КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6199/2023 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника Благодійної організації «Центр соціальної опіки дитини при МБФ «Отчий дім» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 12.09.2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: один системний блок чорного кольору; планшет білого кольору, марки «Samsung»; Micro SD 5 шт.: флеш-носії 2 шт.; носії інформації Нуnіх 2 Gb, NyMP/25, 2 шт.; накопичувачі Seagate -SA9BYMA: копія (роздруківка) клопотання № 72 від 30.10.2019 р. (із зазначенням прізвищ ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ): копії особових справ ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник Благодійної організації «Центр соціальної опіки дитини при МБФ «Отчий дім» - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 12.09.2023 року, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження апелянт зазначає, що 12.09.2023 року було оголошено тільки вступну та резолютивну частину оскаржуваного рішення. Копію ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 12.09.2023 року про накладення арешту на майно, було виготовлено та отримано представником лише 18.09.2023 року.

Представник ОСОБА_6 зауважує, що під час розгляду клопотання прокурора не було в повній мірі досліджено всі обставини справи і тому викладені у рішенні суду висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що арештоване майно не має ознак, що перелічені у ч. 2 ст. 170 КПК України за виключенням копії (роздруківки) клопотання №72 від 30.10.2019 (із зазначенням прізвищ ОСОБА_8 та ОСОБА_12 ).

Крім того, Благодійна організація «Центр соціальної опіки дитини при МБФ «Отчий дім» є юридичною особою яка не фігурує в даній справі. Арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди так само як конфіскація майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо Благодійної організації «Центр соціальної опіки дитини при МБФ «Отчий дім» не може бути застосований. В свою чергу, арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів також не може бути застосований через те, що дані, які містяться на вилучених носіях інформації відносяться до діяльності юридичної особи яка не фігурує в даній справі, а тому такі дані не стосуються обставин справи.

Апелянт посилається на те, що під час проведення слідчої (розшукової) дії, а саме обшук у приміщенні №118 слідчий маючи паролі доступу міг провести огляд інформації і скласти відповідний протокол, це б відповідало принципу поваги до права власності і мінімального втручання у права та свободи Благодійної організації «Центр соціальної опіки дитини при МБФ «Отчий дім».

В судове засідання прокурор та представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності апелянта та прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1. ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Представник Благодійної організації «Центр соціальної опіки дитини при МБФ «Отчий дім» - адвокат ОСОБА_6 зазначив, що 12.09.2023 року було оголошено тільки вступну та резолютивну частину оскаржуваного рішення, копію ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 12.09.2023 року про накладення арешту на майно, було виготовлено та отримано представником лише 18.09.2023 року. Апеляційну скаргу направив на адресу Київського апеляційного суду 22.09.2023 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в розумінні ч. 2 ст. 395 КПК України строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено, у зв`язку з чим такий строк не підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним управлінням Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000308 від 12.05.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що група осіб з числа працівників Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий Дім» служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації, без передбаченого законом, дозволу, у супереч усіх норм чинного законодавства, під керівництвом ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (які не являються працівниками дитячого будинку «Отчий Дім») незаконно перемістили до Федеративної Республіки Німеччини тридцять п`ять дітей вихованців. Крім цього, ОСОБА_13 разом з ОСОБА_14 також. здійснювали переміщення дітей у супроводі працівників вихователів Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий Дім» у складі ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , які усвідомлюючи, що не отримано будь яких дозволів від органів влади України, вчиняли такі незаконні дії за усними наказами ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

Зазначено, що 25 лютого 2023 року вищевказані особи, перемістили через державний кордон України дітей вихованців Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий Дім» служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації, тридцять п`ять дітей вихованців, а саме:

- ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ;

- ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ;

- ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_14 ;

- ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_15 ;

- ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_16 ;

- ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_17 ;

- ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_18 :;

- ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_19 ;

- ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_20 ; ,

- ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ;

- ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_21 ;

- ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_22 ;

- ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_23 ;

- ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ;

- ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_24 ;

- ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_25 ;

- ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_26 ;

- ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_27 ;

- ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_28 ;

- ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_29 ;

- ОСОБА_44 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ;

- ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_30 ;

- ОСОБА_46 , ІНФОРМАЦІЯ_31 ;

- ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_32 ;

- ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_33 ;

- ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_34 ;

- ОСОБА_50 , ІНФОРМАЦІЯ_35 ;

- ОСОБА_51 , ІНФОРМАЦІЯ_36 ;

- ОСОБА_52 , ІНФОРМАЦІЯ_37 ;

- ОСОБА_53 , ІНФОРМАЦІЯ_38 ;

- ОСОБА_54 , ІНФОРМАЦІЯ_39 ;

- ОСОБА_55 , ІНФОРМАЦІЯ_17 ;

- ОСОБА_56 , ІНФОРМАЦІЯ_46;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_40 ;

- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_41 .

