Справа 350/812/21
Номер провадження 1-кп/350/29/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000036, яке внесене в ЄРДР 01.03.2021 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дюздже Турецької Республіки, громадянина Турецької Республіки, без місця реєстрації на території України, без постійного місця проживання, не одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

установив:

Обвинувачений ОСОБА_6 таємно викрав чуже майно (крадіжка), вчинена повторно.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_7 , маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість за статтею 190 Кримінального кодексу України, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 27.02.2021 в період часу з 17.00 по 19.00 год., обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_8 , розпивав алкогольні напої спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при цьому побачив у серванті грошові кошти після чого у нього виник умисел на заволодіння ними.

З метою реалізації свого злочинного умислу на заволодіння чужині майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настанні скориставшись тим, що його знайомі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вийшли на вулицю та за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 умисно, таємно, повторно викрав із чашки, яка знаходилась у серванті кімнат належні потерпілому ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2000 гривень, які виніс із приміщення даного будинку, розпорядившись викраденим на власний розсуд і чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 2000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав повністю, дав суду показання про те, що вчинив кримінальне правопорушення при обставинах, які викладені в обвинувальному акті. Просить суд не допитувати свідків, які не були допитані, та не досліджувати письмові і речові докази, які не були досліджені, оскільки повністю погоджується з висновками досудового розслідування.

Суд вважає, що показання обвинуваченого є послідовними і логічними, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд приходить до висновку про недоцільність продовження дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він таємно викрав чуже майно (крадіжка), вчинена повторна.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_12 встановлено, що він не працює, не одружений, не має постійного місця проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_13 згідно зі ст. 66 КК України є повне визнання своєї вини та щире каяття, відсутність претензій зі сторони потерпілого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_13 судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд враховує положення ст.50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», а також положення статті 65 КК України, якою встановлено, що "особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів".

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснює, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й, зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, а також роз`яснень, наведених у вищезазначені постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 (п.8), призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_13 покарання в межах санкції інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак з урахуванням вищенаведених обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_11 та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне застосувати ч.1 ст.69 КК України і перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді штрафу.

Таке покарання на переконання суду буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави згідно вимог ст.ст.124-126 КПК України.

Керуючись ст.ст.366-369, 374, ч.15 ст.615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч. 2 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 ( одна тисяча сімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 3269 гривень процесуальних витрат пов`язаних з проведенням експертиз.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Рожнятівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: