УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , розглянувши в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000036 від 12.07.2023,

ВСТАНОВИЛА:

11 вересня 2023 року старший слідчий СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна, яке було вилучено 15.02.2023 під час проведення обшуку в приміщенні житлової квартири, по місцю проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 79200 доларів США та 6600 євро, які упаковано до спецпакету №NPU1106381 з пояснювальними написами.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000360 від 12.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

15.02.2023 за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 проведено обшук під час якого крім іншого вилученого грошові кошти в сумі 79200 доларів США та 6600 євро, які упаковано до спецпакету №NPU1106381 з пояснювальними написами.

Прокурор вказує, що 17.02.2023 до Шевченківського районного суду міста Києва було направлено клопотання про накладення арешту на вилучене майно, а саме грошові кошти 79200 доларів США та 6600 євро, однак 02.03.2023 слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва винесла ухвалу, в якій відмовила в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на вказані грошові кошти.

16.05.2023 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду винесла ухвалу згідно з якою в накладенні арешту на грошові кошти 79200 доларів США та 6600 євро відмовлено.

04.09.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК України.

Після повідомлення про підозру старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 направлено клопотання про накладення арешту на грошові кошти з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

08.09.2023 слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_8 розглянувши клопотання повернула клопотання із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення недоліків.

На підставі вище викладеного слідчий просить накласти арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, із тимчасовим позбавленням права користування, розпоряджання та відчуження на грошові кошти, які було вилучено 15.02.2023 під час проведення обшуку в приміщенні житлової квартири, по місцю проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 79200 доларів США та 6600 євро, які упаковано до спецпакету №NPU1106381 з пояснювальними написами.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив задовольнити клопотання з мотивів, викладених у клопотанні. Вказував, що до слідчого судді із даним клопотанням звернувся у зв`язку із повідомленням ОСОБА_5 про підозру, з метою забезпечення можливої конфіскації майна. На уточнююче запитання, пояснив, що після отримання ухвали про усунення недоліків передав таку ухвалу слідчому, однак той пояснив, що вказане рішення було пов`язане з технічними питаннями.

Представник власника майна, адвокат ОСОБА_4 , надав суду письмові заперечення на клопотання прокурора. Зазначав, вказані гроші належать сину підозрюваної, і саме з цієї підстави, слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва, та колегією суддів Київського апеляційного суду, раніше вже було відмовлено в накладені арешту на таке майно. Надав документи на обгрунтування доводів, щодо законного походження вказаних грошових коштів та їх належність синові підозрюваної.

Підозрювана ОСОБА_5 підтримала думку адвоката, та наголошувала на тому, що під час обшуку вона відразу надала слідчому доступ до сейфу та пояснила, що всередині знаходяться гроші, що належать її сину та чоловікові.

Вивчивши клопотання про арешт майна, додані до нього копії матеріалів кримінального провадження та долучені матеріали в ході судового розгляду, заслухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя вважає, що воно не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою зокрема забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, слідчий у клопотанні просить накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 15.02.2023 за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

Доказів на підтвердження того, що вилучене слідчим майно входить до переліку майна, дозвіл на вилучення якого надано ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку стороною обвинувачення слідчому судді надано не було, більш того, у своєму клопотанні слідчий взагалі не вказував, що вважає дане майно таким, що не є тимчасово вилученим. Отже таке майно має статус тимчасово вилученого майна, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що на вилучення такого майна надавався дозвіл слідчим суддею при наданні дозволу на проведення обшуку.

Разом з тим, за вимогами ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

В той же час із клопотанням про арешт тимчасово вилученого 15.02.2023 за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , прокурор звернувся лише 05 вересня 2023 року, тобто із значним пропуском строку.

При цьому, жодних підстав для поновлення строку для звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, слідчим не вказано. Більш того, саме з цих підстав, 08.09.2023 року ухвалою слідчого судді дане клопотання було повернуто для усунення недоліків, однак стороною обвинувачення було проігноровано такі вимоги слідчого судді.

Тобто сторона обвинувачення звернулась з відповідним клопотання про арешт тимчасово вилученого майна більш ніж через півроку після спливу граничного строку, встановленого чинним кримінальним процесуальним законом.

Разом з тим, слідчим у клопотанні не наведено, а також не було долучено до клопотання, а прокурором не надано слідчому судді у судовому засіданні доказів наявності виключних обставин, які дозволили б прийти до висновку про наявність поважних причин для пропуску процесуального строку на звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Так, стаття 22 КПК України визначає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, предмет клопотання про арешт майна повинен враховувати положення ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, за яким, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону та навести достатні підстави для обмеження такого права.

Так представник власника майна стверджував, що вказані грошові кошти належать сину підозрюваної, та здобуті ним у законний спосіб, на підтвердження чого адвокатом надано відповідні докази. В той же час, присутній у судовому засіданні прокурор жодним чином не спростував вищевказані твердження представника власника майна та підозрюваної.

За таких умов, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не доведено належність вилученого майна підозрюваної, що тягне наслідок у вигляді недоведеності, як можливості конфіскації такого майна у разі ухвалення обвинувального вироку у кримінальному провадженні, так і права слідчого взагалі звертатись до слідчого судді із таким клопотанням, з огляду на те, що з клопотанням про арешт майна, яке належить третім особам, відповідно до положень ст. 64-2 КПК України, має право звертатись виключно прокурор.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Таким чином, вказані обставини не дають законних підстав для задоволення клопотання слідчого, оскільки стороною обвинувачення, всупереч вимогам ст. 132 КПК України не доведено, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, більш того, останнім пропущено строк для звернення з таким клопотанням, визначений ч. 5 ст. 171 КПК України, з урахуванням положень ч.3 ст. 172 КПК України, і не доведено, що таку процесуальну дію неможливо було вчинити у визначений законом строк.

З огляду на наведене, слід відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 236, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000036 від 12.07.2023 залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголосити 18 вересня 2023 року о 10 год 20 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1