печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою ОСОБА_3 щодо визнання незаконними та протиправними дії старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , визнання незаконною та протиправною постанову про відмову у задоволенні клопотання від 26.05.2022 року, зобов`язання слідчого повернути майно у кримінальному провадженні № 0000897 від 03.11.2022, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2023 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 щодо визнання незаконними та протиправними дії старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , визнання незаконною та протиправною постанову про відмову у задоволенні клопотання від 26.05.2022 року, зобов`язання слідчого повернути майно у кримінальному провадженні № 0000897 від 03.11.2022.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва про тимчасовий доступ до речей та документів у ОСОБА_3 було вилучено документи, які, на думку останнього, були вилученні без законних підстав, з врахуванням того, що скаржник є адвокатом.

Відтак, адвокат вважає, що вилучені документи мають статус тимчасово вилучених, у відповідності до ч. 2 ст. 168 КПК України.

Таким чином, 23.05.20223 ОСОБА_3 звернувся до слідчого з клопотанням про негайне повернення вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000897 від 03.11.2022.

Разом з цим, постановою від 26.05.2023 Заступником начальника другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 було відмовлено в задоволенні клопотання, яку ОСОБА_3 вважає необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню.

З врахуванням зазначеного, та зі спливом часу, вилучене майно, на думку ОСОБА_3 , має бути повернути законному власнику.

Адвокат в судове засідання направив заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги підтримав.

Прокурор/слідчий у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином.

Разом з цим, прокурором направлено лист в якому зазначено, що 16.05.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2023 у справі № 757/18139/23-к вилучено належні ОСОБА_3 документи, а саме: оригінал договору (поворотної фінансової допомоги) від 16.02.2022 та оригінал акту надання грошових коштів (розписки) від 16.02.2022 про що складено відповідний протокол.

Прокурор звернула увагу, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2023 у справі № 757/18139/23-к надано дозвіл на проведення тимчасового доступу до речей і документів, що являється заходом забезпечення кримінального провадження та не відноситься до випадків, визначених п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Також, прокурор звернула увагу, що вказана скарга не містить зобов`язань про проведення процесуальних дій у певний строк та здійснення слідчих (розшукових) дій і негласних слідчих (розшукових) дій та виходить за межі переліку рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, визначеного ст. 303 КПК України

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000897 від 03.11.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 368, ст. 368-5, ч. З ст. 212, ч. З ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України.

16.05.2023, на підставі ухвали слідчого судді Печерськош районного суду м. Києва від 05.05.2023 у справі № 757/18139/23-к, вилучено належні ОСОБА_3 документи, а саме: оригінал договору (поворотної фінансової допомоги) від 16.02.2022 та оригінал акту надання грошових коштів (розписки) від 16.02.2022 про що складено відповідний протокол.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Так, згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

У судовому засіданні встановлено, що дозвіл про вилучення речей та документів надавався ухвалою слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів, який надавався на підставі ст. 163 КПК України.

Відтак, вилучені документи, не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу, так як дозвіл на вилучення документів, які просить повернути ОСОБА_3 , дозвіл на вилучення яких прямо надався слідчим суддею в рамках тимчасового доступу.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даної скарги за наданими матеріали встановлено, що вилучення вказаних документів, обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права, так як дані документи не вилучались в ході проведення обшуку, тому не можуть підпадає під критерії 236 КПК України.

Щодо постанови про відмову у задоволенні клопотання про повернення вилученого майна від 26.05.2022 (2023), слідчий суддя вбачає, що підставою для відмови у задоволенні клопотання є те, що вилучено документи на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів.

Окрім цього, зазначено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2023 у справі № 757/18139/23-к надано дозвіл на проведення тимчасового доступу до речей і документів, що являється заходом забезпечення кримінального провадження та не відноситься до випадків, визначених п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Як визначено у ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та показаннями та збирання належних доказів у кримінальному провадженні, док оскарження постанови.

Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Також, слідчий суддя приймає до уваги, що у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

За встановлених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора, які викладені в постанові та вважає, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч.2. ст. 9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, так як постанова містить зміст обставин, які є підставами для її прийняття, мотиви прийняття, їх обґрунтування.

Щодо вимоги визнати дій протиправними та незаконними, слідчий суддя вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки така вимога не може бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 6 цього Кодексу.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 щодо визнання незаконними та протиправними дії старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , визнання незаконною та протиправною постанову про відмову у задоволенні клопотання від 26.05.2022 року, зобов`язання слідчого повернути майно у кримінальному провадженні № 0000897 від 03.11.2022- залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1