ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2619/23 Справа № 205/1903/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 місяців .

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до наново призначеного покарання частково у вигляді 1 ( одного) року позбавлення волі, приєднано не відбуте покарання за вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 березня 2022 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 ( вісім) років 6 місяців.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4087,20 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000,0 гривень, а всього 14 087,20 гривень.

ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що він, будучи обізнаним, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан в Україні та Указом Президента України за № 341/2022 від 17.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, вчинив в умовах воєнного стану повторне кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, 30 липня 2022 року , близько 11 годин 25 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись за адресою: місто Дніпро, провулок Парусний, біля будинку 12, побачив потерпілу ОСОБА_9 , яка тримала в руці жіночу сумку. В цей момент у ОСОБА_7 виник кримінальний протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинений в умовах воєнного стану. Вищезазначену жіночу сумку та весь її зміст ОСОБА_7 визначив об`єктом свого кримінального протиправного посягання.

Одразу після цього, реалізуючи свій вищевказаний кримінально- протиправний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 12 по провулку Парусному в м. Дніпро, діючи відкрито, умисно, в період воєнного стану, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості наблизився до ОСОБА_8 та схопив вищевказану сумку, яку вона тримала в руці. В цей час ОСОБА_8 вчинила опір злочинним діям ОСОБА_7 та продовжила утримувати свою сумку, після чого ОСОБА_7 , з метою подолання її фізичного супротиву, вдарив її в область обличчя правою рукою, чим застосував відносно неї насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої. Після цього ОСОБА_7 , скориставшись тим, що потерпіла знаходилась в стані дезорієнтації та не виказувала подальшої активної протидії, схопив сумку власними руками, вирвав її з рук потерпілої, після чого, утримуючи викрадену сумку при собі, втік з місця вчинення кримінального правопорушення.

В сумці, яку викрав ОСОБА_7 , та яка не має матеріальної цінності для потерпілої, знаходився мобільний телефон Samsung Galaxy G6, яким останній розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду, згідно висновку експерта № 5074-22 від 27.09.2022, в розмірі 4087, 20 гривень.

Не погоджуюсь з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив надати йому найнижчу межу покарання за скоєний ним злочин.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що він має неповнолітню дитину, має батька похилого віку, щиро кається у скоєному злочині.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому рецидив злочину, помякшуючих обставин судом першої інстанції встановлено не було.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі № 166/1065/18 суд зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Крім того, зміст постанови Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі №363/975/18 містить правовий висновок, згідно з якого щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Так, у відповідності до змісту постанови Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. У протилежному випадку щире каяття у вчиненому злочину носить лише формальний характер.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він щиро кається у скоєному злочині, оскільки позиція обвинуваченого за встановлених обставин кримінального провадження свідчить про намагання ним зменшити свою провину, а також про те, що останній не надав критичної оцінки своїй злочинній поведінці, не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття.

Судом першої інстанції також було враховано ступінь тяжкості скоєного злочину, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням, який обвинувачений скоїв в період іспитового строку, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий в тому числі за злочини проти власності, в міських диспансерах на обліку не перебуває, має малолітню сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з ним не проживає, обов`язки покладені на нього за попереднім вироком не виконував, у зв`язку з чим Шевченківським районним відділом у Дніпропетровській області Філії Державної установи «Центр пробації» був оголошений у державний розшук, спричинену матеріальну шкоду не відшкодував, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги обвинуваченого.

Враховуючи обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відносяться до категорії тяжкого злочину, ту обставину, що обвинувачений спричинену матеріальну шкоду не відшкодував, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів.

Колегія суддів зазначає, що, ні судом першої інстанції, ні колегією суддів у ході розгляду апеляційної скарги не встановлено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину. Підстав для застосування вимог, передбачених ст. 69 КК України не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 квітня 2023 року без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4