н/п 1-кс/953/7925/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова клопотання слідчого СУ ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000300 від 14.01.2013, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, росіянина, громадянина російської федерації, останнє відоме місце мешкання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України,

Встановив:

11.10.2023 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СУ ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, про обрання відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що СУ ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000300 від 14.01.2013 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , всупереч суспільним відносинам, які гарантують право кожної людини на фізичну свободу (волю), особисту недоторканність і захищають її честь, з корисливих мотивів, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , з метою отримання прибутку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, пов`язаних із здійсненням незаконної угоди щодо людини, в 10-х числах листопада 2010 року, більш точна дата в ході слідства не встановлена, ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Харкові поблизу кінотеатру «Перемога», розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 94, підшукала громадянку України ОСОБА_8 і достовірно знаючи про її важке матеріальне становище, яке виразилося у відсутності постійного місця проживання і джерела доходів, знаходження на утриманні малолітньої дитини, використовуючи її вразливе становище, обумовлене зазначеними зовнішніми чинниками, які обмежили її можливість керувати свої дії, запропонувала ОСОБА_8 виїхати в м. Бєлгород рф для надання платних сексуальних послуг різним особам чоловічої статі на банях, саунах, готелях, на квартирах клієнтів, при цьому пояснювала, що вартість надання її платних сексуальних послуг становитиме 1500 тисяч російських рублів за одну годину надання зазначених послуг з кожного клієнта, з яких вона буде отримувати 30 % від вартості наданих її послуг. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконну оборудку щодо людини ОСОБА_7 , умовляючи ОСОБА_8 виїхати в м. Білгород РФ для заняття проституцією, роз`яснила, що проїзд, проживання, харчування та одяг, необхідну для заняття проституцією їй придбає ОСОБА_9 , який забезпечить заняття ОСОБА_8 проституцією. Після умовлянь ОСОБА_7 через збігу тяжких матеріальних і сімейних обставин, ОСОБА_8 дала добровільну згоду на виїзд у м. Бєлгород рф для зайняття проституцією.

27.01.2011 ОСОБА_8 на залізничному транспорті законним шляхом перетнула державний кордон і прибула в м. Бєлгород рф, де її зустріла ОСОБА_7 і передала ОСОБА_9 , який відвіз потерпілу на заздалегідь орендовану квартиру за адресою: АДРЕСА_2 й у наслідку до 30 січня 2011 сексуально експлуатував ОСОБА_8 шляхом організації заняття нею проституцією.

Крім того, 12.12.2010 ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення шляхом вчинення незаконних угод, об`єктом яких є людина, вербування, переміщення, одержання людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скоїв незаконну оборудку у відношенні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 при наступних обставинах:

Так, ОСОБА_6 , всупереч суспільним відносинам, які гарантують право кожної людини на фізичну свободу (волю), особисту недоторканність і захищають його честь, з корисливих мотивів, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , з метою отримання прибутку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, пов`язаних із здійсненням незаконної угоди щодо людини, 10 грудня 2010 року ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Харкові, в торгово-розважальному комплексі «Караван», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 7, підшукала громадянина України ОСОБА_10 і достовірно знаючи про його важке матеріальне становище, яке виразилося у відсутності постійного джерела доходів, наявності непогашених кредитних зобов`язань, використовуючи його уразливий стан, обумовлене зазначеними зовнішніми чинниками, які обмежили його можливість керувати свої дії, запропонувала ОСОБА_10 виїхати в м. Бєлгород рф для надання платних сексуальних послуг різним особам чоловічої статі на банях, саунах, готелях, на квартирах клієнтів, при цьому пояснювала, що вартість надання їм платних сексуальних послуг становитиме 1500 тисяч російських рублів за одну годину надання зазначених послуг з кожного клієнта, з яких він буде отримувати 30 % від вартості наданих їм послуг. Реалізуючі свій злочинний намір, спрямований на незаконну оборудку щодо людини ОСОБА_7 , умовляючи ОСОБА_10 виїхати в м. Бєлгород рф для заняття проституцією, роз`яснила, що проїзд, проживання, харчування та одяг, необхідне для заняття проституцією йому придбає ОСОБА_9 , який забезпечить заняття ОСОБА_10 проституцією. Після умовлянь ОСОБА_7 , дав добровільну згоду на виїзд у м. Бєлгород рф для заняття проституцією, після чого ОСОБА_7 визначила час, місце і спосіб виїзду, повідомивши ОСОБА_10 прибути 12 грудня 2010 року на Південний залізничний вокзал м. Харкова, для виїзду у м. Бєлгород рф.

