Провадження №1-кп/712/875/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м.Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000240 від 18.05.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лубни, Полтавської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, немаючого на утриманні дітей, водія військової частини НОМЕР_1 , солдата, військовослужбовця призваного за мобілізацією, що перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08.03.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації, після чого останній проходив її в різних підрозділах Збройних Сил України.

Згідно наказу командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №26 від 04.05.2022 солдата ОСОБА_4 було зараховано в розпорядження командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України, та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №115 від 28.07.2022 зараховано до списків особового складу військової частин НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992, з 08.03.2022 солдат ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і у подальшому почав проходити військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

16.12.2022 солдат ОСОБА_4 вибув, згідно виданого направлення №3060 від 14.12.2022, на стаціонарне обстеження та лікування у КНД «Київська міська клінічна лікарня №1» м. Київ, та для проходження військово-лікарської комісії.

У період з 16.12.2022 по 02.01.2023 солдат ОСОБА_4 проходив військово-лікарську комісію у військовому шпиталі АДРЕСА_3 (військова частина НОМЕР_3 ).

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 02.01.2023 о 08 год. 30 хв. не з`явився вчасно без поважних причин на службу з лікування в умовах воєнного стану до військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_4 , та проводив час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_2 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 15.05.2023 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та повідомив про вчинений злочин.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні ОСОБА_4 вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав в повному обсязі та пояснив, що ним дійсно за обставин, зазначених у обвинувальному акті, було скоєно кримінальне правопорушення. ОСОБА_4 показав, що після проходження військово-лікарської комісії, 02.01.2023 він не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , та залишився за місце свого проживання (АДРЕСА_2 ), де проводив час на власний розсуд. 15.05.2023 він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та повідомив про вчинений злочин. ОСОБА_4 зазначив, що він розкаюється у вчиненому, та просить суворо не карати. Крім того, обвинувачений показав, що 17.04.2022 він отримав поранення (мінно-вибухові травми) під час захисту Батьківщини на Сході України. Через перенесені травми, нині його ліва рука не працює. Згідно довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 20.07.2023, ОСОБА_4 визнаний обмежено придатним до військової служби, тобто є придатним до служби в частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, навчальних закладах.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції. В порядку ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 . Суд роз`яснив учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вивчивши обвинувальний акт та додані матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, а саме: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується положеннями ст.ст.65-67 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєний злочин, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем служби характеризується посередньо, одружений, не має на утриманні дітей.

Згідно довідки КНП «Смілянська міська лікарня» Смілянської міської ради від 27.07.2023 №01-20/416, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні 18.01.2023.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 20.07.2023, ОСОБА_4 визнаний обмежено придатним до військової служби, з діагнозом: наслідки мінно-вибухової травми (17.04.2022), інше; травма, поранення так, пов`язані із захистом Батьківщини. ОСОБА_4 є придатним до служби в частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, навчальних закладах.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини п`ятої статті 407 КК України, та застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При цьому, суд врахував, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, 02.01.2023.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України (в редакції чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд враховує, що Законом України від 13.12.2022 №2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023, внесено зміни до ч.1 ст.75 КК України, а саме: перелік кримінальних правопорушень, за якими виключається можливість застосування положень ст.75 (звільнення від відбування покарання з випробуванням), доповнено кримінальними правопорушеннями, передбаченими статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Відповідно до ч.2 ст. 4, ч.2 ст.5 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Суд вважає, що призначене покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Майнова шкода кримінальним правопорушенням не завдана.

Цивільний позов по кримінальному провадженню заявлено не було.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався та підстави його визначення на цьому етапі відсутні.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 368-370, 374, 394 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1