Справа №573/719/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/58/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 14.01.2021, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт Улянівка Білопільського району Сумської області, з повною середньою освітою, неодруженого, працюючого за цивільно-правовим договором у ФОП ОСОБА_12 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу

- 06.11.2017 вироком Коломийського міського суду Івано-Франківської області за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнененого з виправної колонії по відбуттю покарання 14.12.2018, судимості не зняті і не погашені,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодом викрадення майна ОСОБА_13 ), за ч. 1 ст. 357 КК України та виправдано його у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати та визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодами викрадення майна ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ), та яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м. Івано-Франківськ, зі спеціальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого останнього разу

- 21.04.2017 вироком Івано-Франківського міського суду за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту, покарання не відбуте, судимості не зняті і не погашені

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодом викрадення майна ОСОБА_13 ), за ч. 1 ст. 357 КК України та виправдано його у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати та яким його визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодами викрадення майна ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ),-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 в яких:

- прокурор просив вирок Білопільського районного суду Сумської області від 14.01.2021 по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість.

Просив дослідити встановлені у кримінальному провадженні докази та ухвалити новий вирок, за яким визнати винуватими:

- ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі;

- ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років 8 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК Українй до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.04.2017 у виді арешту і за сукупністю вироків просив призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В іншій частині вирок суду просив залишити без зміни.

Вподальшому прокурор який подав апеляційну скаргу відмовився від неї.

- захисник ОСОБА_11 просив вирок Білопільського районного суду Сумської області від 14.01.2021, частково скасувати, а саме в частині визнання винуватим ОСОБА_9 у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 185 КК України (за епізодами викрадення майна ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ), просив дослідити матеріали кримінального

провадження, допитати свідків та ухвалити новий вирок яким визнати

ОСОБА_9 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 185 КК України та виправдати.

- обвинувачений ОСОБА_9 просив вирок Білопільського районного суду Сумської області від 14.01.2021, скасувати, оскільки злочини за вчинення яких він засуджений він не вчиняв. Просив визнати його не винним та звільнити з місць позбавлення волі.

- захисник ОСОБА_7 просила вирок Білопільського районного суду Сумської області від 14.01.2021, відносно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України, скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неповнотою судового розгляду. Просила закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодом викрадення майна ОСОБА_13 ), за ч. 1 ст. 357 КК України та виправдано їх у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення їх винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодами викрадення майна ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ), і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту залишено ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня затримання.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання час перебування під вартою з 12 березня по 30 червня 2020 року включно.

Цим же вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодами викрадення майна ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ), і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, визначено повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.04.2017 у виді арешту і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_9 залишено до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з дня затримання, тобто з 12.03.2020.

Також вироком суду стягнуто з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 солідарно на користь:

- ОСОБА_14 4367 грн майнової шкоди та 5000 грн моральної шкоди;

- ОСОБА_15 18431,81 грн майнової шкоди та 10000 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у дольовому порядку процесуальні витрати з кожного по 2904,68 грн за залучення експертів.

Скасувано накладений в даному кримінальному провадженні арешт на майно, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_11 стверджував, що жодного доказу прямого чи не прямого щодо причетності до інкримінованих злочинів ОСОБА_9 в кримінальному провадженні під час досудового розслідування, а також судового слідства не здобуто. Жоден свідок як і жоден потерпілий не вказали на ОСОБА_16 як на особу, що вчинила злочині. Жодного матеріального доказу (слідів, відбитків,... тощо) на підтвердження винуватості ОСОБА_9 в кримінальному провадженні не знайдено. На противагу обвинуваченню в справі маються докази невинуватості ОСОБА_9 .

Так, 12.03,2020 року близько 10 години на в`їзді в м. Суми за невстановлених судом обставин, під штучно створеним приводом був зупинений автомобіль в якому рухались ОСОБА_17 та ОСОБА_16 . На місце незаконної зупинки прибули співробітники карного розшуку ГУНП України в Сумській області та оперативна група, хоча ніякої події не відбулося. Без всякої мотивації був проведений огляд місця події, але якої не зазначено. Протоколом огляду місця події був замаскований обшук як транспортного засобу так і особистий обшук при якому нічого забороненого не знайдено. Але під час безпідставного незаконного обшуку у гр. ОСОБА_16 були вилучені ключі від квартири яку затримані винаймади в м.Суми. В подальшому при складанні протоколу затримання в порядку ст. 208 КПК України також ніяких ключів від квартири у затриманих вилучено не було. Однак ці ключі від квартири за адресою АДРЕСА_3 з`являються у співробітників поліції яких побачила володілець цієї квартири близько 11 години.

Свідок ОСОБА_18 , яка і є володільцем вказаної квартири впізнала свої ключі від квартири які вона віддавала ОСОБА_19 . Як на досудовому слідстві так і під час суду свідок ОСОБА_18 чотири рази давала однакові покази і пояснила, що зафіксувала як двоє незнайомих їй чоловіків яких вона ідентифікувала як співробітників поліції двічі 12.03.2020 проникали в її квартиру, яку вона здавала гр. ОСОБА_17 та ОСОБА_19 приблизно об 11 годині та 12 годині, А після цього, близько 15 години працівники поліції проводили в цій же квартирі обшук. Не зрозуміло на якій підставі суд не взяв до уваги покази цього свідка, а надав перевагу показам зацікавленим співробітникам поліції, які до речі путались в показах, щодо обставин проведення обшуку та вилучення ключів. Покази свідка ОСОБА_18 співпадають по обставинам і по часу затримання гр. ОСОБА_17 та гр. ОСОБА_16 і співпадають по часу та обставинам незаконного проникнення в її квартиру об 11 та 12 годині 12.03.2020.

Крім того суд не звернув увагу, що вилучені монети потерпілій ОСОБА_21 співробітниками поліції їй не пред`являлись, а повернули їх у мішечку який вона навіть не розкривала (з показів в судовому засіданні). Потерпіла ОСОБА_14 заявила, що не знає хто скоїв крадіжку.

Свідок ОСОБА_22 не знає хто скоїв крадіжку і нікого не впізнала. Працівник поліції ОСОБА_23 , в судовому засіданні повідомив, що приймав участь у обшуку квартири, але на підставі якого документа не знає. Дозвіл на обшук надавався слідчому, а проводив обшук оперуповноваженний. Визнав, що знав обвинуваченого ОСОБА_16 , бо раніше доставляв його в поліцію. Працівник поліції ОСОБА_24 , пояснив, що залучався до обшуку але на підставі якого документа не знає. Каже, що бачив доручення слідчого, хоча такого доручення фізично не існувало. Визнав, що саме він проводив обшук, а не слідчий. Підтверджував, що про затримання ОСОБА_16 знав і приїзжав на місце затримання, але для чого не міг пояснити.

Свідок ОСОБА_25 , що була понятого при обшуку пояснила, що не постійно знаходилась в квартирі під час обшуку, а відлучалася по своїм справами до 20 хвилин, а потім поверталась. Свідок ОСОБА_26 теж була понятого при обшуку і теж пояснювала, що не весь час знаходилась в обшукуваній квартирі, а відлучалася для вигулу своєї собаки, а потім поверталась.

Під час етапування затриманих ОСОБА_17 та ОСОБА_16 до відділу поліції м. Суми, а потім до відділу поліції м. Білопілля, співробітники карного розшуку ГУНП України в Сумській області маючи в своєму розпорядженні ключі від квартири за адресою АДРЕСА_3 , з 11 години до 13 години 12.03.2020 року двічі незаконно, без будь-яких, підстав, без володільця квартири проникали у вказану квартиру АДРЕСА_4 та проводили там маніпуляції штучно створюючи там підстави для подальшого арешту затриманих осіб.

Крім того, співробітники поліції Білопільського ВІЇ ГУНП в Сумській області, не дотримались вимог КПК України, щодо терміну затримання без пред`явлення підозри, чим порушили конституційні права гр. ОСОБА_27 . Фактично вказані громадяни були затримані в 10 годині 12.03.2020 року, а в протоколі затримання зазначено час фактичного затримання 19 годин 30 хвилин. Про підробку фактичною часу затримання свідчить і відповідь надана на запит адвоката з Білопільського ВП, згідно з якою час фактичного доставления до відділу поліції Яруліна в 17.00 год 12.03.2020 виписки з

журналу в 19.20 год 12.03.2020 і повторного доставления у ВП в 14.00 год

13.03.2020 і виписки в 17.00 13.03.2020 хоча фактично затриманий о 10

год. Ярулін з 14 годин 12.03.2020 не покидав приміщення поліції бо

знаходився в кабінеті в кайданках.

В 24 годинний термін підозра пред`явлена не була. Клопотання про

застосування запобіжного заходу та вручення підозри відбулось в присутності

захисника з 15 до 16 години 13.03.2020 тобто з порушення норм КПК

України і відповідно слідча дія проведена з порушенням КПК є незаконною.

Обвинувачений ОСОБА_9 стверджував, що вина його доказами не підтверджена і засудженого його не законно.

Наголошував, що 12.03.2020 в порушення процесуальних прав, без захисника, його безпідставно було затримано поліцією, одягнуто кайданки, забрано особисті речі (ключі від квартири, мобільний телефон), обмежували в пересуванні. Вважав, що провели не огляд авто, а обшук, згода на який не надавалась. Після обшуку авто о 13.00 год його доставили до поліції, однак на запит адвоката повідомили, що доставка була о 17.00 год. В ході затримання поліція йому погрожували фізичною розправою у зв`язку з чим він звертався до Конотопської прокуратури, однак та повідомила про відсутність складу злочину.

В судове засідання викликалась свідок ОСОБА_28 , яка надала пояснення і між іншого повідомила, що на її камерах відео спостереження зафіксовано факт потрапляння до дому де сталась крадіжка двох невідомих чоловіків, відео вона самостійно записала на флешку і передала поліції, що не передбачено КПК України і у зв`язку з чим цей доказ повинен бути визнаний не допустимим.

Свідок ОСОБА_29 між іншого повідомив суду, що знав про його - ОСОБА_9 затримання і у зв`язку з цим він і приїхав. Ввважв, що цей свідок надавав суду не правдиві покази.

Свідок ОСОБА_30 повідомив, що в обідню пору близько 12.00 год охороняв квартиру АДРЕСА_5 , тоді як його ОСОБА_9 затримали о 10.00 год і відразу вилучили ключі від квартири.

Свідок ОСОБА_31 пояснювала суду, що на досудовому слідстві впізнала його - ОСОБА_9 , однак в суді повідомила, що впізнала ОСОБА_8 , а на прохання суду впізнати особу на фото таблиці, свідок впізнала зовсім іншу особу.

Свідок ОСОБА_32 , яка працює двірником у дворі будинку в квартирі якого була крадіжка, між іншого вказала, що в одного із чоловіків в руках була сумка, потім повідомила, що була папка. При цьому цього свідка на досудовому розслідуванні не допитували.

Свідок ОСОБА_25 пояснювала, що була понятою під час обшуку в квартирі АДРЕСА_5 , зазначала, що не пам`ятає щоб давали ключі ОСОБА_33 . Однак за показами останньої ключі їй дали працівники поліції перед обшуком.

Свідок ОСОБА_34 пояснювала, що бачила двох працівників поліції, вони заходили до квартири АДРЕСА_5 були там до 11.00 год.

Також суд врахував інформацію радіо розвідки, однак його ОСОБА_9 телефон у квартирах де були краджки не знаходився.

Просив визнати його не винним, повернути особисті речі та пртягути до відповідальності начальника Білопільського ВП Кісільова за підробку документів.

Також обвинувачений ОСОБА_9 подав два клопотання (а.с. 196, 246 т. 6) в першому просив визнати порушеними його права на недоторканість житла та іншого володіння, визнати недопустимими докази, які суд поклав в основу вироку, і повернути його особисті речі. В другому клопотанні обвинувачений просив зарахувати у строк його покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку - день за два, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України.

Захисник ОСОБА_7 по епізоду крадіжки майна ОСОБА_14 зазначала, що долучений до матеріалів кримінального провадження протокол огляду місця події, що відбувся 06.03.2020 з 19.00 год. до 21. 10 год. у помешканні потерпілої ОСОБА_14 , під якого вилучено сліди взуття та пальців рук, сторона захисту вважає недопустимим доказом, оскільки власником помешкання ( ОСОБА_35 ) не надано дозвіл на проведення огляду місця події, яке відбулося до початку досудового розслідування кримінального провадження (06.03.2020 о 23.13), зазначений огляд проводився без судового дозволу.

Однак, суд, приймаючи цей протокол, послався на те, що потерпіла ОСОБА_14 є належним користувачем цього житла, оскільки ОСОБА_36 є її матір"юі нібито дозволила ОСОБА_14 проживати у ньому. Ці висновки суду нічим не підтверджені.

В судове засідання не надано будь - яких документів на підтвердження того, що потерпіла ОСОБА_14 є донькою ОСОБА_37 , сама ОСОБА_36 не допитана судом, не з`ясовано, які обставини перешкодили органам досудового розслідування звернутися до власника житла за наданням дозволу на огляд квартири.

Під час цього незаконного огляду місця події вилучено сліди взуття та сліди пальців рік.

За висновком судової трасологічної експертизи № 19/119/6/3- 480є від 06.04.2020, складеного у тому числі за матеріалами протоколу огляду місця події 06 .03.2020, сліди взуття, які вилучено під час цього огляду, не належать ОСОБА_9 , відповісти на питання, чи належать вилучені слідчи взуття ОСОБА_8 , експерт не зміг, оскільки на цих слідах відсутні індивідуальні ознаки ( т. 2 а.с. 97-100, 102-116).

