Справа № 953/2942/23
н/п 1-кс/953/7970/23

"13" жовтня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
В обгрунтування клопотання прокурор посилається на те, що 29.12.2022 на території м. Харкова невстановлена особа незаконно заволоділа транспортним засобом Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , право на володіння, користування та розпорядження яким надано ОСОБА_6 .
28 вересня 2022 року ОСОБА_5 , знаходячись в Республіці Польща, надав ім`я ОСОБА_6 довіреність стосовно розпорядження вищевказаним транспортним засобом, в тому числі на його продаж та представлення його інтересів в будь-яких органах, але без права передоручення. Будь-яких інших договорів чи довіреностей стосовно зазначеного транспортного засобу ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 ні з ким не укладали.
Так, встановлено, що 29.12.2022 вищевказаний транспортний засіб перереєстровано у ТСЦ 6341, розташованому за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 26, де новим власником зазначено громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця смт. Савинці Харківської області, зазначеному транспортному засобу присвоєно номерний знак НОМЕР_3 .
Окрім цього, 01.04.2023 вищевказаний транспортний засіб було перереєстровано у тому ж ТСЦ 6341, новим власником зазначено ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця м. Харкова. Транспортному засобу присвоєно номерний знак НОМЕР_4 .
05 травня 2023 року слідчим суддею накладено арешт на зазначений транспортний засіб, із визначенням місця зберігання на майданчику вилученого транспорту ГУНП в Харківській області.
11 травня 2023 року встановлено місцезнаходження транспортного засобу, вилучено його та на виконання ухвали слідчого судді направлено на зберігання до майданчику для зберігання вилученого транспорту ГУНП в Х/о.
В ході досудового розслідування допитано ОСОБА_7 , який повідомив, що він за 2000 гривень допоміг своєму знайомому на ім`я ОСОБА_9 , який попрохав оформити на себе право власності на вищевказаний транспортний засіб тимчасово, бо ОСОБА_9 купує його для перепродажу. При цьому ОСОБА_9 запевнив ОСОБА_11 , що все відбувається законно. В показаннях ОСОБА_7 повідомив, що 29.12.2022 при оформленні придбання ним вказаного транспортного засобу, продавця він не бачив. З ним був присутнім лише Тагір. Останній привіз ОСОБА_7 до приміщення одного з офісів, розташованих на вул. Шевченка в м. Харкові, напроти вказаного ТСЦ. При цьому, ОСОБА_7 адреси офісу не пам`ятає, але може вказати на місці. Також ОСОБА_7 повідомив, що договори купівлі-продажу транспортного засобу Toyota Camry, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , власником якого він тимчасово був на прохання особи на ім`я ОСОБА_9 , 29.12.2022 та 01.04.2023 готувались та передавались ОСОБА_7 в приміщенні одного й того ж самого офісу.
01.06.2023 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.05.2023 здійснено тимчасовий доступ до документів, що знаходяться у володінні ТСЦ 6341 ГСЦ МВС в Харківській області, та вилучено документи, надані та складені для реєстрації змін власників транспортного засобу Toyota Camry, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . Серед цих документів вилучено договір комісії №6436/22/1/032254 від 27.12.2022, сторонами якого зазначено ТОВ «ВАВІЛОН» та ОСОБА_5 .
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 27.12.2022 року група невстановлених осіб, діючи за попередньою змовою, склала та видала договір комісії №6436/22/1/032254 від 27.12.2022, сторонами якого зазначено ТОВ «ВАВІЛОН» та ОСОБА_5 , до якого було внесено завідомо неправдиві відомості про його підписання ОСОБА_5 , і на підставі якого 29.12.2022 було вчинено незаконне заволодіння правом власності на транспортний засіб Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстрацію якого було здійснено у ТСЦ 6341 за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 26.
При цьому представником ТОВ «ВАВІЛОН» у договорі №6436/22/1/032254 від 27.12.2022 було зазначено ОСОБА_12 , яку встановлено як ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .
Вилучене 28.09.2023 під час вказаного обшуку майно, відповідно до положень ст. 98 КПК України може бути знаряддям вчинення злочину, могло зберегти на собі його сліди та може містити відомості, які у подальшому будуть використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказане майно є доказом злочину, а тому виникла необхідність у арешті вказаного майна.
Прокурор ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, надав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутністю у зв`язку зі службовою зайнятістю, клопотання підтримав в повному обсязі, та просив його задовольнити.
Власник майна в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомила.
28.09.2023 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.09.2023 слідчим було проведено обшук, та вилучено майно, яке зазначене в протоколі обшуку, та в прохальній частині клопотання прокурора про арешт майна.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.
В зв`язку з вищевикладеним, прокурором було підготовлено клопотання про арешт майна, яке 30.09.2023 направлено на адресу Київського р/с м. Харкова для подальшого розгляду, однак ухвалою слідчого судді від 06.10.2023 клопотання було повернуто прокурору, та встановлено строк в 72 год. для усунення недоліків, яка була отримана слідчим 11.10.2023. Після усунення недоліків прокурором повторно 12.10.2023 о 11:17 год. спрямовано клопотання про арешт майна.
Таким чином, згідно зі ч. 3 ст. 172 КПК України, передбачений законом строк в сімдесят дві години для усунення недоліків прокурором не порушено.
Відповідно до ч. 3 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.
Згідно абз. 2 ч. 7 ст. 223 КПК України, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.
Згідно ч. 3 ст. 168 КПК України, слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину… Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, знищення, використання, перетворення, пресування та відчуження майна. З метою забезпечення схоронності речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
При тому, ст. 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу).
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане в клопотанні майно, оскільки прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що вказані речі та майно є речовими доказами та зберегли на собі сліди вчинення злочинів, які необхідно вивчити зокрема шляхом проведення експертиз, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, висновки яких можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні.
Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі майна, яке є речовим доказом та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.
Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.
Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.
Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником майна, ані заінтересованими особами за їх наявності не надано та слідчим суддею не встановлено.
У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст. 174 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Визначити місцем зберігання арештованого майна: камеру схову речових доказів СУ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 14.
Зобов`язати слідчого за участю спеціаліста у строк 1 місяць зняти інформацію з ноутбуку із мережевим адаптером, які були вилучені 28.09.2023 в ході проведення обшуку по кримінальному
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особами, відсутніми при оголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя - ОСОБА_1