ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3773/23 Справа № 233/1408/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000866 від 28 жовтня 2022 року, за апеляційною скаргою прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, із середньо-технічною освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_10 , 2022 року народження, військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , солдат, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керуванням транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на три роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_8 ; стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави відшкодування витрат на залучення експертів у розмірі 1132,68 гривень та проведення експертизи у розмірі 2265,36 гривень; вирішено питання про арешт майна, речові докази та судові витрати, -

в с т а н о в и л а :

вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він близько 15.00 год. 27 жовтня 2022 року, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем «М 21412», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 гр-ці ОСОБА_12 та перебуває в його користуванні, спільно з ОСОБА_13 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні даного автомобіля, та ОСОБА_14 , який знаходився на задньому сидінні зазначеного автомобіля, рухались по проїжджій частині автодороги сполученням регіональний ландшафтний парк «Клебан-Бик» - автодорога «Н-20» у напрямку вказаної автодороги, та, поблизу елеватору «Константа-Агро», розташованого по вул. Докучаева у сел. Бересток Іллінівської ОТГ Краматорського району Донецької області, в порушення вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1- 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 10.1 та п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, проявляючи кримінально-протиправну недбалість, діючи необережно, недостатньо оцінивши дорожню обстановку, маючи об`єктивну можливість в умовах необмеженої видимості спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, не обрав безпечну швидкість руху керованого автомобіля, втратив контроль в управлінні автомобілем, допустив виїзд за межі проїжджої частини дороги вліво, де здійснив наїзд на перешкоду - бетонний блок, який знаходився на лівому узбіччі автодороги по ходу руху автомобіля, внаслідок чого пасажир автомобіля «М 21412», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_14 отримав наступні тілесні ушкодження: багатоуламковий перелом кісток основи та склепіння черепу зі зміщенням уламків, епідуральний крововилив у лівій скроневій та тім`яній ділянках (об`ємом близько 10 мл), крововилив під тверду мозкову оболонку у лівій передній та середній черепних ямках, з переходом на конвекситальну поверхню (об`ємом близько 30 мл), крововилив під м`яку мозкову оболонку по всім поверхням обох півкуль, більш виражене на поверхні лівої скроневої та обох тім`яних часток, ділянки забоїв головного мозку у товщі лівої скроневої, лобної та обох тім`яних часток, шаристий внутрішньомозковий крововилив у товщі таламусу лівої гемісфери, крововилив у шлуночки головного мозку; прямий перелом грудини між ділянками прикріплення 2 та 3 пари ребер, непрямі переломи 2-5 ребер по паравертибральній лінії та 7-го по середній пахвовій лінії ліворуч та у м`які тканини передньої поверхні грудної клітини, крововилив у середостіння та пара аортальну клітковину, інфільтруючи крововиливи під плеврою легень; синці і садна голови та шиї ліворуч, рвана рана навколо лівої вушної раковини, синці грудної клітини, ділянки лівого плечового суглобу, садно правого стегна та ділянки лівого колінного суглобу, які виникли від дії тупих предметів, та являють собою єдиний комплекс травми, який утворився внаслідок ДТП, перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті та, стосовно до живих осіб, у своїй сукупності, віднесені до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент заподіяння та привели до настання смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23.30 год. у КНП «Міська лікарня № 3 м. Краматорська», від відкритої черепно-мозкової травми з багато уламковим переломом кісток основи та склепіння черепу, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку з ділянками його забиття, перебіг якої ускладнився розвитком набряку речовини мозку.

В умовах вказаної події, ОСОБА_8 , керуючи вищезазначеним транспортним засобом, мав технічну можливість запобігти настанню дорожньо-транспортної події за умови виконання ним вимог п. 10.1 та п. 12.1 Правил дорожнього руху.

З огляду на вказане, порушення ОСОБА_8 вимог п. 12.1 та п. 10.1 Правил дорожнього руху, знаходились у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної вище дорожньо-транспортної події та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_14 .

З таким вироком суду першої інстанції не погодився прокурор та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки, в решті вирок місцевого суду залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог вказує, що зважаючи на тяжкість злочину та його наслідки у виді сперті людини, застосування ст.75 КК України не забезпечить виправлення ОСОБА_8 та не здатне запобігти вчиненню нових злочинів.

Зауважує, що сімейний стан обвинуваченого, наявність дитини, позитивна характеристика, щире каяття та добровільне відшкодування моральної шкоди потерпілій не є підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки жодна з цих обставин не перешкодила обвинуваченому вчинити тяжкий злочин.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , яка просила вирок місцевого суду залишити без змін а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, захисника адвоката ОСОБА_7 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просив відмовити у її задоволенні, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свого захисника та просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому колегією суддів не перевіряються.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що застосування ст.75 КК України не забезпечить виправлення ОСОБА_8 та не здатне запобігати вчиненню нових злочинів обвинуваченим є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Колегія суддів вважає, що всупереч доводам апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 , районний суд цих вимог дотримався.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив необережний злочин, свою винуватість визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, раніше не судимий, під наглядом у лікаря психіатра не знаходиться; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; на обліку в протитуберкульозному диспансері не перебуває; позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, добровільно відшкодував завданий збиток; має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 підтвердила позицію потерпілої сторони, в якої відсутні претензії майнового та морального характеру до ОСОБА_8 , та вони не бажають його притягнення до більш суворої міри відповідальності, що колегією суддів також враховується.

Також, колегія судів повторно наголошує, що щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 носить не «абстрактний», а реальний характер та підтверджується повним відшкодуванням заявленої потерпілою стороною моральної шкоди у розмірі 100000,00 гривень.

При цьому, наразі обвинувачений ОСОБА_8 виконує свій громадянський обов`язок та протидіє агресії російської федерації у лавах Збройних сил України.

Наведені обставини, на переконання апеляційного суду, у своїй сукупності свідчать про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_8 можливе без реального відбування покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винуватим у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, із застосуванням до нього дії ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не вбачає в діях суду першої інстанції жодних порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскарженого вироку. Інших доводів апеляційному суду надано не було.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження доказами і не надано інших доказів, які б не були предметом дослідження районним судом, а тому вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржений вирок районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 532 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: