Провадження №1-кс/522/5133/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, -

УСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність уповноваженої особи СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області щодо неповернення автомобіля марки Tesla Model 3, vin НОМЕР_1 та скасування постанови про оголошення транспортного засобу у розшук.

В обґрунтування скарги адвокат посилається на наступне.

СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0001057 від 07.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

В рамках даного кримінального провадження слідчим було подано у міжнародний розшук «Інтерпол» автомобіль марки Tesla Model 3, vin НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вказаним автомобілем ОСОБА_5 володіє на законних підставах з моменту реєстрації, а саме з 22.06.2022.

На теперішній час вказаним автомобілем користувалися родичі ОСОБА_5 в Європі, куди виїхали через війну з України.

17.03.2023 в м. Прага республіки Чехія вищевказаний автомобіль був вилучений поліцією як такий, що розшукується поліцією України.

В подальшому ОСОБА_5 стало відомо, що в день зняття автомобіля з розшуку 24.12.2022 слідчим було внесене нове провадження до ЄРДР за №0001452 за ч.3 ст.358 КК України.

ОСОБА_5 стало відомо, що орган досудового розслідування не звертався до суду з клопотанням про арешт автомобіля, у зв`язку з чим він перебуває в поліції м. Прага незаконно, у зв`язку з чим адвокат звернувся з даною скаргою.

Адвокат в судовому засіданні підтримав подану скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі.

Слідчий в судовому засіданні поклався на розсуд суду.

Розглянувши скаргу, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали, приходжу до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено наступне.

СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0001057 від 07.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

В рамках даного кримінального провадження слідчим було подано у міжнародний розшук «Інтерпол» автомобіль марки Tesla Model 3, vin НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вказаним автомобілем ОСОБА_5 володіє на законних підставах з моменту реєстрації, а саме з 22.06.2022.

На теперішній час вказаним автомобілем користувалися родичі ОСОБА_5 в Європі, куди виїхали через війну з України.

17.03.2023 в м. Прага республіки Чехія вищевказаний автомобіль був вилучений поліцією як такий, що розшукується поліцією України.

В подальшому ОСОБА_5 стало відомо, що в день зняття автомобіля з розшуку 24.12.2022 слідчим було внесене нове провадження до ЄРДР за №0001452 за ч.3 ст.358 КК України.

ОСОБА_5 стало відомо, що орган досудового розслідування не звертався до суду з клопотанням про арешт автомобіля, у зв`язку з чим він перебуває в поліції м. Прага незаконно.

Відповідно до вимог ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно із ст.169 КПК України - тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.

Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

В порушення вказаних вимог закону до теперішнього часу транспортний засіб власнику не повернуто, його процесуальний статус не визначено та арешт на нього не накладено. Тому твердження адвоката щодо бездіяльності слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна та скасуванні постанови про оголошення транспортного засобу у розшук, є обґрунтованими.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Керуючись ст.ст.169-173, 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважених осіб СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області розглянути питання щодо неповернення автомобіля марки Tesla Model 3, vin НОМЕР_1 та скасування постанови старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про оголошення транспортного засобу у розшук від 24.12.2022 в рамках кримінального провадження №0001452 за ч.3 ст.358 КК України, повідомивши про результати розгляду ОСОБА_5 .

Ухвалу направити для виконання до ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя:

26.09.2023