За висновком судової дактилоскопічної експертизи № 19/119/6/1-180 е, окремі сліди пальців рук, вилучені під час огляду місця події 06.03.2020, для ідентифікації непридатні, решта не належать ні ОСОБА_9 , на ОСОБА_8 ( том 2, а.с. 120-122, 123-126, 128-166).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 , пояснення якої визнані судом доказом причетності обвинувачених до злочину, повідомила суду про те, що дійсно в період часу з 14.00 по 15.00 год. 06.03.2020 бачила молодого чоловіка, який пропонував роботу по встановленню вікон.

Однак, зазначений свідок спростувала дані, що викладені у протоколі впізнання з нібито її участю, фактично заперечила впізнання ОСОБА_9 за наданим стороною обвинувачення цим протоколом.

Більше того, допитана в судовому засіданні, зазначений свідок спочатку дійсно вказала на ОСОБА_8 як на чоловіка, якого вона нібито бачила, потім фактично заперечила свої свідчення, повідомивши про те, що не може із упевненістю вказати ні на ОСОБА_9 , ні на ОСОБА_8 .

Однак ці свідчення ОСОБА_31 перекручені судом у вироку. Навіть якщо прийняти до уваги ці нестабільні свідчення, вони ніяким чином не доводять участі обвинувачених у крадіжці майна ОСОБА_14 .

Також в обгрунтування доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд послався на дані роздруківки перебування мобільного терміналу Колодки

Однак, зазначений мобільний термінал в період часу з 10 .00 по 10.30 год. 06.03.2020 знаходився у с. Білани, с. Зарічне Білопільського району, смт. Хотінь Сумського району, з 10.30 по 14.09. 06.03.2020 - ум. Білопілля, вул. Макаренко, Чапаєва, Червоній площі, Сумська, Крачковська, з 14.00 по 14.59 06.03.2020 - в с. Річки, с. Білани Білопільського району, с. Верхнє Піщане , м. Суми, з 14.39 по 17.50 у м. Суми на різних вулицях.

Будь - яких відомостей про перебування мобільного терміналу ОСОБА_8 з 14.00 по 15.00 год 06.03.2020 на АДРЕСА_6 , або у місті Білопілля зазначена роздруківка не містить.

Співставлення показів свідка ОСОБА_31 та даних роздруківки знаходження мобільного терміналу ОСОБА_8 дають стороні захисту упевнено стверджувати про те, що зазначений свідок не могла бачити ОСОБА_9 чи ОСОБА_8 у своєму помешканні.

Або дані роздруківки є невірними. Однак, суд упевнено послався у вироку на ці суперечливі докази, належним чином їх не проаналізував.

Інших доказів причетності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до даного кримінального правопорушення, у справі немає.

Що стосується епізоду обвинувачення за вчинення крадіжки майна ОСОБА_15 10.03.2020 по АДРЕСА_7 то захисник зауважувала на тому, що суд визнав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винними у викраденні ювелірних виробів, належних потерпілій ОСОБА_15 , та ювілейних монет РФ та 20 білоруських рублів.

За даними протоколу огляду місця події, що відбувся 10.03.2020 у помешканні потерпілої ОСОБА_15 вилучено сліди взуття та пальців рук, двірний запірний механізм.

Фототаблицею, що додано до протоколу огляду місця події, зафіксовано шкатулку, у якій збергалися нібито викрадені у потерпілої монети РФ, на час огляду шкатулка зачинена, з- під кришки виглядає край тканини.

Також слід зазначити, що під час звернення до органів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, потерпіла ОСОБА_15 не зазначала про вкрадення у неї ювілейних монет РФ ( т. 2, а.с. 23-24).

Не зовсім зрозумілими є пояснення потерпілої в судовому засіданні, яка пояснила, що відразу виявила викрадення ювілейних монет, також повідомила суду про те, що вони зберігалися у шкатулці, яка була відкрита, коли потерпіла зайшла в кімнату.

Ці пояснення суперечать даним протоклу огляду місця події та її ж власній заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, під час досудового розслідування постановою слідчого призначено трасологічну експертизу по врізному механізму замка, вилученому під час огляду місця події у помешканні ОСОБА_15 ( постанова слідчого від 13.04.2020, запис в реєстрі матеріалів № 28 розділу II).

Однак, в судове засідання прокурором не надано висновку експерта, який би підтверджував вину обвинувачених.

Крім того, за висновком судової трасологічної експертизи № 19/119/6/3- 480є від 07.04. 2020, складені у тому числі за матеріалами протоколу огляду місця події 10.03.2020, сліди взуття, які вилучено під час цього огляду, не належать ОСОБА_9 , відповісти на питання, чи належать вилучені сліди взуття ОСОБА_8 , експерт не зміг, оскільки на цих слідах відсутні індивідуальні ознаки ( т. 2 а.с. 97-100, 102-116).

За висновком судової дактилоскопічної експертизи № 19/119/6/1-180 е, окремі сліди пальців рук, вилучені під час огляду місця події 10.03.2020, для ідентифікації непридатні, решта не належать ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_8 ( том 2, а.с. 120-122, 123-126, 128-166).

Крім того, сторона захисту вважає недопустими доказом протокол обшуку від 12.03.2020, проведений по АДРЕСА_3 , під якого були виявлено сережку з металу сірого кольору, грошові кошти в сумі 9300 грн., купюра номіналом 20 рублів Білорусії, 3 пластикові коробки з заготовками, схожими на відмички, 102 монети Російської федерації номіналом 10 рублів кожна, особисті документи та речі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Сторона захисту вважає, що зазначений обшук проводився неуповноваженими особами, якими є працівники ГУ НП у Сумській області.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_29 повідомив суду про те, що брав участь у проведенні цього обшуку як надання методичної допомоги працівникам Білопільського ВП ГУ НП в Сумській області.

Свідок ОСОБА_23 повідомив суду про те, що брав участь у проведенні цього обшуку на виконання вказівки керівництва, дослівно: "підеш із слідчим".

Однак, прокурором на підтвердження повноважень осіб, які брали участь у проведенні обшуку, в судове засідання надано доручення слідчого ОСОБА_38 , в порядку ст. 40 КПК України, адресоване начальнику ГУ НП в Сумській області, на проведення окремих слідчих дій, зокрема, обшуку, допитів свідків.

За повідомленням ГУ НП в Сумській області, наданим на адвокатський запит, зазначене доручення до ГУ НП в Сумській області не надходило, не реєструвалося.

Однак, нібито було отримано нарочно ОСОБА_29 і виконано невідкладно.

Однак, у цьому дорученні відсутні будь - які помітки ОСОБА_39 про отримання цього доручення, більше того, зміст цього повідомлення суперечить показам свідка ОСОБА_29 в судовому засіданні щодо підстав його участі у проведенні цього обшуку.

Тому не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду про законність участі зазначених осіб у проведенні цього обшуку.

Крім того, під час проведення цього обшуку, працівниками поліції вилучено предмети, за твердженням суду, схожі на відмички, насправді це металеві пластини (оглянуто в судовому засіданні).

Однак, будь -якого експертного дослідження з приводу визначення цільового призначення цих предметів, стороною обвинувачення не проведено, в судове засідання не надано.

Тому не відповідає фактичним обставинам висновок суду про те, що вилучені під час незаконного обшуку металеві пластини є відмичками і використовувалися ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для вчинення крадіжок.

Суперечливими є дані з роздруківки знаходження мобільного терміналу ОСОБА_8 у період вчиненя крадіжки майна потерпілої ОСОБА_15 .

За цими даними, мобільний термінал ОСОБА_8 знаходився у один і той самий час за різними адресами: з 11.13 по 11. 19 год 10.03.2020 ро АДРЕСА_7 , та по АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , ум. Білопілля.

Тому незрозумілим є посилання у вироку суду на ці дані як на доказ причетності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до викрадення майна ОСОБА_15 .

В обгрунтування винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за цим епізодом суд послався на покази ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які були понятими під час проведення обшуку 12.03. 2020 за адресою: АДРЕСА_3 , і які нібито повідомили суду про те, що бачили, як пакували і опечатували саме ті речі, що були виявлені під час цього обшуку.

Однак, допитана в судовому засіданні, свідок ОСОБА_25 повідомила суду про те, що відлучалася з обшуку за власними справами, бачила вже запаковані речі, що були поміщені у пакети темного кольору, точно назвати перелік запакованих речей не змогла. Аналогічні покази надала суду і свідок ОСОБА_26 . Таким чином, зазначене твердження суду не відповідає дійсності.

Покази свідка ОСОБА_32 , свідчення якої суд також поклав в основу обвинувачення за цим епізодом, взагалі не мають ніякої доказової сили. За наведеними у вироку показами цього свідка, вона нібито бачила якихось молодих людей, у одного в руках була папка для паперів формату А4. На цих свідченнях суд зробив висновок про те, що оскільки у обвинуваченого ОСОБА_8 була барсетка, то він може бути причетним до вчинення злочину. Однак, барсетка і папка формата А4 - це різні за розмір і предмети.

Тим більше, цей свідок в судовому засіданні не вказала ні на ОСОБА_8 , ні на ОСОБА_9 як на осіб, яких вона нібито бачила у день вчинення крадіжки майна ОСОБА_15 .

Суд також абсолютно бездоказовово зробив висновок про неможливість проведення оцінки викраденого майна з тих причин, що обвинувачені на час проведення судово - товарознавчого дослідження встигли реалізувати викрадене.

Ці висновки суду щодо реалізації обвинуваченими викраденого майна нічим не підтверджено.

Суд вибірково взяв до уваги висновок судової трасологічної експертизи № /91/ 19/6/3- 480є від 07.04.2020, пославшись на те, що сліди взуття, вилучені під час огляду місця події по АДРЕСА_6 та АДРЕСА_10 , залишені тим же типом взуття, що вилучено у ОСОБА_8 .

Як зазначалося вище, у цьому висновку судовий експерт - трасолог чітко зазначив про те, що сліди взуття, які вилучено під час цього огляду, не належать ОСОБА_9 .

Відповісти на питання, чи належать вилучені сліди взуття ОСОБА_8 , експерт не зміг, оскільки на цих слідах відсутні індивідуальні ознаки.

Суд безпідставно відкинув покази свідка ОСОБА_34 , яка є власником квартири АДРЕСА_5 , де проводився обшук. Згідно із заявою власника квартири, ОСОБА_34 , приблизно 05.03.2020 або 06.03.2020 року до неї зателефонував ОСОБА_8 і пропрохав надати йому для тимчасового проживання належну їй квартиру АДРЕСА_5 . Повідомив, що прибуде в м. Суми 07.03.2020 і буде проживати у квартирі до 12.03.2020 року включно. Оскільки він раніше вже проживав у цій квартирі, а на той час вона була вільна, вона погодилася.

07.03.2020 близько 05.00 год. ранку ОСОБА_8 разом із своїм знайомим приїхали в м. Суми, вона їх зустріла, віддала ключі від квартири.

Зазначає, що від квартири АДРЕСА_4 у неї був один комплект ключів (від самої квартири та від тамбуру). Цей комплект ключів вона віддала ОСОБА_40 .

12.03.2020 у квартирі АДРЕСА_4 працівники Сумського міськводоканалу повинні були міняти лічильники на воду, у зв"язку з чим у цій квартирі могло не бути води.

Приблизно о 10.00 год ранку 12.03.2020 вона зателефонувала ОСОБА_40 , якого не було в той час вдома, хотіла попередити про те, що у квартирі не буде води. ОСОБА_41 відповів, що буде вдома приблизно через годину. Вона залишилася у себе вдома у квартитрі АДРЕСА_11 .

Приблизно через годину після того, як вона поговорила із ОСОБА_42 , знаходячись у себе у квартирі, почула, як відчиняються двері тамбуру і хтось намагається зайти у квартиру АДРЕСА_4 . Думаючи, що це приїхав ОСОБА_41 , вона відчинила двері своєї квартири, щоб привітатися. Вийшовши у тамбур, замість ОСОБА_43 побачила двох незнайомих чоловіків, один з них стояв на порозі квартири АДРЕСА_4 , двері у яку були відчинені. Інший стояв поряд.

У одного з цих чоловіків вона побачила ключ від квартири АДРЕСА_4 , він був жовтого кольору, це був ключ з комплекта, який вона віддала ОСОБА_40 . ОСОБА_34 спитала у чоловіків, хто вони. Вони пояснили, що ОСОБА_34 повинна їх пам"ятати, оскільки вони приблизно місяць тому у складі слідчої групи брали участь у проведенні обшуку у квартирі АДРЕСА_4 , коли у той час там також проживав ОСОБА_41 .

ОСОБА_34 зрозуміла, що це працівники поліції, оскільки дійсно місяць тому у цій квартирі також проводився обшук, у проведенні якого брали участь декілька працівників поліції. ОСОБА_34 спитала, що вони тут роблять. Ці особи пояснили, що їм необхідно перевірити, чи підходять ключі до дверей квартири АДРЕСА_4 . На запитання, звідки у них ключі від квартири, працівники поліції пояснили, що ці ключі вилучено у ОСОБА_44 , у цій квартирі також планується проведення обшуку, і вони перевіряють, чи підходять ці ключі до дверей квартири АДРЕСА_4 . Після того вони зачинили двері квартири АДРЕСА_4 і пішли. Ключі від квартири АДРЕСА_4 залишилися у них. ОСОБА_34 повернулася до себе додому. Однак, приблизно через годину, коли вона знаходилася у себе вдома, і знову почула, як відчинились двері у квартиру АДРЕСА_4 , також почула, як у цій

квартирі хтось пересувається, було чутно, як відчиняються меблеві дверцята.

Вона вийшла із своєї квартири в тамбур, і постукала у двері кватири АДРЕСА_4 .

Після стуку у квартирі усе затихло, їй не відповіли, двері не відчинили.

Оскільки у неї не було ключів від квартири АДРЕСА_4 , вона не змогла потрапити у цю квартиру. Вона злякалася, повернулася до себе у квартиру.

Працівників поліції ОСОБА_34 не стала викликати, оскільки подумала, а раптом викличе працівників поліції, а у квартирі також працівники поліції, одяглася і вийшла на вулицю. Повернулася додому приблизно о 16. 00 год.

Приблизно о 16.50 год. до неї у квартиру постукали працівники поліції, повідомили, у квартирі АДРЕСА_4 буде проводитися обшук. При цьому ніякого судового рішення про проведення обшуку їй як власнику квартири, не надали.

Працівники поліції, які приїхали до 16.50 год., віддали їй ключі від квартири АДРЕСА_4 , це були ті ж ключі, які вона вже бачила того ж числа раніше у інших працівників поліції, відчинили двері, розпочався обшук.

Після завершення обшуку їй повернули ключі від квартири, при цьому працівники поліції дуже прохали її нікому не повідомляти про те, що вони прийшли на обшук вже з ключами від квартири. На її зауваження про те, що цього дня вже приходили інші працівники поліції з цими ж ключами, їй сказали, що цього не може бути. Ці покази свідок ОСОБА_34 підтвердила в судовому засіданні.

За вказаним фактом незаконного проникнення до помешання ОСОБА_34 ОСОБА_8 звернувся до відокремленого підрозділу ДБР (копію заяви ОСОБА_8 долучено до матеріалів кримінального провадження).

Однак, суд відкинув ці свідчення, мотивуючи це тим, що ці покази спростовуються показами свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_29 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .

Однак, свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 взагалі нічого не повідомили з приводу того, хто і за яких обставин проникав у квартиру ОСОБА_34 , свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_47 є працівниками поліції і зацікавлені у тому, щоб слідча дія, як вони проводили, була визнана судом легітимною.

Також суд безпідставно визнав доведеним факт відкриття стороні захисту доручення слідчого ОСОБА_38 на проведення обшуку.

Ні у реєстрі матеріалів досудового розслідування, ні у описі матеріалів не міститься даних про відкриття стороні захисту доручення слідчого ОСОБА_38 № 2632 від 12.03.2020 на проведення слідчих (розшукових дій).

Як зазначалося вище, мотивуючи винуватість обвинувачених, суд послався на роздруківку знаходження мобільних терміналів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Ретельний аналіз цих роздруківок проведено вище.

Тим більше незрозумілим є висновок суду про те, що оскільки, за даними цих роздруківок, 06.03.2020 та 10.03.2020 обвинувачені знаходилися у м. Білопілля, то факт їх знаходження у м. Білопілля, спростовує твердження обвинувачених про непричетність до злочину.

За таких обставин, сторона захисту вважає, що висновки суду про причетність ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до вчинення кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, побудовані виключно на припущеннях, не підтверджені матеріалами кримінального провадження, більше того, суперечать їм.

З огляду на викладене, сторона захисту наполягає на виправданні обвинувачених.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 06.03.2020, у період часу з 10:00 до 18:30 год. ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 з метою викрадення чужого майна прибули до квартири АДРЕСА_12 , що належить ОСОБА_14 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проникли до зазначеної вище квартири шляхом підбору ключа до вхідних дверей та таємно викрали ноутбук марки «Asus X540SC-XX037D вартістю 4367 грн. З викраденим майном ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покинули місце злочину і розпорядилися ним у своїх корисливих цілях.

Окрім того, 10.03.2020 у період часу з 10:00 до 11:45 год., ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 з метою викрадення чужого майна прибули до квартири АДРЕСА_13 , що належить ОСОБА_15 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проникли до зазначеної вище квартири шляхом підбору ключа до вхідних дверей та таємно викрали ланцюжок із золота 583 проби вагою 7 г вартістю 9821 грн 48 коп.; підвіску у виді ікони із зображенням Божої матері із золота 583 проби вагою 1 г вартістю 1403 грн 07 коп.; каблучку жіночу із золота 583 проби вагою 5 г вартістю 6839 грн 86 коп.; підвіску жіночу зі срібла 925 проби вагою 1 г вартістю 130 грн 79 коп.; каблучку жіночу зі срібла 925 проби вагою 2 г вартістю 236 грн 61 коп.; 20 білоруських рублів вартістю, згідно з офіційним курсом НБУ станом на 10.03.2020, 222 грн 56 коп.; 102 монети Російської Федерації номіналом 10 рублів кожна загальною вартістю, згідно з офіційним курсом НБУ станом на 10.03.2020, 372 грн 61 коп. Загальна сума викраденого майна у ОСОБА_15 становить 19 026,98 грн. З викраденим майном ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покинули місце злочину і розпорядилися ним у своїх корисливих цілях.

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачувалися у тому, що 12.03.2020, у період часу з 07:00 до 11:00 год., ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 з метою викрадення чужого майна прибули до будинку АДРЕСА_7 , що належить ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проникли до зазначеного вище будинку шляхом віджиму пластикового вікна та таємно викрали каблучку жіночу із золота 585 проби вагою 1,32 г вартістю 1931 грн 90 коп.; кредитну банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та банківську картку для соціальних виплат АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 .

З викраденим майном ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покинули місце злочину і розпорядилися ним у своїх корисливих цілях.

За вказаним епізодом дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб; викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів.

Заслухавши доповідь судді та :

- думку прокурора ОСОБА_6 , яка відмову прокурора ОСОБА_10 від апеляційної скарги підтримала, щодо апеляційних скарг ОСОБА_9 та захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_7 , то проти їх задовлення заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни,

- думку обвинуваченого ОСОБА_9 , який свою та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 підтримав, просив вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати його у пред`явленому обвинуваченні, або ж направити справу на новий судовий розгляд, щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та відмови прокурора ОСОБА_10 від апеляційної скарги, то поклався на розсуд суду,

- думки обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 підтримали, просили вирок суду відносно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України, скасувати та закрити кримінальне провадження в цій частині, крім цього ОСОБА_8 також просив про направлення матеріалів справи на новий судовий розгляд, щодо апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_11 , то проти їх задоволення не заперечували, щодо відмови прокурора ОСОБА_10 від апеляційної скарги, то поклалися на розсуд суду,

вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг та врахувавши відмову прокурора від апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Як слідує з матеріалів провадження вироком Білопільського районного суду Сумської області від 14.01.2021 ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодом викрадення майна ОСОБА_13 ), за ч. 1 ст. 357 КК України та виправдано їх у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення їх винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

В цій частині вказаний вирок суду ніхто з учасників провадження не оскаржував, а тому до його аналізу колегія суддів не вдається, що узгоджується з іч. 1 ст. 404 КПК України.

Також, вироком Білопільського районного суду Сумської області від 14.01.2021 ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодами викрадення майна ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ) з призначенням їм покарання за ці злочини, кожному окремо, у виді 4 років позбавлення волі.

В цій частині вирок суду був оскаржений прокурором, який не оскаржуючи фактичних обставин справи доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинувачених просив для останніх більш суворе покарання, та обвинуваченим ОСОБА_9 і захисниками ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , які категорично не згодні з доведеністю вини обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в інкримінованих їм злочинах, а тому просили вирок суду в цій частині скасувати, як не законний, а обвинувачених виправдати, а з урахуванням доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 має бути закрито. Також, в ході виступу в суді апеляційної інстанції, обвинувачені просили, у разі встановлення підстав, вирок суду скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд.

Тому, враховуючи вимоги апелянтів, а також відмову прокурора від апеляційної скарги, що регулюється ст. 403 КПК України, та з урахуванням ст. 404 КПК України, вивчивши матеріали провадження в своїй сукупності з доводами апеляційних скарг обвинуваченого і захисників, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтами доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки правильно встановив в діях обох обвинувачених як ОСОБА_8 так і ОСОБА_9 склад злочинів з правовою кваліфікацією - ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень потерпілих, свідків та письмових доказів, що визнані судом першої інстанції допустимими та належними і такими, що повністю підтверджують винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у викраденні майна потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_15 .

Так, з матеріалів справи слідує, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в суді першої інстанції не визнав і пояснював суду, що до крадіжок, у вчиненні яких їх з ОСОБА_9 звинувачують, не причетний. Дійсно приїжджав у березні 2020 року до м. Білопілля, але дат приїздів не пам`ятає. З м. Івано-Франківськ приїхав до м. Суми 8 березня щоб привітати свою матір. 12.03.2020 зранку їхали з с. Улянівки до м. Суми і їх незаконно затримали на в`їзді до м. Суми працівники поліції, які обшукали автомобіль, затримали їх і доправили спочатку до Сумського РВП, а тоді привезли до Білопільського ВП. З ранку і до затримання вони постійно були під наглядом поліції. У них забрали ключі від квартири, яку їм здавала ОСОБА_34 , і підкинули у квартиру речі, що були знайдені під час обшуку. З моменту приїзду у Сумську область і до затримання були постійно разом з ОСОБА_9 за виключенням тих моментів, коли він у своїх особистих справах від`їжджав із квартири.

Допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 також свою вину не визнав та пояснював суду, що в м. Івано-Франківськ познайомився з ОСОБА_8 В березні 2020 року на запрошення останнього приїхав у гості в Сумську область. Особисто він місцевості тут не знає, кудись їздили з ОСОБА_8 , але куди саме сказати не може. Де був 06 та 10 березня 2020 року не пам`ятає, але ніяких крадіжок у ці дні вони з ОСОБА_8 не вчиняли. 08 березня, здається, їздили вітати матір ОСОБА_44 . 12.03.2020 мабуть їхали від матері ОСОБА_44 , коли їх незаконно зупинили поліцейські та обшукали їхній автомобіль. Ключі від квартири, яку вони винаймали у м. Суми з ОСОБА_8 , у нього забрали при незаконному затриманні працівники поліції. Вони ж підкинули у цю квартиру речі, що належать потерпілій ОСОБА_15 , відмички. З моменту приїзду у Сумську область і до затримання він на автомобілі один нікуди не їздив, у нього і прав на керування немає. ОСОБА_8 бувало відлучався, але не надовго.

Враховуючи таку позицію обвинувачених, судом першої інстанції вжито заходів по встановленюю істини у справі та вислухано інших учасників кримінального провадження, зокрема потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_48 , ОСОБА_32 , ОСОБА_28 , ОСОБА_49 .

Так, потерпіла ОСОБА_15 в суді першої інстанції пояснювала, що 10.03.2020 близько 10 год. разом із сусідкою ОСОБА_50 пішла у магазин. Повернулася додому приблизно через 1,5 години. Коли підійшла до дверей своєї квартири, то побачила, що вони відчинені, хоча точно пам`ятала, що закривала їх на один замок. Спочатку подумала, що син прийшов, але його не було. Вона зайшла у квартиру і побачила, що штора у спальні відсунута у бік, дверцята у шафі відчинені. Перевірила і з`ясувала, що пропали золото, срібло, білоруські гроші та монети, тому викликала поліцію. Через деякий час приїхали працівники поліції і почали проводити огляд квартири. Працювали також криміналісти, собака довела за будинок у поле. Слідчий це все описав. У неї викрали дорогий золотий ланцюжок з ладанкою 583 проби, придбані у 2008 році, на ладанці зображена Матір Божа, великий золотий перстень, придбаний у 1986 році, підвіску зі срібла з бурштином, перстень зі срібла з каменем із бірюзи, 20 білоруських рублів однією купюрою, що дуже схожа на євро. Окрім того, у неї викрали 110 чи 102 російські монети, точну кількість вже не пам`ятає, які вона зібрала, коли жила у м. Білгород Російської Федерації. Через день після крадіжки ОСОБА_15 вийшла у двір і двірник ОСОБА_32 їй розповіла, що коли вона вийшла у магазин, то двоє незнайомих чоловіків, одягнуті у все чорне, один вищий на зірст, інший нижче, вийшли з під`їзду, де проживає ОСОБА_15 . Але ОСОБА_32 сказала, що боїться злочинців і просила про неї не розповідати. Потерпіла вважає, що до неї прийшли по наводці, бо у їхньому будинку 40 квартир, мешкають там люди багаті, але чомусь прийшли до неї, звичайної пенсіонерки. Коли працівники поліції показали знайдені монети та 20 білоруських рублів однією купюрою, то вона їх впізнала. Гроші були передані їй на зберігання.

Інша потерпіла ОСОБА_14 в суді першої інстанції пояснювала, що 06.03.2020 зі старшим сином, близько 10:15 - 10:30 год., пішли до її батьків. У квартирі ніхто не залишився. Близько 19 год. старший син повернувся і побачив, що вхідні двері у квартиру відкриті. Син зателефонував їй. Вона йому сказала, щоб зателефонував середньому сину і запитав чи він не залишив квартиру незамкнутою. Коли з`ясувалося, що середній син не причетний до цього, то вона зателефонувала у поліцію. Через деякий час приїхали працівники поліції і стали проводити огляд. З квартири викрали лише ноутбук. По документам власником квартири є її матір ОСОБА_36 , але батьки цю квартиру купували для неї і у ній вона мешкає з 2004 року.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_28 пояснювала, що вона мешкає у четвертому під`їзді багатоквартирного будинку АДРЕСА_14 . У її квартирі встановлені камери відеоспостереження, які фіксують обстановку направо і наліво у дворі будинку. Коли у сусідньому будинку АДРЕСА_7 сталася крадіжка, то вона передивилася відео і побачила, що із сусіднього під`їзду їхнього будинку вийшло два незнайомих чоловіка. Як вони заходили у під`їзд на відео запису немає. У їхньому та сусідньому будинках мешкають фактично одні пенсіонери, а тому чужі люди у дворі зразу звертають на себе увагу. Вона записала копію з відео на флешку, а потім на диск, який передала слідчому ОСОБА_51 на її прохання. Диск вона передала без будь-яких паперів і не під час допиту.

