Справа № 711/7146/23
Номер провадження 1-кп/711/215/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002705 від 19.08.2023, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Черкаси, Черкаської області, громадянина України, українця, неодруженого, військовослужбовця призваного на військову службу за мобілізацією, номер обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, депутатом, учасником бойових дій не являється, не є особою з інвалідністю, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 05.11.2020 Подільським районним судом м.Києва за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт;

- 07.12.2020 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Подільського районного суду м.Києва від 05.11.2020, більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 1 рік. Вирок набрав законної сили 08.01.2021;

- 06.10.2021 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку, в порядку ч.1 ст.78 КК України не звільнявся,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», будучи особою, що має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисних кримінальних правопорушень, в тому числі, крадіжки, 19.08.2023 з 00 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., перебуваючи навпроти житлового будинку № 350 по вул. Гоголя в м. Черкаси, з метою таємного викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно та з корисливих мотивів, в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, який в подальшому продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України № 2119-IX від 15.03.2022, Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України № 2212-IX від 21.04.2022, Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженим Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022, Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженим Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022, Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженим Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022, Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України № 2915-ІХ від 07.02.2023, Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023, затвердженим Законом України № 3057-ІХ від 02.05.2023, Указом Президента України №451/2023 від 26.07.2023, затвердженим Законом України № 3275-IX від 27.07.2023 побачивши контейнер пластиковий для збору твердих побутових відходів, об`ємом 1100 літрів (1,1 м. куб.) чорного кольору, інвентарний номер 11216336, ринкова вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/124-23/10651-ТВ від 14.09.2023 становить 7295 грн. 00 коп., що на праві власності належить Комунальному підприємству «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради, з метою особистого збагачення за рахунок чужої власності, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав вказаний контейнер, після чого пішов за місцем свого проживання, де розпорядився вказаним майном на власний розсуд, чим спричинив КП «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради матеріальну шкоду на суму 7295 грн. 00 коп.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що 19.08.2023 з 00 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., він знаходився навпроти житлового будинку № 350 по вул. Гоголя в м. Черкаси, побачивши пластиковий контейнер для сміття та впевнившись, що за ним не спостерігають, викрав контейнер. В подальшому контейнер був повернутий.

Просив врахувати, що під час досудового розслідування він усвідомив та повністю визнав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. Контейнер повернуто потерпілому, збитків не заподіяно. Просить вибачення за вчинений злочин. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати, надавши шанс на виправлення.

Представник потерпілого КП «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради, ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що контейнер пластиковий для збору твердих побутових відходів повернуто, претензій до обвинуваченого не має. Просив призначити покарання на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, представника потерпілого, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, у суду не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів, даний про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за 2023 рік суду не надано, згідно довідки-характеристики, характеризується посередньо, військовослужбовець, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, не є особою з інвалідністю, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра м. Черкаси не одержує, характеристики за місцем проживання суду не надано, завданий потерпілому збиток відшкодований, шляхом повернення майна, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Про цю обставину, на думку суду, свідчать показання ОСОБА_5 , які не спростовані стороною обвинувачення, зокрема, що він визнав вину, щиро покаявся у вчиненні злочину та активно сприяв розкриттю злочину, також згідно пояснень представника потерпілого спричинена матеріальна шкода відшкодована, шляхом повернення майна, та просив призначити покарання на розсуд суду не наполягаючи на суворому покаранні.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Також суд враховує, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, вибачався за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, матеріальна шкода відшкодована, шляхом повернення майна, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Як зазначено у обвинувальному акті, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 , є рецидив злочину.

Як вбачається з довідки про судимості (а.п. 30), ОСОБА_5 був засуджений 05.11.2020 Подільським районним судом м.Києва за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт. В подальшому 07.12.2020 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Подільського районного суду м.Києва від 05.11.2020, більш суворим, визначено остаточне у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 1 рік. Вирок набрав законної сили 08.01.2021. Також засуджений 06.10.2021 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку, в порядку ч.1 ст.78 КК України не звільнявся.

В ч.4 ст. 67 КК вказано, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 цього ж Кодексу як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, згідно ст.ст. 89, 90 КК, вказані судимості на час постановлення вироку не погашені.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, який відноситься до умисних злочинів і по відношенню до злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст. 185 цього ж Кодексу утворюють повторність злочинів.

Отже у разі якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 цього ж Кодексу як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.

Таким чином, в обвинувальному акті безпідставно визначена обставина, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 - рецидив злочинів.

Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується за злочин, який передбачений іншої частиною однієї і тієї ж статті КК, то визнання рецидиву злочину як обтяжуючу обставину застосовувати безпідставно.

Таким чином обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 , будучи особою раніше судимою за вчинення умисних, корисливих злочинів, не зробив належних висновків та продовжив злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попередніми вироками.

Підстав для застосування ст.75, ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Згідно правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.06.2020р. ( справа № 766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Як встановлено ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Аналогічна позиція викладена у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 справа № 511/37/16-к, постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 справа № 310/3080/16-к, постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 128/5484/13-к.

