У Х В А Л А

іменем України

13 грудня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання дізнавача СД ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучені автомобіль марки «RENAULT MEGAN», д.н.з НОМЕР_1 , ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач СД ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Лівобережної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучені автомобіль марки «RENAULT MEGAN», д.н.з НОМЕР_1 , ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Клопотання обґрунтовується тим, що 09.12.2023 до ВП №1 надійшов рапорт від працівників УПП в Дніпропетровській області, в якому йдеться про те, що під час патрулювання Амур-Нижньодніпровського району, а саме по вул. Василя Корнієнко, біля буд. 137, було виявлено транспортний засіб «RENAULT MEGAN», д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час спілкування повідомив, що має при собі сліп-пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, який в подальшому було вилучено у присутності двох понятих. (ЖЄО 26140 від 09.12.2023). 09.12.2023 дізнавачем СД ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 винесено постанову про визначення речовим доказом автомобіля марки «RENAULT MEGAN», д.н.з НОМЕР_1 , ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Згідно з положеннями ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Встановлено, що особа, в якої було тимчасово вилучено майно, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився в автомобілі «RENAULT MEGAN», д.н.з НОМЕР_1 по вулиці Василя Корнієнка в місті Дніпро, та біля будинку № 137 був зупинений співробітниками патрульної поліції в Дніпропетровській області. Під час поверхневої перевірки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомив співробітників поліції, що між внутрішньою частиною джинсів одягнених на ньому та нижньою білизною знаходиться сліп-пакет в середині якого знаходиться кристалічна речовина білого кольору. В ході досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що автомобіль марки «RENAULT MEGAN», д.н.з НОМЕР_1 , може бути використаний як доказ вчинення кримінального правопорушення та є предметом кримінального правопорушення. Крім того, виникла необхідність в проведенні ряду експертиз та інших слідчих (розшукових) дій відносно вище вказаного майна. Також у вказаному кримінальному провадженні існують ризики продажу, знищення або пошкодження вищевказаного майна, у зв`язку із чим, згідно п.4 ч.5 ст.173 КПК України, виникла необхідність застосування обмеження розпорядження та користування майном, яке зазначено у клопотанні. У зв`язку з вище викладеним та для запобігання подальшого продажу, знищення або пошкодження вище зазначеного майна, виникла необхідність звернення до слідчого судді із відповідним клопотанням про арешт майна, з метою належного забезпечення кримінального провадження.

Дізнавач ОСОБА_3 та особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 , сповіщені про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не прибули. ОСОБА_3 надав слідчому судді заяву з проханням вирішити клопотання без його участі.

Слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, коли кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

З огляду на те, що з одного боку за приписами ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора … іншого власника майна, а з іншого боку, за цією ж нормою неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, з урахуванням чітких часових обмежень, протягом яких має бути вирішене питання про подальшу долю тимчасово-вилученого майна, слідчий суддя вважає за необхідне та можливе провести розгляд клопотання за відсутності вищезазначених осіб.

Вирішуючи клопотання слідчий суддя виходить з того, що за ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

За п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

Із витягу з ЄРДР № 0000929 та змісту клопотання вбачається, що кримінальне провадження розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за наступних обставин:

«09 грудня 2023 року до ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов рапорт від працівників УПП в Дніпропетровській області, в якому йдеться про тье, що під час патрулювання Амур-Нижньодніпровського району, а саме по вул. Василя Корнієнка, бідя будинку № 137, було виявлено транспортний засіб «RENAULT MEGAN», д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час спілкування повідомив, що має при собі слі-пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, який вподальшому було вилучено у присутності двох понятих (ЖЄО № 26140 від 09.12.2023)».

09 грудня 2023 року за результатами огляду місця події дізнавачем СД ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 оглянуто та вилучено автомобіль марки «RENAULT MEGAN», д.н.з НОМЕР_1 , ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , після чого поміщено на території ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Новоселівська, 17.

Постановою старшого дізнавача ОСОБА_3 від 09 грудня 2023 року зазначене тимчасово-вилучене майно визнано речовим доказами.

З клопотання слідчого вбачається, що підставою для накладення арешту на зазначене майно є збереження речових доказів.

Оцінюючи, чи може тимчасово вилучене майно бути використане як доказ у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з того, що за змістом відомостей, за якими розпочате кримінальне провадження, неможливо зробити висновок про те, що вилучений автомобіль був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Не містить відповідного обґрунтування і клопотання слідчого.

Таким чином стороною обвинувачення не доведено, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вилучене майно є доказом злочину.

Формальне визнання вилученого майна речовим доказом без наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, висновків слідчого судді не спростовує.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

За встановлених слідчим суддею обставин, накладення арешту на автомобіль, та ключі від нього та свідоцтво п реєстрацію транспортного засобу, тобто втручання у здійснення володільцем права власності щодо такого майна, не відповідає критерію законності, не переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, і такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) не буде пропорційним визначеним цілям.

З огляду на наведене, клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання дізнавача СД ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучені автомобіль марки «RENAULT MEGAN», д.н.з НОМЕР_1 , ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 відмовити в повному обсязі.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя:

13.12.2023