Свідок ОСОБА_23 в суді першої інстанції пояснював, що працює оперуповноваженим УКР ГУНП в Сумській області. 12.03.2020 від керівництва отримав вказівку прийняти участь у обшуку. Йому відомо, що було доручення слідчого на участь у проведенні обшуку співробітників УКР. Але особисто він його не бачив. Також йому було відомо, що осіб, причетних до злочинів, затримали зранку. На затриманні присутній він не був, про це йому повідомив начальник УКР ОСОБА_52 . Обшук необхідно було провести у квартирі, яку орендували злочинці. Адресу квартири дізналися оперативним шляхом. Зі слідчим ОСОБА_53 у цей день зустрівся в ГУНП. Тому у другій половині дня він спільно з оперуповноваженим УКР ОСОБА_29 , слідчим ОСОБА_53 , понятими і власницею квартири близько 16 год. приймав участь у обшуку квартири АДРЕСА_15 чи АДРЕСА_5 , яку орендували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Коли вони прибули до квартири, то біля дверей тамбура знаходився працівник поліції ОСОБА_54 , який охороняв вхід до квартири до обшуку. Ключі від квартири дала сама власниця, прізвище якої свідок не пам`ятає. Кому саме вона їх дала він теж не пам`ятає. За дорученням слідчого під час обшуку він знімав обставини його проведення на відео. У квартирі під час обшуку знайдені відмички, російські монети, грошові кошти у сумі близько 10 тис. грн, якісь білоруські гроші. Зауважень з приводу обшуку ніхто не висловлював. 12.03.2020 у цій квартирі він був перший раз. ОСОБА_8 на той час не знав, а ОСОБА_9 знав, бо раніше доставляв його до відділення поліції по вул. Першотравневій в м. Суми для перевірки на причетність до злочинів.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_29 суду пояснював, що працює заступником начальника оперативно-пошукового відділу УКР ГУНП в Сумській області. Не пам`ятає дату, коли прибув до м. Білопілля з метою надання допомоги Білопільському ВП за вказівкою керівництва ГУНП в Сумській області. Також залучалися з колегами до обшуку. Про залучення їх до обшуку було доручення слідчого у кримінальному провадженні, яке він бачив особисто. У якому саме провадженні сказати зараз не може, бо не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу і за цей період часу він приймав участь у багатьох обшуках. Зміст доручення він також не пам`ятає, але по ньому їх залучали саме для проведення обшуку. Він, ОСОБА_23 та слідчий направилися на обшук на АДРЕСА_16 . Прибули на місце обшуку ближче до вечірнього часу, де біля квартири перебував працівник поліції. Господарка квартири ОСОБА_34 позвала понятих. Раніше до обшуку у цій квартирі він ніколи не бував, у день обшуку до його проведення ніхто з них, тобто він, ОСОБА_23 чи слідчий, до квартири не проникали. Двері до квартири відкрила власниця своїми ключами. У нього ключів не було і він їх ОСОБА_34 не давав. За усною вказівкою слідчого ОСОБА_23 вів зйомку обшуку на відео, ОСОБА_29 під керівництвом слідчого відкривав шафи та переглядав інші предмети. А слідчий у цей час переглядав знайдені речі, пакував їх, писав протокол. У квартирі у металевих коробках були знайдені російські монети. Що на них було зображено не пам`ятає. Під час обшуку були присутні поняті. ОСОБА_34 про ключі та про перебування у цей день у квартирі сторонніх осіб нічого не говорила.

Також ОСОБА_29 зазначав, що знав про затримання ОСОБА_8 та Яруліна вранці на в`їзді до м. Суми, а тому поїхав на місце їх затримання. Але участі у процесуальній дії він не приймав, просто стояв на певній відстані поряд зі своїм автомобілем. Затримали останніх за вчинення злочинів, про це була оперативна інформація. Хто проводив обшук автомобіля, на якому рухалися ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не пам`ятає. Ключів від квартири у ОСОБА_9 не бачив.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_30 пояснював, що працює оперуповноваженим Сумського РВП. Точно не пам`ятає коли, десь півроку назад він перебував на роботі. Хтось із керівництва йому повідомив, що затримали двох осіб, які мешкають у квартирі, і дав команду йому їхати за адресою: АДРЕСА_16 з метою забезпечення охорони цієї квартири щоб ніхто туди не зайшов і нічого не виніс. Про кримінальне провадження, злочинців нічого не знав. Прибув він до цього будинку десь в обідню пору, приблизно о 12 год, можливо і пізніше, піднявся, здається, на 10 поверх, де став біля тамбуру тієї квартири, яку потрібно було охороняти, щоб ніхто із сторонніх туди не зайшов. За час його перебування з тамбуру виходила жінка високого зросту, яка сказала, що вона тут живе. Назад вона повернулася швидко, мабуть ходила у магазин. Простояв він десь з годину, коли прийшла додому якась дівчина і він попросив у неї стілець. Вона його прохання виконала, винесла стілець і він сидів на ньому під тамбуром. За весь час його перебування він нікуди не відлучався, до цього тамбуру ніхто не заходив і не виходив. Перебував він там приблизно до 16 год. і пішов тоді, коли до квартири прибули з обшуком, участі у якому не приймав. З прибувших пам`ятає лище ОСОБА_23 , слідчий був чужий.

Свідок ОСОБА_55 , що також допитувався судом першої інстанції пояснював, що навесні працював слідчим Білопільського ВП і був включений до групи слідчих у кримінальному провадженні по крадіжці з будинку. Йому було доручено провести невідкладний обшук у квартирі у м. Суми, яку знімали злочинці. На обшук спільно з ним прибули працівники УКР ГУНП в Сумській області ОСОБА_23 та ОСОБА_29 , які були залучені для обшуку у порядку ст. 40 КПК згідно з дорученням слідчого ОСОБА_56 . На той час йому було відомо, що затримані особи за підозрою у вчиненні крадіжок, але хто саме ще не знав. Також йому повідомили, що затримані знімали квартиру у м. Суми і господарка цієї квартири живе поруч. Коли вони прибули на обшук, то перед тамбуром квартири, яку необхідно було обшукати, знаходився працівник поліції. Квартиру відкрила ключами сама господарка. Ні він, ні будь-хто інший у його присутності їй ключі від квартири не передавав. До квартири першою зайшла сама господарка, яка не була здивована обшуком. Також вона ніяких зауважень за весь час не висловлювала, нічого не говорила про те, що до квартири хтось заходив. Так як він одночасно оглядати приміщення, вилучати речі та писати протокол не міг, тому розподілив обов`язки і дав вказівку ОСОБА_23 знімати обшук на відео, а ОСОБА_29 - перевіряти шухляди та речі. Під час обшуку були знайдені та вилучені монети російські, 20 білоруських рублів, відмички. Всі речі були упаковані та опечатані. Обшук проводився у присутності понятих, обставини його проведення знімалися на відео.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_25 суду пояснювала, що точної дати не пам`ятає, але це було до введення карантину у березні 2020 року. Десь після 13 год. вона прийшла з роботи. Біля сусідського тамбуру побачила чоловіка, якому винесла стілець. Через деякий час її покликала сусідка ОСОБА_57 побути присутньою під час обшуку у її квартирі АДРЕСА_5 . Коли вона прийшла, то побачила у коридорі сусідку, поліцейських. Другою понятою була жінка з 13 поверху їх будинку. Хто відчиняв квартиру вона не пам`ятає. У квартиру власниця зайшла першою, потім за нею ще хтось і тоді зайшла ОСОБА_25 . Також не пам`ятає, щоб ОСОБА_58 давали ключі від квартири. Про те, що хтось інший у цей день заходив у квартиру ОСОБА_59 , їй нічого не відомо, сусідка під час обшуку не говорила про це. Про те, що їй дали ключі, вона теж їй не говорила. Лариса лише зазначила, що такі гарні хлопці і не думала, що так станеться. Був момент коли свідок під час обшуку відлучилася на деякий час. Але у її присутності у квартирі знайшли монети, їх кількість та що на них зображено вона не пам`ятає, якусь купюру іноземної валюти теж знайшли, українські гроші, візитки, папірці якісь. Незважаючи на те, що вона відлучалася, але усі виявлені під час обшуку предмети вона бачила як їх знайшли і бачила, що упаковані були саме ці речі.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_26 суду пояснювала, що на обшук її покликала господарка квартири близько 17:00 год. Коли саме це було вона не пам`ятає, може сказати, що у 2020 році. Обшук проводився у квартирі на один поверх нижче або вище від поверху, на якому живе вона, але точно не пам`ятає. Квартира розташована у будинку АДРЕСА_16 . Обшук проводився у квартирі, яку власниця здавала. Коли вона прийшла на обшук, то там була вже ОСОБА_25 , поліцейські, господарка. Спочатку їм зачитали права, а потім почався обшук. Хто відкривав квартиру і хто зайшов перший вона не пам`ятає. Свідок не бачила щоб господарці хтось передавав ключі. Вона пам`ятає, що під час обшуку знайшли гроші, відмички у коридорі квартири, знайшли ще мобільний телефон. Вона постійно була під час обшуку, лише був момент, коли їй потрібно було терміново відлучитися. Але російські монети, ще якісь гроші та відмички були знайдені у її присутності, пакувалися знайдені під час обшуку речі теж у її присутності. Поліцейські навіть усі монети переписали. Усі присутні підписали протокол. Все, що було написано у ньому і що було вилучена та упаковано, співпадало. Під час обшуку господарка не говорила про те, що до квартири хтось проникав, також вона ніяких зауважень з приводу обшуку не висловлювала. Лише говорила, що вважала їх гарними хлопцями.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_31 суду пояснювала, що проживає у квартирі по АДРЕСА_17 . Їй було відомо про крадіжку майна з квартири ОСОБА_14 , яка мешкає у сусідньому з нею багатоквартирному будинку. Коли вона дізналася про цю крадіжку, то згадала, що 06.03.2020, близько 14-15 год., вона відкрила двері своєї квартири і побачила парубка у темній шапці та куртці, який запитав у неї чи заказувала вона ручки для вікон. Вона сказала, що ні і парубок пішов собі. 06 чи 07 березня 2020 року, точно не пам`ятає, по квартирах ходили поліцейські і розпитували про крадіжку і до неї прийшла жінка з поліції, якій вона повідомила про вказаного парубка. Також з матеріалів справи слідує, що в суді першої інстанції свідок ОСОБА_31 вказала на обвинуваченого ОСОБА_8 як на того парубка, що 06.03.2020 пропонував придбати ручки для вікон. Стосовно ОСОБА_9 вказала, що до неї він не приходив і його вона не впізнавала під час досудового розслідування.

Отже, судом було встановлено, що 06.03.2020, коли була вчинена крадіжка з квартири потерпілої ОСОБА_14 , ОСОБА_8 дійсно перебував у м. Білопілля і знаходився у багатоквартирному будинку, що розташований поряд з багатоквартирним будинком, у якому розташована квартира потерпілої ОСОБА_14 .

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_60 суду пояснював, що працює у Білопільській міській раді. Працівників міської ради доволі часто працівники поліції запрошують бути понятими при слідчих діях. Весною 2020 року ближче до вечора, точно часу не пам`ятає, він був запрошений як понятий прийняти участь під час обшуку затриманої особи. При ньому обшукували ОСОБА_8 і вилучили у нього одяг та взуття. Отже, судом було встановлено, що вказаний свідок підтвердив, що у ОСОБА_8 дійсно було вилучено взуття, яке у подальшому експертом порівнювалося зі слідами взуття, що було залишено у квартирах потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_32 суду пояснювала, що працює двірником КП «Білопільський Житловик». Вона прибирає двір у багатоквартирному будинку АДРЕСА_7 . Дату назвати не могла, бо не пам`ятає, але це було у день крадіжки з квартири ОСОБА_15 і вона зранку прибирала у дворі. ОСОБА_15 пішла кудись. Через деякий час ОСОБА_32 побачила, що ОСОБА_15 повернулася і стоїть розмовляє у дворі сусіднього будинку АДРЕСА_14 . В цей час з під`їзду, у якому мешкає потерпіла, вийшло два незнайомих молодих чоловіка. Як вони туди заходили вона не бачила. Поводили вони себе спокійно. Точно їх описати не могла, один вищий на зріст, інший менший, одягнуті були у темний одяг, але конкретно описати одяг не могла, також не пам`ятала чи були у них головні убори. Зазначала, що в одного з них у руках була якась чорна папка. Вона звернула увагу на чоловіків, бо вони були їй незнайомі, а вона візуально усіх мешканців цього будинку знає в обличчя.

Також з метеріалів справи слідує, що судом першої інстанції досліджено і ряд письмових доказів наданих стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , зокрема:

- протокол від 06.03.2020 з якого слідує, що у цей день о 19:10 год від потерпілої ОСОБА_14 слідчим ОСОБА_61 прийнята усна заява про викрадення 06.03.2020 ноутбука з квартири, у якій вона проживає зі своєю сім`єю, у період часу з 10 до 18:30 год. (том 2 а. п. 4).

- письмову згоду ОСОБА_14 від 06.03.2020, з якої встановлено, що працівниками поліції проведений огляд місця події - квартири АДРЕСА_12 , в якій мешкає ОСОБА_14 , звідки було викрадено ноутбук, за наслідками якого складений протокол огляду місця події з фототаблицею. Під час огляду був виявлений та вилучений слід взуття (том 2 а. п. 5-9, 11-16).

- оригінал товарного чеку від 06.09.2018 та його копія, якими підтверджується той факт, що викрадений у ОСОБА_14 ноутбук придбаний нею 06.09.2018 у магазині «Дзвінок» за 7744 грн (том 2 а. п. 18);

- копії паспорту та картки платника податків ОСОБА_14 , якими підтверджується особа потерпілої (том 2 а. п. 19-22).

- протокол від 10.03.2020, з якого встановлено, що в цей день слідчим ОСОБА_62 прийнята усна заява від потерпілої ОСОБА_15 про викрадення з її квартири 10.03.2020 у період часу з 10 до 11:40 год. грошових коштів, виробів із золота, срібла (том 2 а. п. 23-24);

- письмова згода ОСОБА_15 від 10.03.2020, з якої встановлено, що в цей же день слідчим ОСОБА_62 проведено огляд місця події - квартири АДРЕСА_13 , звідки було викрадено майно ОСОБА_15 . Під час огляду вилучені сліди взуття, пальців рук, циліндровий механізм врізного замка та ключ до нього. До протоколу долучена фототаблиця, на якій, серед іншого, зображено місце виявлення низу підошви взуття у прихожій (том 2 а. п. 25-31, 33-40);

- постанова слідчого від 10.03.2020, відповідно до якої сліди взуття, пальців рук, циліндровий механізм врізного замка та ключ до нього, що вилучені під час огляду квартири ОСОБА_15 , визнані речовими доказами (том 2 а. п. 41).

- копії паспорту та картки платника податків, якими підтверджується особа потерпілої ОСОБА_15 (том 2 а. п. 42-45);

- висновок судової товарознавчої експертизи №19/119/11/1-738е від 19.03.2020, з якого встановлено, що вартість викрадених виробів із золота та срібла у ОСОБА_15 становить 18431,81 грн, вартість викраденого у ОСОБА_14 ноутбука становить 4367 грн. Проводилася вказана експертиза експертною установою на підставі постанови слідчого від 16.03.2020 (том 2 а. п. 80-92).

- запити слідчого від 23.03.2020 до банківської установи про офіційний курс рублів РФ, білоруських рублів до гривні та відповіді від 03.04.2020 керуючої ТВБВ 10018/080 про курс Національного банку України за 10 російських рублів та 1 білоруський рубль станом на 10.03.2020, з яких судом встановлено, що викрадені обвинуваченими у потерпілої ОСОБА_15 102 російські монети номіналом по 10 рублів вартістю, відповідно до офіційного курсу НБУ на момент викрадення, 372,61 грн та 20 білоруських рублів вартістю, відповідно до офіційного курсу НБУ, 222,56 грн (том 2 а. п. 93-96);

- висновок судової трасологічної експертизи № 19/119/6/3-480е від 06.04.2020, яка проводилася на підставі постанови слідчого від 16.03.2020, про призначення судової трасологічної експертизи для визначення придатності для ідентифікації та визначення типу взуття слідів взуття, що були вилучені під час оглядів квартир потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , з яких встановлено, що слід низу підошви взуття, що виявлений на підлозі у кімнаті під час огляду 06.03.2020 місця події по АДРЕСА_6 (це за місцем проживання потерпілої ОСОБА_14 ), залишений взуттям з тим же типом малюнку низу підошви, що і підметкова частина низу підошви взуття на ліву ногу, вилученого у ОСОБА_8 під час затримання; слід низу підошви взуття, що вилучений на підлозі у прихожій під час огляду 10.03.2020 місця події по АДРЕСА_10 (це за місцем проживання потерпілої ОСОБА_15 ), залишений взуттям з тим же типом малюнку низу підошви, що і підметкова частина низу підошви взуття на праву ногу, вилученого у ОСОБА_8 під час затримання (том 2 а. п. 97-100, 102-116);

- постанова слідчого від 10.04.2020, квитанції № 44 відповідальної особи Білопільського ВП ОСОБА_63 відповідно до яких вказані вище сліди взуття поміщені на зберігання до камери зберігання речових доказів Білопільського ВП (том 2 а. п. 117-119);

- протокол затримання ОСОБА_8 від 12.03.2020, з якого встановлено, що під час його затримання у нього було вилучено взуття з малюнком низу підошви, що відповідно до вказаної вище судової трасологічної експертизи за типом малюнку співпадає зі слідами низу підошви взуття, що виявлені під огляду місця події у квартирі потерпілої ОСОБА_14 та у квартирі потерпілої ОСОБА_15 . На підставі клопотання слідчого 19.03.2020 слідчим суддею був накладений арешт на взуття ОСОБА_8 , що у нього вилучено під час затримання (том 4 а. п. 106-110, 134-139);

- протокол невідкладного обшуку від 12.03.2020 у квартирі АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_34 і яку орендували обвинувачені, та додатки до нього, що досліджувалися судом першої інстанції. Відповідно до ухвали слідчого судді від 13.03.2020, у якій 01.04.2020 виправлені описки, слідчому був наданий дозвіл на проведення обшуку у вказаній квартирі (том 2 а. п. 167-176, 186-195). Під час обшуку виявлені та вилучені 102 монети Російської Федерації номіналом кожна по 10 грн та 20 білоруських рублів, що були викрадені 10.03.2020 з квартири ОСОБА_15 ;

- протокол огляду предметів від 23.04.2020, з якого судом встановлено, що на 6 оптичних дисках, вилучених в ПрАТ «ВФ Україна», є інформація про зв`язок абонентів, надання телекомунікаційних послуг, їх тривалість, зміст, здійснених за період з 06 по 12 березня включно 2020 року по номерам НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_8 , та НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_9 , що обвинувачені підтвердили у судовому засіданні, та роздруківками зазначеної інформації, з яких вбачається, що у період часу, коли вчинені крадіжки 06.03.2020 у ОСОБА_14 та 10.03.2020 у ОСОБА_15 , абоненти з номерами телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 зафіксовані у зоні дії базових станцій ПрАТ «ВФ Україна», розташованих за адресами: м. Білопілля, вул. Сумська 15 (вежа КРРТ), м. Білопілля, вул. Крячківська, 1А (трубо стійка на даху) (том 3 а. п. 140-250, том 4 а. п. 1-13). При цьому, обґрунтованість та законність отримання інформації про зв`язок абонентів, надання телекомунікаційних послуг, їх тривалість, зміст по номерам телефонів, якими користувалися обвинувачені у день крадіжок, підтверджується 2 довідками начальника УОТЗ ГУНП в Сумській області ОСОБА_64 від 12.03.2020 про результати проведення РТО за адресами: АДРЕСА_18 ; АДРЕСА_7 ; клопотаннями слідчого від 17.03.2020 про тимчасовий доступ до інформації про зв`язок абонентів, надання телекомунікаційних послуг, їх тривалість, зміст, що перебувають у володінні ПрАТ «ВФ Україна», ПрАТ «Київстар»; ухвалами слідчого судді від 18.03.2020 та 19.03.2020 про задоволення клопотань слідчого і надання доступу до інформації; дорученнями слідчого від 06.03.2020, 10.03.2020 оперативному підрозділу на проведення радіорозвідки в районі вчинених злочинів, рапортами оперуповноваженого ОСОБА_65 про встановлення номерів мобільних телефонів, якими користуються обвинувачені; протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 16.04.2020; описами речей і документів, які були вилучені на підставі ухвал слідчого судді від 16.04.2020; оптичними дисками з інформацією, що вилучена у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» (том 3 а. п. 20, 21, 20-61, 117, 118, 120- 139);

- постанова слідчого від 23.04.2020 з якої встановлено, що вказані 6 оптичних дисків визнані речовими доками (том 4 а. п. 14-15).

Перелічені вище письмові докази суд першої інстанції визнав належними та допустимими, а тому поклав їх в основу вироку суду.

Також з матеріалів справи слідує і те, що ряд наданих стороною письмових доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд визнав такими, що вину обвинувачених не підтверджують і не спростовують, а отже визнав їх неналежними доказами, оскільки вилучені під час огляду місця подій - квартир потерпілих, звідки були вчинені крадіжки майна, сліди пальців рук, які придатні для ідентифікації особи, ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_9 не залишені, зокрема це:

- постанова прокурора від 12.03.2020 про відібрання зразків з пальців рук та долонь для проведення експертизи у ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 ;

- постанова слідчого від 16.03.2020 про призначення судової дактилоскопічної експертизи;

- супровідний лист від 16.03.2020 про направлення експертній установі для виконання постанови про призначення експертизи;

- супровідний лист від 30.03.2020 експертної установи про направлення висновку експертизи;

- висновок дактилоскопічної експертизи №19/119/6/1-180е від 27.03.2020 з додатками (том 2 а. п. 120-122, 123-126, 128-166).

Також з матеріалів справи слідує, що наданий прокурором акт про застосування службового собаки від 06.03.2020 та акт про застосування службового собаки від 10.03.2020, суд першої інстанції визнав такими, що винуватість обвинувачених не підтверджують (том 2 а. п. 10, 32), а перелічені нижче документи, суд визнав такими, що носять лише інформативний характер, вони як не підтверджують винуватість обвинувачених у вчиненні вказаних вище злочинів, так і не спростовують, а тому суд відніс їх до неналежних доказів, зокрема це:

- поліс №АО/1788339 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля Ауді, д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_68 ;

- свідоцтво про реєстрацію автомобіля Ауді, д.н.з. НОМЕР_5 за ОСОБА_69 ;

- копія посвідчення водія ОСОБА_8 ;

- супровідний лист слідчого ОСОБА_38 від 22.04.2020 про направлення до ДУ «Сумський слідчий ізолятор» мобільного телефону для передачі ОСОБА_9 ;

- рапорт слідчого ОСОБА_38 про надання дозволу на виїзд з території майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів автомобіля Ауді, д.н.з. НОМЕР_5 ;

- розписка ОСОБА_68 від 25.04.2020 про отримання від працівників поліції автомобіля Ауді, д.н.з. НОМЕР_5 ;

- розписка ОСОБА_9 від 28.04.2020 про отримання від слідчого блокноту;

- розписка ОСОБА_8 про отримання рукавичок та договору оренди автомобіля;

- розписки потерпілої ОСОБА_15 про отримання грошових коштів (том 3 а. п. 1-12).

Також з матеріалів справи слідує, що суд першої інстанції погодився з доводами сторони захисту, щодо недопустимості як доказу протоколу огляду відеозапису від 23.04.2020 та оптичного диску з відеозаписом з камер спостереження за 10.03.2020, що виданий свідком ОСОБА_28 (том 4 а. п. 28-30). Зокрема судом встановлено, що прокурор не надав доказів на підтвердження законності отримання такого доказу як оптичний диск. Стверджуючи, що диск був виданий під час допиту свідком, для підтвердження цього прокурором не наданий навіть сам протокол допиту.

Також з матеріалів справи слідує, що суд першої інстанції визнав недопустимими доказами і протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.04.2020 та довідку до протоколу, де зазначено, що свідок ОСОБА_31 впізнала ОСОБА_70 на фото № 4, якого вона бачила 06.03.2020 в обідній час в під`їзді свого будинку АДРЕСА_17 у день крадіжки майна у ОСОБА_14 (том 4 а. п. 36-38), оскільки судом було встановлено, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 заперечувала той факт, що вона по фотознімку впізнала ОСОБА_9 , у судовому засіданні вона впізнала ОСОБА_8 , а саме впізнання проведено з порушенням вимог ст. 228 КПК України.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ряд наданих сторою обвинувачення документів суд першої інстанції, в розумінні ст. 84 КПК України, доказами вини обвинувачених не визнав, однак врахував ці документи як такі, що підтверджують законність проведення процесуальних та слідчих дій посадовими особами прокуратури та досудового розслідування, зокрема це:

- ухвала слідчого судді від 13.03.2020 про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 ;

- протокол затримання ОСОБА_9 від 12.03.2020;

- ухвала слідчого судді від 13.03.2020 про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу;

- постанова від 13.03.2020 про визнання предметів речовими доказами та передачу їх на зберігання;

- квитанція №28 про отримання речових доказів відповідальною особою Білопільського ВП;

- клопотання слідчого від 18.03.2020 про арешт вилученого при затриманні ОСОБА_9 майна;

- ухвала слідчого судді від 19.03.2020 про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт речей ОСОБА_9 ;

- супровідні листи слідчого про повернення речей обвинуваченим (том 4 а. п. 111-131, 140, 141);

- повідомлення від 06.03.2020 слідчого ОСОБА_71 про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000158;

- постанова начальника СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 06.03.2020 про доручення досудового розслідування кримінального провадження № 0000158 групі слідчих;

- повідомлення заступника прокурора Конотопської місцевої прокуратури від 06.03.2020 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000158;

- постанова заступника прокурора Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_72 від 06.03.2020 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000158;

- постанова т.в.о. начальника СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 10.03.2020 про доручення досудового розслідування групі слідчих у кримінальному провадженні №0000166;

- повідомлення першого заступника прокурора Конотопської місцевої прокуратури від 10.03.2020 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000166;

- постанова першого заступника прокурора Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_73 від 10.03.2020 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000166;

- постанова прокурора від 12.03.2020 про об`єднання кримінальних проваджень №0000166, №0000158, №0000171 в одне провадження №0000158;

- постанова першого заступника Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_73 від 12.03.2020 про зміну групи прокурорів у об`єднаному кримінальному провадженні №0000158;

- постанова т.в.о. начальника СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 12.03.2020 про доручення досудового розслідування об`єднаного кримінального провадження №0000158 групі слідчих;

- постанова прокурора від 21.04.2020 про об`єднання кримінальних проваджень №0000158, №0000230 в одне провадження №0000158;

- постанова т.в.о. начальника СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 12.03.2020 про доручення досудового розслідування об`єднаного кримінального провадження № 0000158 групі слідчих (том 1 а. п. 221, 222, 223, 224, 226, 227, 228, 233-234, 238, 239-240, 245-247; том 2 а. п. 1-3).

Тому, заслухавши обвинувачених, потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_48 , ОСОБА_32 , ОСОБА_28 , ОСОБА_31 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та проаналізувавши зазначені вище докази, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що незважаючи на те, що частина вказаних вище доказів судом визнана недопустимими та неналежними, але інші докази, що зазначені вище, повністю підтверджують винуватість обвинувачених у викраденні майна потерпілих ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 .

Саме невизнання своєї винуватості обвинуваченими суд першої інстанції правильно розцінив як намагання уникнути ними відповідальності за вчинені злочини.

Так, судом правильно було встановлено, що в день крадіжок майна 06 та 10 березня 2020 року обвинувачені перебували у м. Білопілля неподалік від будинків, у яких знаходяться квартири потерпілих. З якою метою вони саме у ці дні прибули до м. Білопілля пояснити суду не змогли. Також судом встановлено, що на місці вчинення злочинів виявлені сліди взуття, які залишені взуттям з тим же типом малюнку низу підошви, що і підметкова частина низу підошви взуття на ліву ногу, вилученого у ОСОБА_8 під час затримання. При цьому, відсутність слідів, які б були залишені ОСОБА_9 у місцях вчинення злочинів, не свідчить про те, що він не приймав участі у викраденні майна потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

Також, суд першої інстанції правильно звернув увагу і на те, що як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначили, що 06 та 10 березня 2020 року знаходилися постійно разом за виключенням невеликих за часом моментів. При цьому, мобільні телефони, якими користувалися обвинувачені у дні крадіжок, працювали саме у м. Білопілля. Також, ОСОБА_8 та ОСОБА_27 спільно і у один період прибули з м. Івано-Франківськ до м. Суми. Квартиру винайняли спільно. ОСОБА_8 зазначив, що метою приїзду 06.03.2020 до Сумської області було бажання привітати матір з 8 Березня. У матері він не захотів зупинитися, щоб її не стісняти.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, і ніким з апелянтів не спростовано цю інформацію, що стороною захисту при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 надавались документи про те, що ОСОБА_74 , матір ОСОБА_8 , мешкає у с. Білани Білопільського району, а у с. Улянівка знаходиться житловий будинок, який належить їй і в якому вона не проживає. А тому, маючи у розпорядженні вільний будинок у с. Улянівка Білопільського району, у якому ніхто не проживав, ОСОБА_8 не міг стіснити свою матір.

Крім того, суд правильно зауважив і на тому, що обидва обвинувачені до затримання не працювали, легальних джерел доходу не мали. Водночас, в ході обшуку в квартирі була знайдена велика сума коштів. ОСОБА_8 зазначав суду, що він займався перевезенням людей у м. Івано-Франківськ і так заробляв кошти. Однак, суд звертав увагу на те, що особистого автомобіля ОСОБА_8 для такого заняття не мав, автомобіль, на якому вони спільно з ОСОБА_9 прибули до м. Суми, орендований ним лише 05.03.2020, що вбачається з договору оренди (том 2 а. п. 248).

Також, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обгрунтовано та влучно звернув увагу і на те, що в однокімнатній квартирі, яку ОСОБА_8 орендував спільно з ОСОБА_9 , були виявлені російські монети та білоруські рублі, які належали потерпілій ОСОБА_15 і які у неї викрадені саме 10.03.2020, про що вона і заявила саме у цей день, тобто за два дні до обшуку. Придбати в Україні за 2 дні 102 ювілейні російські монети та підкинути їх у квартиру неможливо. Окрім того, слідуючи версії обвинувачених, то логічно було б їм підкинути речі і потерпілої ОСОБА_14 та інші речі потерпілої ОСОБА_15 . Також у квартирі, яку орендували обвинувачені, виявлені предмети, що названі у протоколі обшуку як відмички, що є знаряддями вчинення злочинів, оскільки за їх допомогою відмикаються замки. А крадіжки з квартир ОСОБА_14 та ОСОБА_15 були вчинені саме за допомогою відкривання замків вхідних дверей, бо жоден із замків на дверях до їхніх квартир не пошкоджений.

Судом першої інстанції звернуто увагу на пояснення свідка ОСОБА_32 , який між іншого зазначав, що вранці 10.03.2020 з під`їзду, у якому знаходиться квартира потерпілої ОСОБА_15 , виходили саме двоє незнайомих чоловіків у темному одязі, а не один. Один з них вищий на зріст, інший менший. Під рукою у одного з них був темний предмет, який вона назвала папкою, а при затриманні обвинувачених у ОСОБА_9 була виявлена барсетка з ременем через плече. Окрім того, ОСОБА_9 нижчий на зріст від ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_28 , яка мешкає у сусідньому будинку з потерпілою ОСОБА_15 у той період, коли у ОСОБА_15 була здійснена крадіжка, також бачила саме двох незнайомих чоловіків. Свідок ОСОБА_31 вказала на ОСОБА_8 , якого бачила 06.03.2020 неподалік від розташування квартири потерпілої ОСОБА_14 .

Окрім того, як вже зазначалося вище, крадіжка майна у ОСОБА_15 відбулася 10.03.2020, у неї дійсно були викрадені російські монети та білоруські рублі, про що вона і повідомила поліції. Обшук у квартирі ОСОБА_34 , де вони були знайдені, проводився 12.03.2020, у якій з 07.03.2020 і до обшуку постійно мешкали обвинувачені, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що вони ніяк не могли бути підкинуті працівниками поліції, на чому постійно наголошували обвинувачені та їх захисники, бо їх не було і не могло бути у розпорядженні поліцейських.

Виходячи з викладеного, враховуючи покази потерпілих, свідків, письмові докази, що визнані судом допустимими та належними, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повністю знайшла своє підтвердження у викраденні майна потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а тому їх дії судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Переходячи до аналізу доводів трьох апеляційних скарг: обвинуваченого ОСОБА_9 та захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_7 колегія суддів зазначає, що частина з них вже виступала в суді першої інстанції предметом дослідження і їм надавалась судом належна та обґрунтована оцінка, з якою апеляційний суд погоджується.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі зазначав що:

1) його поліція затримала незаконно, одягнули кайданки, погрожували та забрали ключі від квартири, яку він винаймав;

2) провели не огляд, а обшук автомобіля;

3) свідок ОСОБА_28 сама записала відео на флешку і віддала їй поліції, що не передбачено КПК України;

4) свідок ОСОБА_29 надав не правдиві покази, оскільки знав про його - ОСОБА_9 затримання;

5) свідок ОСОБА_30 сказав, що близько 12.00 год він охороняв квартиру, тоді як його ОСОБА_9 затримали в 10.00 год і вилучили ключі від квартири;

6) свідок ОСОБА_31 на досудовому розслідуванні впізнала його - ОСОБА_9 , далі в суді впізнала ОСОБА_8 , а на фото в суді свідок впізнала зовсім іншого;

7) свідок ОСОБА_32 сказала, що в одного з чоловіків була сумка, потім казала, що це папка. На досудовому розслідуванні цього свідка не допитували;

8) свідок ОСОБА_25 (понята) сказала, що не пам`ятає щоб давали ключі ОСОБА_34 ;

9) свідок ОСОБА_34 казала, що поліція заходила до квартири і була там до 11.00 год;

10) суд врахував інформацію по радіо звінках, однак не врахував, що його - ОСОБА_9 телефон в квартирах, де були крадіжки, не був;

Надаючи оцінку вказаним доводам апелянта ОСОБА_9 колегія суддів зазначає наступне.

Так, щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_9 по пунктам 1- 2 апеляційної скарги то колегія суддів вбачає, що відповідно до протоколу затримання від 12.03.2020 (а.с. 115 т. 4) ОСОБА_9 затримано в порядку ст. 208 КПК України о 19.20 год 12.03.2020. Протокол підписаний двома понятими. ОСОБА_9 в зауваженнях до протоколу вказав «ніякого злочину не скоював, його затримали о 10.00 год 12.03.2020 в м. Суми, бажає назад отримати вилучені в нього річі».

13.03.2020 о 14.50 год ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та 13.03.2020 ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області відносно ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з правом внесення застави (а.с. 75 т. 4).

Також з матеріалів справи слідує, що підтверджуючих документів, які б свідчили про факт застосування до ОСОБА_9 працівниками поліції незаконних методів, фізичного чи психологічного тиску, в ході такого затримання, в справі немає та таких в ході апеляційного перегляду справи, колегії суддів апелянтами не надано. Також з протоколу затримання ОСОБА_9 не вбачається факту вилучення в нього працівниками поліції ключів від квартири, яку він винаймав з ОСОБА_8 та про цей факт, ОСОБА_9 в протколі затримання, як зауваження, не зазначав. Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на копію заяви ОСОБА_8 від 22.04.2020 (а.с. 183 т.1) яку він адресував директору ТУ ДБР розташованому в м. Полтаві, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, з якої між іншого слідує те, що ОСОБА_8 наголошує, що саме в нього працівники поліції незаконно, таємно вилучили ключі від винайнятої квартири АДРЕСА_5 , що суперечить доводам апелянта ОСОБА_9 та ставить під сумнів їх достовірність в цілому.

Також, з матеріалів справи слідує, що 14.04.2020 в період з 11.50 год по 12.50 год, на підставі ухвали слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 09.04.2020 було проведено обшук автомобіля «Audi A4» д.н.з НОМЕР_5 , в ході якого було виявлено і вилучено одну банківську картку (а.с. 90 т.1). Крім цього, слідує, що вказаний процесуальний документ, як доказ вини обвинувачених, в основу обвинувального вироку судом не враховувався і похідних від нього доказів у справі немає, як немає і похідних доказів від протоколу затримання ОСОБА_9 . Тому, не вдаючись в оцінку протколу обшуку, а аналізуючи лише виключно його в межах заявлених апелянтом вимог, то колегія суддів звертає увагу, що дійсно процесуальна дія була у формі обшуку і він проводився на підставі судового рішення, що узгоджується з положеннями ст. 234-236 КПК України.

У відпвідь на п. 3 апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів звертає увагу, що протокол огляду відеозапису від 23.04.2020 та оптичний диск з відеозаписом з камер спостереження за 10.03.2020, що виданий свідком ОСОБА_28 (том 4 а. п. 28-30), судом першої інстанції визнаний недопустимим доказом, з підстав вказаних вище, та він не враховувався при ухваленні вироку.

Щодо викладених в пункті 4 доводів обвинуваченого, що стосуються показів свідка ОСОБА_29 , які обвинувачений вважав неправдивими посилаючись виключно на обізнаність цього свідка про його - ОСОБА_9 затримання, то до ник колегія суддів відноситься критично, оскільки вони грунтують виключно на припущеннях апелянта і носять лише суб`єктивний характер.

Щодо пункту 5 тверджень обвинуваченого де він вказує про те, що свідок ОСОБА_30 сказав, що близько 12.00 год він охороняв квартиру, тоді як його ОСОБА_9 затримали о 10.00 год і вилучили ключі від квартири, то виходячи з викладених вище мотивів, колегія суддів не може визнаити ці доводи апеляційної скарги обґрунтованими через відсутність доказового на те підтвердження.

Щодо пункту 6 доводів апеляційної скарги обвинуваченого, де він вів мову про те, що свідок ОСОБА_31 на досудовому розслідуванні впізнала його - ОСОБА_9 , далі в суді впізнала ОСОБА_8 , а на фото в суді свідок впізнала зовсім іншого, то тут колегія суддів увагу апелянта звертає на те, що суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.04.2020 за участю свідка ОСОБА_31 та не враховував його при ухваленні вироку, про що йшлося вище.

Щодо пукту 7 доводів апеляційної скарги обвинуваченого, де він вказував, що свідок ОСОБА_32 сказала, що в одного з чоловіків була сумка, потім казала, що це папка, і те, що на досудовому розслідуванні цього свідка не допитували, то ту колегія суддів звертає увагу на положення ст. 23 КПК України, відповідно до якої показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Щодо розбіжностей в частині «сумка» «папка» то колегія суддів не може визнати їх суттєвими, оскільки по перше слід врахувати час, від моменту події і до допиту свідка судом, а по друге вказана обставина ніяким чином не впливає на достовірність показів цього свідка в цілому та ніяким чином не ставить під сумнів доведеність вини обвинувачених в інкримінованих їм злочинах.

Щодо пункту 8 доводів обвинуваченого де йдеться про те, що свідок ОСОБА_25 (понята) сказала, що не пам`ятає щоб давали ключі ОСОБА_34 , то до них колегія суддів відноситься критично, оскільки вказана обставина не спростовує правильності висновків суду першої інстанції та не впливає на допустимість покладених в основу вироку суду доказів в цілому. Колегія суддів звертає увагу і на іншу частину пояснень цього свідка, зокрема «…про те, що хтось інший у цей день заходив у квартиру ОСОБА_59 , їй нічого не відомо, сусідка під час обшуку не говорила про це. Про те, що їй дали ключі, вона теж їй не говорила. Лариса лише зазначила, що такі гарні хлопці і не думала, що так станеться…».

Щодо тверджень обвинуваченого викладених в пункті 10, де за його словами суд врахував інформацію по радіо звінках, однак не врахував, що його - ОСОБА_9 телефон в квартирах, де були крадіжки, не був, то колегія суддів відноситься до них критично, оскільки вони спростовуються протоколом огляду предметів від 23.04.2020, про зміст якого йшлося вище.

