання не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи обставини справи, що факт ухилення від виконання вироку суду не доведено, нового злочину не вчинено, суд вважає, що строки виконання вироку, визначені статтею 80 КК України, закінчились, а тому наявні обставини для звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності виконання рішення суду.

Керуючись ст.80 КК України, ст.ст.372, 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

Подання - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Здолбунів, Рівненської області, військовослужбовця, з повною загальною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , від відбування покарання, у виді 200 годин громадських робіт, у зв`язку із закінченням строків давності виконання судового рішення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя