Справа № 510/2087/23
Провадження № 1-кс/510/125/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.23 р. м. Рені

Слідчий суддя Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

- за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання дізнавача СД ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Дізнавач СД ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на:

- свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 від 12.03.2020 р.;

- транспортний засіб автомобіль марки «PEUGEOT 208» із реєстраційним номером НОМЕР_2 ,

які було оглянуто 03.11.2023р. на території ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області (68800. Одеська область, Ізмаїльський район, м. Рені, вул. Вознесенська 131).

Як виходить з наданого суду клопотання, 02.11.2023р. до ЧЧ ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшла заява про те, що 22.07.2023р. на пункт пропуску «Орлівка-Ісакча» на виїзд з України прибула громадянка ОСОБА_5 , яка надала свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 від 12.03.2020 р., оформлене на ім`я ОСОБА_6 , на транспортний засіб автомобіль марки «PEUGEOT 208» із реєстраційним номером НОМЕР_2 , яке викликає сумніви у справжності (підроблене).

22.07.2023р. актом вилучення документа та актом прийому-передачі було отримано та вилучено свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 від 12.03.2020 р., оформлене на ім`я ОСОБА_6 , та транспортний засіб автомобіль марки «PEUGEOT 208» із реєстраційним номером НОМЕР_2 (транспортний засіб зберігається на території ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області (68800. Одеська область, Ізмаїльський район, м. Рені, вул. Вознесенська 131).

Станом на 27.07.2023р. згідно облікових банків даних Генерального секретаріату Інтерполу транспортний засіб марки «PEUGEOT», VIN: НОМЕР_3 значиться як викрадений 15.05.2022р. на території Греції (відповідь Відділу міжнародного співробітництва ГУНП в Одеській області №50/1-161 від 27.07.2023р.).

02.11.2023р. до Єдиного реєстру досудових розслідуваньбули внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення, заведено кримінальне провадження за №0000131 про вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

03.11.2023р. працівниками поліції було проведено огляд свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 від 12.03.2020 р. та транспортного засобу автомобіля марки «PEUGEOT 208» із реєстраційним номером НОМЕР_2 .

Вилучені свідоцтво про реєстрацію ТЗ та автомобіль визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги все вищевикладене, дізнавач зазначає, що вищевказані об`єкти (свідоцтво про реєстрацію ТЗ та автомобіль) по даному кримінальному провадженню мають значення речових доказів, підлягають огляду, як речові докази, можуть бути предметами дослідження експертизи, конфіскації, і, з метою повного, всебічного та неупередженого дослідження всіх обставин справи, враховуючі реальну можливість зацікавлених осіб знищити їх, сховати, просить суд накласти арешт на вищевказане майно.

Дізнавач у судове засідання не явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив про розгляд клопотання без його участі. Неявка дізнавача відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не є перешкодою для розгляду клопотання.

Дослідивши додані до клопотання матеріали, перевіривши доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання дізнавача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Згідно п.4 ч. 2 ст. 40-1 КПК України дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням положень ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з витягу по кримінальному провадженню №0000131 від 02.11.2023р., до ЄРДР внесені данні про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 КК України.

З матеріалів, які надані дізнавачем в обґрунтування клопотання про накладення арешту на вилучене майно, слідчий суддя вбачає наявність вчинення суспільно небезпечного діяння, а щодо речових доказів свідоцтва про реєстрацію ТЗ та автомобіля - реальну можливість зацікавлених осіб знищити, приховати їх. Тому, з метою запобігання вищевказаних можливостей щодо речових доказів, з метою їх збереження доцільно накласти на них арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 132, 170 - 173, ст. 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання дізнавача СД ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити.

З метою збереження речових доказів - накласти арешт на документ та майно, які постановою дізнавача визнані речовими доказами по кримінальному провадженню №№0000131 від 02.11.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме на:

- свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 від 12.03.2020 р., оформлене на ім`я ОСОБА_6 , із залишенням його на зберіганні в матеріалах кримінального провадження;

- транспортний засіб автомобіль марки «PEUGEOT 208» із реєстраційним номером НОМЕР_2 із залишенням його на зберіганні на території ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області (68800. Одеська область, Ізмаїльський район, м. Рені, вул. Вознесенська 131).

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду .

Слідчий суддя Вячеслав ДУДНИК