Захисник ОСОБА_11 в апеляційній скарзі звертав увагу на те, що:

1) в авто з обвинуваченими проводився не огляд, а обшук. В ОСОБА_9 вилучили ключі від квартири. В протоколі про затримання про вилучення ключів не вказано та не правильно вказано в цьому протоколі час затримання обвинувачених. Порушено строк пред`явлення підозри у вчиненні злочину в 24 год;

2) свідок ОСОБА_34 , ключі від квартири впізнала, поліція 12.03.2020 двічі проникала до квартири - об 11.00 год та о 12.00 год, а о 15.00 год проведено обшук в квартирі;

3) потерпілій ОСОБА_15 монети не пред`являлись, а лише повернули їх в мішечку, який вона не розкривала;

4) свідок ОСОБА_22 не знала хто скоїв крадіжку майна в квартирах та вона нікого не впізнала;

5) на підставі яких документів в обшуку квартири, яку винаймали обвинувачені, брали участь ОСОБА_23 та ОСОБА_29 .?

6) дозвіл на обшук квартири надали слідчому, а провели його фактично оперуповноважені;

7) поняті ОСОБА_25 та ОСОБА_26 в ході ошуку квартири відлучались.

Надаючи оцінку вказаним доводам захисника колегія суддів зазначає, що доводи сторони захисту викладені в пункті 1 збігають з доводами обвинуваченого ОСОБА_9 викладеними в пунктах 1 та 2, оцінка яким надана вище. Однак відмінністю від них є те, що сторона захисту ставить під сумнів законність пред`явленої ОСОБА_9 підозри у вчиенні злочинів, оскільки на його перконання вона вручена ОСОБА_9 з порушенням строку в 24 год. У відповідь на вказане колегія суддів не може однозначно погодитись з існуванням такої обставини, оскільки доводи апелянтів про затримання ОСОБА_9 о 10.00 год 13.03.2020 суперечать часу вказаному в протколі - о 19.20 год 13.03.2020 і не спростовують його відповідними на те доказами.

Щодо викладених захисником доводів в пункті 3, зокрема про те, що потерпілій ОСОБА_15 монети не пред`являлись, а лише повернули їх в мішечку, який вона не розкривала, то з наданих потерпілою в суді першої інстанції пояснень вбачається, що між іншого вона зазначала «..коли працівники поліції показали знайдені монети та 20 білоруських рублів однією купюрою, то вона їх впізнала. Гроші були передані їй на зберігання».

У відповідь на пункт 4 доводів скарги захисника, колегія суддів зазначає, що свідок ОСОБА_22 дійсно не знала хто скоїв крадіжку майна в квартирах і надане нею відео з камер спостереження суд визнав не допустимим доказом з підстав про які йшлося вище. При цьому, як вказані захисником обставини виключають доведеність вини обвинувачених іншими доказами, не вказано.

У відповідь на пункт 5 доводів захисника де ставиться питання на підставі яких документів в обшуку квартири, яку винаймали обвинувачені, брали участь ОСОБА_23 та ОСОБА_29 , то тут колегія суддів зазначає, що вказане виступало предметом дослідження суду першої інстанції і судом встановлено, що участь вони приймали на підставі доручення слідчого від 12.03.2020 (том 5 а. п. 209).

Щодо того, що дозвіл на обшук квартири надали слідчому, а провели його фактично оперуповноважені, про що захисник зазначав в пункті 6, то тут колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції з відеозапису обшуку було встановлено, що його проводив слідчий ОСОБА_55 , він керував порядком його проведення. Оперуповноважений ОСОБА_23 вів відеозйомку обшуку, а оперуповноважений ОСОБА_29 за вказівкою слідчого перевіряв шухляди, шафи, сумки. При цьому слідчий перебував поряд з ним, вів протокол обшуку, коментував, що і де саме знайдено, оглядав знайдені речі. А тому вважати, що обшук провів не слідчий ОСОБА_55 , а оперуповноважений ОСОБА_29 підстав у суду немає.

Щодо пунку 7 доводів захисника, то колегія суддів звертає увагу, що вони виступали предметом дослідження в суді першої інстанції та їм надана вичерпна оцінка, з якою колегія суддію за встановлених обставин, погоджується. Так, суд звертав увагу на те, що свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 зазначили, що з поважних причин дійсно відлучалися під час обшуку коли пакувалися речі, але наполягали на тому, що знайдені у квартирі російські монети, білоруські рублі, які викрадені у ОСОБА_15 , були знайдені у їх присутності і саме ці грошові кошти були упаковані та вилучені під час обшуку. Також судом, з відеозапису обставин проведення обшуку, було встановлено, що долучений до протоколу обшуку і переглянутий у судовому засіданні, відеозапис є безперервним з початку обшуку і до відшукання у квартирі викрадених у потерпілої ОСОБА_15 речей у присутності понятих. Тому, суд дійшов правильного висновку, що хоча поняті на деякий час і відлучалися під час обшуку, але грошові кошти, що були викрадені у ОСОБА_15 і знайдені у квартирі, яку орендували обвинувачені, знайдені та вилучені саме у їх присутності.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі звертала увагу на те, що:

1) протокол ОМП у ОСОБА_14 (в ході якого вилучено сліди взуття і пальців рук) не допустимий доказ, оскільки власником квартири ОСОБА_35 дозвіл не надавався, ухвала суду відсутня. Висновки суду про користувача (доньку) цією квартирою не підтверджені. ОСОБА_36 судом не допитувалась і не встановлено факт їх родинних зв`язків з донькою;

2) висновки експертиз № 19/119/6/3-480є та № 19/119/6/1-180е не підтверджують вину обвинувачених, оскільки сліди взуття без індивідуальних ознак, а сліди пальців рук не придатні для дослідження;

3) свідок ОСОБА_31 бачила чоловіка, з яким говорила про вікна. Однак, на досудовому розслідуванні вона впізнала ОСОБА_9 , далі в суді впізнала ОСОБА_8 , а потім нікого не впізнала;

4) відомостей про перебування телефону ОСОБА_8 з 14.00 по 15.00 год 06.03.2020 по АДРЕСА_6 немає, тому ОСОБА_31 бачити ОСОБА_8 не могла;

5) потерпіла ОСОБА_15 у зверненні до поліції не вказала про викрадення монет (а.с. 23-24 т.2). В суді потерпіла зазначила, що зранку виявила що монети зникли. Монети були в шкатулці і вона була відкрита, однак відповідно до протоколу ОМП - шкатулка зачинена;

6) згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, у справі проводилась експертиза замка, однак в суд цієї експертизи прокурор не надав;

7) протокол обшуку від 12.03.2020 недопустимий доказ, оскільи обшук провели не уповноважені особи. Доручення на проведення цієї процесуальної дії не реєструвалось;

8) суд оглянув металеві пластини та без експертизи встановив, що це «відмички»;

9) поняті ОСОБА_25 та ОСОБА_26 відлучались в ході общуку та бачили вже запаковані речі;

10) свідок ОСОБА_32 не вказала, що саме вона бачила в чоловіка - папку чи барсетку? В судовому засіданні на обвинувачених, як на чоловіка що бачила, вона не вкзала;

11) висновки суду про реалізацію обвинуваченими викраденого майна не підтверджені;

12) з висновку трасологічної експертизи № 91/19/6/3-480е віл 07.04.2020 судом встановлено, що сліди залишено тим типом взуття, що в обвинуваченого ОСОБА_8 , однак індивідуальних ознак взуття не встановлено, а тому не відомо чи воно належить ОСОБА_8 ;

13) стороні захисту не відкривалось доручення слідчого ОСОБА_38 ;

14) ОСОБА_8 звертався до ДБР, про незаконне проникнення поліцією до квартири, що він винаймав з ОСОБА_9 . Суд відкинув факт незаконного проникнення мотивуючи це показами свідків, однак свідки це поняті, які нічого не бачили, та поліція яка зацікавлена у вирішенні справи;

15) суд безпідставно відкинув покази свідка ОСОБА_34 , яка в деталях роповіла, що квартиру здавала в оренду, винаймав її ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Комплект ключів був один, знаходився він тільки в ОСОБА_9 . Бачила як до квартири АДРЕСА_4 приходила поліція, бачила в них ключі, чула як в квартирі хтось був до обшуку, перед початком якого ухвалу суду їй не надавали.

Надаючи оцінку вказаним доводам захисника зокрема викладеним в пункті 1, де йдеться, що протокол ОМП у ОСОБА_14 (в ході якого вилучено сліди взуття і пальців рук) не допустимий доказ, оскільки власником квартири ОСОБА_35 дозвіл не надавався, ухвала суду відсутня, а висновки суду про користувача (доньку) цією квартирою не підтверджені та ОСОБА_36 судом не допитувалась і не встановлено факт їх родинних зв`язків з донькою, то до них колегія суддів відноситься критично і вважає безпідставними.

Так, з матеріалів справи слідує, що в суді першої інстанції ОСОБА_14 пояснювала, що власницею квартири є її матір ОСОБА_36 , яка у квартирі не проживає. Сама ж ОСОБА_14 проживає у ній з 2004 року спільно із своєю сім`єю. Тому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_14 на законних підставах користується вказаною квартирою, а тому надання нею як користувачем дозволу на огляд квартири не є порушенням норм КПК України, а тому аргументи сторони захисту є безпідставними, з чим колегія суддів повністю погоджується і загострює увагу на висновку Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зробленого в постанові 20.06.2023 у справі № 756/16122/21, де йдеться, що огляд місця події може бути проведений навіть з дозволу орендаря, тож у такому випадку не потрібно дозволу слідчого судді. Також, судом першої інстанції було встановлено, що постановою слідчого від 06.03.2020, вилучений під час огляду квартири у якій мешкає ОСОБА_14 , слід взуття слідчим визнано речовим доказом (том 2 а. п. 17).

Щодо пункту 2 доводів сторони захисту про те, що висновки експертиз № 19/119/6/3-480є та № 19/119/6/1-180е не підтверджують вину обвинувачених, то колегія суддів звертає увагу, що висновок першої експертизи правильно врахований судом першої інстанції як належний та допустимий доказ вини обвинувачних, оскільки він прямо вказав на те, що слід низу підошви взуття, що виявлений на підлозі у кімнаті під час огляду 06.03.2020 місця події по АДРЕСА_6 (це за місцем проживання потерпілої ОСОБА_14 ), залишений взуттям з тим же типом малюнку низу підошви, що і підметкова частина низу підошви взуття на ліву ногу, вилученого у ОСОБА_8 під час затримання; слід низу підошви взуття, що вилучений на підлозі у прихожій під час огляду 10.03.2020 місця події по АДРЕСА_10 (це за місцем проживання потерпілої ОСОБА_15 ), залишений взуттям з тим же типом малюнку низу підошви, що і підметкова частина низу підошви взуття на праву ногу, вилученого у ОСОБА_8 під час затримання (том 2 а. п. 97-100, 102-116). Щодо висновку № 19/119/6/1-180е, то його суд першої інстанції в основу обвинувального вироку не враховував з підстав його недопустимості.

Щодо пунктів 3 - 4 доводів захисника ОСОБА_7 то вони аналогічні пункту 6 апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , та його оцінка надана вище.

Щодо пункту 5 доводів захисника, де йдеться про те, що потерпіла ОСОБА_15 у зверненні до поліції не вказала про викрадення монет (а.с. 23-24 т.2). В суді потерпіла зазначила, що зранку виявила що монети зникли. Монети були в шкатулці і вона була відкрита, однак відповідно до протоколу ОМП - шкатулка зачинена, то з протоколу прийняття заяви про вчиення кримінального правопорушення від 10.03.2020 (а.с. 23-24 т.2) слідує, що ОСОБА_15 звернулася з приводу викрадення у неї майна. В переліку викрадено дійсно монет не вбачається. Водночас, в суді першої інстанції потерпіла повідомляла, що «..перевірила і з`ясувала, що пропали золото, срібло, білоруські гроші та монети, тому викликала поліцію. Через деякий час приїхали працівники поліції і почали проводити огляд квартири. Працювали також криміналісти, собака довела за будинок у поле. Слідчий це все описав. У неї викрали дорогий золотий ланцюжок з ладанкою 583 проби, придбані у 2008 році, на ладанці зображена Матір Божа, великий золотий перстень, придбаний у 1986 році, підвіску зі срібла з бурштином, перстень зі срібла з каменем із бірюзи, 20 білоруських рублів однією купюрою, що дуже схожа на євро. Окрім того, у неї викрали 110 чи 102 російські монети, точну кількість вже не пам`ятає, які вона зібрала, коли жила у м. Білгород Російської Федерації. Коли працівники поліції показали знайдені монети та 20 білоруських рублів однією купюрою, то вона їх впізнала. Гроші були передані їй на зберігання».

Щодо шкатулки, про яку вела мову захисник, то з пояснень потерпілої це була шафа, при цьому, яке суттєве значення має факт того чи вона була відчинена чи зачинена на момент огляду, і як це вплинуло на доказову базу і на правильність встановлення обставин події, сторона захисту не вказала.

Оцінюючи довід захисника в пункті 6, де йдеться про те, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, у справі проводилась експертиза замка, однак в суд цієї експертизи прокурор не надав, колегія суддів увагу апелянта звертає на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно до ч. 2 ст. 92 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Також ч. 1 ст. 26 КПК України визначає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Тому, вираховуючи викладене, сторона обвинувачення, має право подавати до суду лише ті докази, які вважає за необхідне.

Щодо пунктів 7 та 13 доподів апеляційної скарги захисника, де йдеться, що протокол обшуку від 12.03.2020 недопустимий доказ, оскільи обшук провели не уповноважені особи. Доручення на проведення цієї процесуальної дії не реєструвалось, а також, що стороні захисту не відкривалось доручення слідчого ОСОБА_38 то тут колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, який наданий судом в ході ухвалення вироку. Так, в суді першої інстанції захисник також зазначили, що обшук проводив не слідчий, а оперуповноважений УКР ГУНП в Сумській області ОСОБА_29 , який спільно з ОСОБА_23 участь у обшуку приймав незаконно.