Судом також врахована практика Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладена у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 443/806/19, про те, що «Попередній вирок» у відповідності до вимог ч. 1 ст. 71 КК України є вирок або вироки, покарання за якими повністю не відбуте особою на час вчинення одного чи декількох нових кримінальних правопорушень. У випадку, якщо особа вчинила кримінальне правопорушення, яким їй призначається покарання у виді позбавлення волі, до постановлення двох вироків по інших справах, кожен із яких виконується самостійно, зокрема, по одному із яких призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, а інший вирок виконується самостійно у зв`язку з призначенням покарання у виді позбавлення волі, але зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то при призначенні покарання вимоги ч. 4 ст. 70 КК України застосовуються тільки до вироку, яким особу засуджено до позбавлення волі, яке належить відбувати реально. Якщо особа вчинила принаймні одне кримінальне правопорушення після постановлення двох попередніх вироків, які виконуються самостійно, і останнім (третім) вироком особі призначається покарання, яке належить відбувати реально, припиняється окреме виконання обох попередніх вироків. Правовою підставою такого припинення щодо першого вироку є положення ч. 3 ст. 78 та ст. 71 КК України, а правовою підставою припинення виконання другого вироку положення ст.71 КК України. Остаточне покарання в такому випадку особі призначається на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням покарань, призначених за всіма (трьома) вироками.

Оскільки ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення до відбуття покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 07.12.2020 та вироком Солом`янського районного суду м.Київа від 06.10.2021, суд вважає за необхідне призначити йому покарання за правилами ст. 71 КК України.

При цьому суд враховує правову позицію викладену у п. 10 абз. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якої, виходячи з положень частини 2 статті 75 КК України, а також змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України, про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання є неприпустимим, а тому відсутні підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, які визначено процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Частиною 6 цієї статті передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

У даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді щодо обвинуваченого ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який на час постановлення вироку закінчився. Враховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про продовження обраного запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходили, а тому підстав передбачених ст.ст.177, 178 КПК України для продовження обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.08.2023 накладений арешт на:

- мобільний телефон синього кольору марки «TEHNOPOW 4», IMEI 1: НОМЕР_2 IMEI 2: НОМЕР_3 з сім-картами: НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , який поміщено до сейф-пакету № WAR0026265; - мобільний телефон синього кольору марки «TEHNOPOW 6», IMEI 1: НОМЕР_6 IMEI 2: НОМЕР_7 з сім-картами: НОМЕР_8 та НОМЕР_9 , який поміщено до сейф-пакету № WAR0026264, які належать обвинуваченому ОСОБА_5 , та які постановою слідчого Слідчого відділу ОСОБА_6 від 20 серпня 2023 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002705, та переданий на зберігання до камери схову речових доказів слідчого відділу Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області;

- автомобіль жовтого кольору марки «Opel» модель «MOVANO 2,5 CDTD», державний номерний знак НОМЕР_10 , вилучений в ході проведення з письмового дозволу, в межах кримінального провадження № 0002705 від 19 серпня 2023 року, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 є ОСОБА_7 ;

- сміттєвий контейнер чорного кольору з інвентарним номером 11216336, який постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002705.

Із змісту ухвали встановлено, що цей захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів. Мета вказаного заходу досягнута, арешт з метою забезпечення цивільного позову не накладався і таке клопотання до суду не надходило, тому є всі підстави для скасування арешту на майно.

Цивільний позов у встановленому законом порядку в даному кримінальному провадженні представником потерпілого не заявлений, що не позбавляє права останнього відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує на підставі ст.100 КПК України. Долю процесуальних витрат, суд вирішує на підставі ст.ст.118-124 КПК України, які підлягають стягненню з обвинуваченого у дохід держави, оскільки витрачені на доведення його вини.

Керуючись ст.ст.7, 100, 124, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України за сукупністю вироків, із застосуванням правил часткового складання призначених покарань, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попередніми вироками, а саме: за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 07.12.2020 та за вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 06.10.2021, та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня набрання вироком законної сили та фактичного затримання.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.08.2023 на:

- мобільний телефон синього кольору марки «TEHNOPOW 4», IMEI 1: НОМЕР_2 IMEI 2: НОМЕР_3 з сім-картами: НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , який поміщено до сейф-пакету № WAR0026265; - мобільний телефон синього кольору марки «TEHNOPOW 6», IMEI 1: НОМЕР_6 IMEI 2: НОМЕР_7 з сім-картами: НОМЕР_8 та НОМЕР_9 , який поміщено до сейф-пакету № WAR0026264, які належать обвинуваченому ОСОБА_5 , та які постановою слідчого Слідчого відділу ОСОБА_6 від 20 серпня 2023 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002705, та переданий на зберігання до камери схову речових доказів слідчого відділу Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області;

- автомобіль жовтого кольору марки «Opel» модель «MOVANO 2,5 CDTD», державний номерний знак НОМЕР_10 , вилучений в ході проведення з письмового дозволу, в межах кримінального провадження № 0002705 від 19 серпня 2023 року, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 є ОСОБА_7 ;

- сміттєвий контейнер чорного кольору з інвентарним номером 11216336, який постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002705.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- контейнер пластиковий для збору твердих побутових відходів, об`ємом 1100 літрів (1,1 м. куб.) чорного кольору, інвентарний номер 11216336, який переданий на відповідальне зберігання представнику потерпілого, залишити у власника;

- мобільний телефон синього кольору марки TEHNO POW 4, IMEI 1: НОМЕР_2 IMEI 2: НОМЕР_3 з сім-картами з номерами мобільних телефонів: НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , який поміщено до сейф-пакету № WAR 0026265, а також мобільний телефон синього кольору марки TEHNO POW 6, IMEI 1: НОМЕР_6 IMEI 2: НОМЕР_7 з сім-картами з номерами мобільних телефонів: НОМЕР_8 та НОМЕР_9 , який поміщено до сейф-пакету № WAR 0026264, які передано на збереження до камери схову при Черкаському РУП ГУНП в Черкаській області, повернути власнику ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням експертизи № СЕ-19/124-23/10651-ТВ від 14.09.2023, яка згідно довідки складає 478 грн 00 коп., в дохід держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав з аперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_8