В подальшому у незазначений досудовим розслідуванням час, усі вищезазначені особи, поселились на різних, дислокаціях м. Фрайбург, а саме: локація № 1 Deutschland, 79189, Bad Krozingen, Herbert Hellmann Allee ЗО, локація № 2 Deutschland, 79114. Freiburg im Breisgau, Obere Hardtstra?e 14, а також локація № 3 Deutschland, 79312, Emmendingen, Neubronnstra?e 28, та були взяті на облік Генеральним консульством України в м. Мюнхен Федеративної Республіки Німеччина, а також службою у справах дітей м. Фрайбург, які також виконують функції по опікунству дітей дитячого центру «Отчий Дім».

Починаючи з 25.02,2022 р., ОСОБА_57 , ІНФОРМАЦІЯ_42 будучи діючим директором. Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий Дім», що розташований за адресою: Київська обл., Бучансъкий р-н., с. Святопетрівське, 118-А, являючись відповідальною особою за дітей дитячого центру, перебуваючи у Республіці Молдова, щотижнево надавала письмові неправдиві відомості щодо стану здоров`я та перебування дітей на території Федеративної Республіки Німеччина до Київської обласної державної адміністрації.

У квітні 2023 року посадові особи Київської обласної державної адміністрації отримавши відомості про те, що ОСОБА_58 з 24.02.2022 по вказаний період свої функційні обов`язки по посаді директора дитячого центру не виконує, її звільняють "і призначають на посаду директора ОСОБА_59 , ІНФОРМАЦІЯ_43 . В подальшому у квітні 2023 року ОСОБА_60 під час перевірки наявності дітей на території Федеративної Республіки Німеччина, встановлює відсутність ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_40 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_44 , які являються дітьми сиротами. В подальшому через працівників дитячого центру «Отчий Дім» дізнається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 перебувають на лікуванні чи навчанні у Сполучених Штатах Америки.

Після чого органом досудового розслідування зазначено, що працівниками дитячого центру «Отчий Дім» під керуванням ОСОБА_11 та ОСОБА_13 за грошову винагороду в сумі 30 000 доларів США, передали зазначених дітей невстановленим досудовим розслідуванням особам, які у свою чергу переправили останніх до Сполучених Штатів Америки та утримуються там місцевими жителями, зокрема, за попередньою інформацією встановлено, що вищевказані брати Жеведі перетинали- кордон Федеративної: Республіки Німеччини до-країн 1 Сполучених Штатів Америки у супроводі лише громадянки США ОСОБА_61 , ІНФОРМАЦІЯ_45 , ІНФОРМАЦІЯ_47, passport НОМЕР_1.

Так, 05.09.2023 року, на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва було проведено санкціонований обшук, за адресою: АДРЕСА_2 , в ході кого вилучено: один системний блок чорного кольору; планшет білого кольору, марки «Samsung»; Micro SD 5 шт.: флеш-носії 2 шт.; носії інформації Нуnіх 2 Gb, NyMP/25, 2 шт.; накопичувачі Seagate -SA9BYMA: копія (роздруківка) клопотання № 72 від 30.10.2019 р. (із зазначенням прізвищ ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ): копії особових справ ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Далі, слідчим вилучені речі в ході обшуку визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, які самостійно або в сукупності з іншими доказами можуть мати суттєве значення для документування протиправної діяльності та становлення істини по кримінальному провадженню.

08.09.2023 року (клопотання датоване 06.09.2023 року) прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: один системний блок чорного кольору; планшет білого кольору, марки «Samsung»; Micro SD 5 шт.: флеш-носії 2 шт.; носії інформації Нуnіх 2 Gb, NyMP/25, 2 шт.; накопичувачі Seagate -SA9BYMA: копія (роздруківка) клопотання № 72 від 30.10.2019 р. (із зазначенням прізвищ ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ): копії особових справ ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 12.09.2023 року зазначене клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вищевказане майно в рамках досудового розслідування може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання представника на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно на яке накладено арешт в даному кримінальному проваджені відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: один системний блок чорного кольору; планшет білого кольору, марки «Samsung»; Micro SD 5 шт.: флеш-носії 2 шт.; носії інформації Нуnіх 2 Gb, NyMP/25, 2 шт.; накопичувачі Seagate - SA9BYMA: копія (роздруківка) клопотання № 72 від 30.10.2019 р. (із зазначенням прізвищ ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ): копії особових справ ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Благодійної організації «Центр соціальної опіки дитини при МБФ «Отчий дім» - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4