Однак, з відеозапису обшуку судом встановлено, що його проводив слідчий ОСОБА_55 , він керував порядком його проведення. Оперуповноважений ОСОБА_23 вів відеозйомку обшуку, а оперуповноважений ОСОБА_29 за вказівкою слідчого перевіряв шухляди, шафи, сумки. При цьому слідчий перебував поряд з ним, вів протокол обшуку, коментував, що і де саме знайдено, оглядав знайдені речі.

А тому вважати, що обшук провів не слідчий ОСОБА_55 , а оперуповноважений ОСОБА_29 підстав у суду немає, з чим колегія суддів погоджується. Аргументи сторони захисту, що обшук проводився працівниками поліції без рукавичок на законність обшуку ніяким чином не вплинув.

Щодо участі оперуповноважених УКР ГУНП в Сумській області ОСОБА_23 та ОСОБА_29 під час обшуку, то участь вони приймали на підставі доручення слідчого від 12.03.2020 (том 5 а. п. 209).

Крім цього, допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_75 , яка допитувалася судом за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_9 , суду пояснювала, що проводила досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у рамках якого підготувала письмове доручення УКР ГУНП в Сумській області для забезпечення участі їх співробітників під час обшуку, яке передала через ОСОБА_29 . Сторона захисту зазначила, що вказане доручення їм не відкривалося, але як зазначила у судовому засіданні свідок ОСОБА_75 , то цей документ нею відкривався, про що зазначено у описі документів під порядковим номером 28. Як слідує з опису документів, то захисту усі доручення були відкриті (том 6 а. п. 45-46). Окрім того, як слушно зауважив суд, надана захистом відповідь ГУНП в Сумській області за №14/Д-7аз від 18.12.2020, у якій зазначено, що доручення оперативному підрозділу у Журналі обліку вхідних документів (доручення) УКР ГУНП №136 н/т не реєструвалося, а 12.03.2020 доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України слідчим ОСОБА_76 надано особисто заступнику начальника відділу УКР ГУНП майору поліції ОСОБА_29 , лише підтверджує той факт, що таке доручення слідчим дійсно надавалося (том 6 а. п. 58). А тому суд дійшов обгрунтовано висновку, що відсутність на дорученні, примірник якого наданий суду, вхідного номеру УКР ГУНП в Сумській області не свідчить про те, що вказаний документ слідчим не постановлявся.

Щодо пункту 8 апеляційної скарги захисника, де йдеться, що суд оглянув металеві пластини та без експертизи встановив, що це «відмички», то зі встановлених судом першої інстанції обставин справи слідує, що до обох квартир потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 проникали шляхом підбору ключів до вхідних дверей.

Щодо пунку 9 доводів захисника ОСОБА_7 , то вони аналогічні доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 , про які йшлося в пунті 7, і оцінка яким нада вище.

Щодо доводів викладених в пункті 10 доводів захисника то вони аналогічні доводам скарги обвинуваченого ОСОБА_9 зазначених ним в пункті 7 і їм надана вже оцінка вище.

Щодо доводу захисника в пункті 11, а саме те, що висновки суду про реалізацію обвинуваченими викраденого майна не підтверджені, то зі встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що за обома епізодами кражіки майна ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суд першої інстанції встановив «..з викраденим майном ОСОБА_8 і ОСОБА_9 покинули місце злочину і розпорядилися ним у своїх корисливих цілях». Такого висновку суд дійшов на підставі об`єктивно досліджених доказів і пояснень учасників справи в своїй сукупності. Як вказані обставини впливають на висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинувачених в інкримінованих їм злочинах захисник не вказала.

Щодо пункту 12 водів захисника, де йдеться, що з висновку трасологічної експертизи № 91/19/6/3-480е віл 07.04.2020 судом встановлено, що сліди залишено тим типом взуття, що в обвинуваченого ОСОБА_8 , однак індивідуальних ознак взуття не встановлено, а тому не відомо чи воно належить ОСОБА_8 то до них колегія суддів відноситься критично. Так, судом першої інстанції правильно зазначено про те, що хоча протокол затримання ОСОБА_8 , клопотання слідчого про арешт майна та ухвала слідчого судді про арешт вилученого у ОСОБА_8 майна при затриманні не є прямими доказами винуватості, але вони підтверджують законність вилучення взуття у ОСОБА_8 , порівняння якого проводив експерт зі слідами взуття, що були виявлені у квартирах потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . З викладено слідує і прив`язка взуття, те що досліджував експерт, з тим, що вилучалось в ОСОБА_8 .

У відповідь на пункт 14 доводів захисника де йдеться, що ОСОБА_8 звертався до ДБР, про незаконне проникнення поліцією до квартири, що він винаймав з ОСОБА_9 , то з матеріалів справи слідує, що дійсно копія такої заяви в матеріалах існує (а.с. а.с. 183 т.1), однак результатів по такому зверненню матеріали справи не містяться та апелянтами колегії суддів не надано. Крім цього, як йшлося вище, обвинувачений ОСОБА_9 між іншого зазначав, що ключі незаконно вилучили саме у нього.

Також обвинувачений ОСОБА_9 п. 9, захисники ОСОБА_11 в п. 2 та ОСОБА_7 в п. 15 зазначали про безпідставне не врахування судом першої інстанції пояснень свідка ОСОБА_34 , яка в деталях роповіла, що квартиру здавала в оренду, винаймав її ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Комплект ключів був один, знаходився він тільки в ОСОБА_9 . Бачила як до квартири АДРЕСА_4 приходила поліція, бачила в них ключі, чула як в квартирі хтось був до обшуку, перед початком якого ухвалу суду їй не надавали. Тобто всі апелянти зауважували версію того, що до обшуку в квартирі поліція вже була і підкинула туди речі, які потім і вилучила.

З матеріалів справи слідує, що вказане виступало предметом дослідження суду першої інстанції, чому суд надав детальну оцінку з якою колегія суддів апеляційного суду погоджується.

Так, свідок ОСОБА_34 в суді першої інстанції пояснювала, що у власності має дві квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_19 , які розташовані поряд у одному тамбурі. У квартирі АДРЕСА_11 мешкає вона, а квартиру АДРЕСА_4 у неї орендували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які приїхали 07.03.2020, близько 5 год., і вона дала їм комплект ключів від цієї квартири, який у неї лише один.

12.03.2020, близько 11 год., вона почула, що відкриваються двері у тамбур, а потім до квартири АДРЕСА_4 . Вона подумала, що це ОСОБА_77 , бо він їй телефонував і говорив, що через годину вони будуть, тому вийшла зі своєї квартири. Але там побачила двох незнайомих чоловіків. ОСОБА_34 запитала у них, що вони тут роблять. Вони їй відповіли, що з поліції і їй нічого боятися. Свідок їх запитала про ключі і отримала відповідь, що затримали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і вилучили у них ключі від квартири. Коли вона вийшла зі своєї квартири, то один із чоловіків з ключами стояв біля дверей квартири, а другий - на східцях тамбуру. Описати їх вона не може, один вище за зростом, другий - нижчий. На лінію 102 не зателефонувала, бо побачила у них свої ключі і зрозуміла, що це дійсно поліцейські. Після цього вони пішли. У її присутності до квартири поліцейські не заходили. Через 1-1,5 год. за стінкою у квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_34 почула якісь рухи. Вона впевнена, що там перебували люди, бо дуже добре почула як вони там ходять. У стінах маються віддушини, а тому чутко було як відкриваються двері, чутні кроки. Але вона боялася і тому не виходила зі своєї квартири. Потім близько 15 год. свідок відлучилась до магазину. У цей час бачила, що у коридорі біля тамбуру їхньої квартири на стільці сидів парубок, який стеріг її квартиру. Стілець йому дала сусідка. Близько 16 год. приїхали на обшук. Двері у квартиру АДРЕСА_4 вона відкривала ключами, які їй дав чоловік, одягнутий у пальто темного кольору, і які вона, у свою чергу, віддала ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Працівники поліції просили щоб вона не говорила нікому про те, що дали їй ключі. У неї на той час був лише один комплект ключів від цієї квартири, оскільки другий комплект був вилучений працівниками поліції при обшуку ще у січні 2020 року, коли у її квартирі також мешкали ОСОБА_8 та ОСОБА_78 . Вона відкрила двері квартири і у неї забрали ключі. Свідок просила їх віддати, бо має лише один комплект. Не пам`ятає чи під час обшуку у поліцейських були рукавички на руках. Як зауваження при обшуку нічого про ключі не сказала, тому що не знала про це. Але під час проведення самого обшуку вона слідчому декілька раз говорила про сторонніх людей у квартирі.

Право власності на вказану у поясненнях ОСОБА_34 квартиру підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.03.2020 про належність ОСОБА_34 на праві власності квартири АДРЕСА_5 (том 2 а. п. 182-185).

Як суд першої інстанції так і колегія судідв до вказаних пояснень свідка відноситься критично, оскільки вони спростовуються показаннями свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_29 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які теж були присутні під час обшуку і суду заявляли, що ОСОБА_34 ніхто ключі від квартири не давав перед обшуком, вона нічого не говорила про те, що у квартирі побували інші особи.

Також, судом першої інстанції вивчався відеозапис проведення обшуку, але на ньому не зафіксовано ніяких скарг та пояснень з цього приводу ОСОБА_33 .

Як зазначили свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які були понятими під час обшуку, ОСОБА_34 лише бідкалася з приводу того, що помилилася у обвинувачених, бо вважала їх гарними хлопцями.

Крім того, як слушно зауважив суд першої інстанції, крадіжка майна у ОСОБА_15 відбулася 10.03.2020, у неї дійсно були викрадені російські монети та білоруські рублі. Обшук у квартирі ОСОБА_34 , де вони були знайдені, проводився 12.03.2020, у якій з 07.03.2020 і до обшуку постійно мешкали обвинувачені, а тому вони ніяк не могли бути підкинуті працівниками поліції, на чому у судовому засіданні постійно наголошували обвинувачені та їх захисники.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для задоволення всіх трьох апеляційних скарг: обвинуваченого ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не вбачає, оскільки попри доводи апелянтів, вина обвинувачених у вчиненні злочинів повністю доведена та їх дії правильно кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 185 КК України.

Аналізуючи вид і міру призначеного обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 покарання колегія суддів виходить з наступного.

Так, згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченим покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, їх особи та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом було встановлено, що за місцем проживання та роботи ОСОБА_8 характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, не інвалід. Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлені. Також, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово зазначав, що має хвору матір. Судом встановлено, що ОСОБА_74 є дійсно матір`ю ОСОБА_8 та має ряд захворювань, отримує пенсію. Доказів на підтвердження того, що вона потребує стороннього догляду або що ОСОБА_8 її доглядає та утримує суду першої інстанції не надано. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку, якою є потерпіла ОСОБА_15 .

Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , то судом першої інстанції було встановлено, що останній за місцем проживання характеризуються задовільно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, не інвалід. Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_27 , судом не встановлені. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку, якою є потерпіла ОСОБА_15 .

Також при призначенні покарання суд врахував і те, що обидва обвинувачені, маючи молодий вік, до затримання у березні 2020 року не працювали, суспільно-корисливою працею не займалися, мають по декілька непогашених та незнятих судимостей за умисні тяжкі, середньої тяжкості злочини, що свідчить про їх стійке небажання стати на шлях виправлення.

Тому, враховуючи обставини скоєння злочинів, ставлення обвинувачених до вчиненого ними, відсутність з їх боку каяття, враховуючи вказану вище обтяжуючу покарання обставину, а також суспільну небезпечність вчинених злочинів та тяжкість суспільно небезпечних наслідків, що настали від їх вчинення, які обумовлюють ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочинів, суд пешої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів можливе лише в разі застосування щодо них покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Окрім того, судом першої інстанції правильно враховано і те, що ОСОБА_9 необхідно призначити покарання за правилами ст. 71 КК України, оскільки покарання у виді 4 місяців арешту за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.04.2017 він не відбув. Строк давності виконання цього вироку у даному випадку не може бути застосований, оскільки від покарання за закінченням строків давності виконання вироку особа звільняється не автоматично, а за рішенням суду, що узгоджується з висновком Верховного Суду викладеному в постанові від 27.11.2019 у справі 577/4735/18. Судове рішення про звільнення ОСОБА_9 від покарання у виді 4 місцяів арешту судом не приймалося.

До апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 подавав клопотання в яких просив повернути вилучені в нього речі, притягнути до відповідальності начальника ВП за підробку документів та у строк його - ОСОБА_9 покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку день за два, що колегія суддів вважає передчасним та безпідставним.

Так, долю вилучених в даному кримінальному провадженні у ОСОБА_9 речей вироком Білопільського районного суду Сумської області від 14.01.2021 вирішено у відповідно до ст. 100 КПК України, та після вступу цього вироку в законну силу він буде звернений до виконання.

Вимога апелянта щодо притягнення певних особи до відповідальності, цього кримінального провадження не стосується, і не є предметом апеляційного розгляду, а тому її колегія суддів ввважає безпідставною.

Щодо вимог обвинуваченого ОСОБА_9 , про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України - день за два, то вони також безпідставні, оскільки з урахуванням дати вчинення ним злочинів - 06.03.2020 та 10.03.2020, дія частини 5 статті 72 КК України у редакції Закону України № 838 - VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» на ОСОБА_9 не розповсюджується.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено, вирок Білопільського районного суду Сумської області від 14.01.2021 вимогам ст. 370 КПК України відповідає, а тому його слід залишити без зміни, а відповідно всі апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 14.01.2021 відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_9 , який тримається під вартою в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4