12 грудня 2010 р. приблизно о 01.00 год. ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_7 прибув на Південний залізничний вокзал, при цьому взяв із собою громадянку України ОСОБА_11 , у якої через збіг важких сімейних і матеріальних обставин, що виявилися у відсутності постійного місця проживання, джерела доходів склалося важке матеріальне становище через що вона шукала будь-яку добре оплачувану роботу. Зустрівшись з ОСОБА_10 на вокзалі ОСОБА_7 побачила ОСОБА_11 , яку вирішила також перемістити через державний кордон України. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на торгівлю людьми, діючи за попередньою змовою, в групі з ОСОБА_9 , з його відома і згоди, перебуваючи на Південному залізничному вокзалі м. Харкова, розташованому за адресою: м. Харків, пл. Привокзальна, 1, достовірно знаючи про важке матеріальне положення ОСОБА_11 , використовуючи її уразливий стан обумовлене зазначеними зовнішніми чинниками, які обмежили її можливість керувати свої дії, запропонувала ОСОБА_11 виїхати в м. Бєлгород для заняття проституцією під керівництвом ОСОБА_9 на вищеописаних умовах. Після умовлянь ОСОБА_7 через збігу тяжких матеріальних і сімейних обставин, ОСОБА_11 дала добровільну згоду на виїзд у м. Бєлгород рф для зайняття проституцією. 12 грудня 2010 року ОСОБА_7 на залізничному транспорті законним шляхом перемістила через державний кордон ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , де передала їх ОСОБА_9 , який відвіз потерпілих на заздалегідь орендовану квартиру за адресою: АДРЕСА_2 і в наслідку до 15 грудня 2010 р. сексуально експлуатував ОСОБА_11 шляхом організації заняття нею проституцією. ОСОБА_10 через відсутність попиту на надання платних сексуальних послуг особами чоловічої статі 14 грудня 2010 р. виїхав в Україну.

Крім того, 01.02.2011 ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення шляхом вчинення незаконних угод, об`єктом яких є людина, вербування, переміщення, одержання людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хотів скоїти незаконну оборудку у відношенні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 при наступних обставинах:

Так, ОСОБА_6 , всупереч суспільним відносинам, які гарантують право кожної людини на фізичну свободу (волю), особисту недоторканність і захищають його честь, з корисливих мотивів, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , з метою отримання прибутку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, пов`язаних із здійсненням незаконної угоди щодо людини, 01 лютого 2011 року в 13.30 год., ОСОБА_7 перебуваючи в м. Харкові, в кафе «Буфет», розташованому за адресою: м. Харків, пл. Привокзальна, 1, підшукала громадянок України ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 і достовірно знаючи про їх важке матеріальне становище, яке виразилося у відсутності постійного джерела доходів, постійного місця проживання, перебування на утриманні малолітніх дітей, використовуючи їх уразливий стан, обумовлене зазначеними зовнішніми чинниками, які обмежили їхню можливість керувати свої дії, запропонувала вищевказаним громадянкам України виїхати в м. Бєлгород РФ для надання платних сексуальних послуг різним особам чоловічої статі на банях, саунах, готелях, на квартирах клієнтів, при цьому пояснювала, що вартість надання їм платних сексуальних послуг становитиме 1500 тисяч російських рублів за одну годину надання зазначених послуг з кожного клієнта, з яких вони будуть отримувати 30 % від вартості наданих ними послуг. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконну оборудку щодо людини ОСОБА_7 , вмовляла ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 виїхати в м. Бєлгород рф для зайняття проституцією, роз`яснила, що проїзд, проживання, харчування та одяг, необхідну для заняття проституцією їм придбає ОСОБА_9 , який забезпечить ними заняття проституцією. Після умовлянь ОСОБА_7 , через збіг тяжких матеріальних і сімейних обставин, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 дали добровільну згоду на виїзд у м. Бєлгород рф для заняття проституцією.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на торгівлю людьми, діючи відповідно до відведеної їй роллю ОСОБА_7 , дала вказівки завербованим нею ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 разом з нею підійти до кас Південного залізничного вокзалу, для придбання квитків до м. Бєлгорода. Прибувши до зазначених кас, з метою переміщення через державний кордон України, ОСОБА_7 в 14.23 год., на гроші надані їй ОСОБА_9 , придбала чотири білета на поїзд № 818 до м. Бєлгорода рф після чого, при спробі роздати квитки завербованим дівчатам ОСОБА_7 була затримана працівниками міліції.

14.02.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України, шляхом направлення поштою за останньою відомою органу досудового розслідування адресою.

13.03.2023 підозрюваного ОСОБА_6 було оголошено у міжнародний розшук.

На даний час місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 не встановлено.

Згідно наданої інформації підозрюваний ОСОБА_6 за останні 5 років не перетинав Дрежавний кордон України.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, а також вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання.

Захисник в судовому засіданні при розгляді клопотання про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання проти задоволення клопотання заперечувала.

Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваного.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши надані докази, встановив, що СУ ГУ НП в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000300 від 14.01.2013, за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України.

У відповідності до положень ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень ст. ст. 176, 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Згідно положень ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Слідчим суддею встановлено, що 14.02.2013 у кримінальному провадженні № 0000300 від 14.01.2013, слідчим СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_17 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України.

Частиною 1 статті 42 КПК України встановлено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) в тому числі шляхом надіслання підозрюваному повідомлення про підозру поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України, шляхом направлення поштою за останньою відомою органу досудового розслідування адресою, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 94).

Постановою слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_17 від 13.03.2013 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук, у зв`язку з тим, що останній за місцем реєстрації та мешкання не проживає, проведеними заходами, місцезнаходження останнього не встановлено (а.с. 95).

Постановою слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_17 від 13.03.2013 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук (а.с. 96).

Враховуючи, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими слідчим суддею, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема, свідченнями потерпілої ОСОБА_11 ; свідченнями потерпілої ОСОБА_8 та проведеними з останніми відтворення обстановки та обставин певної події; свідченнями свідка ОСОБА_10 ; фактичними даними, які містяться в протоколі відтворення обстановки та обставин певної події за участю обвинуваченої ОСОБА_7 .

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні сторона обвинувачення посилається на те, що наявні ризики, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків чи потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Так, ризик переховування від органу досудового розслідування / суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин за ч. 2 ст. 149 КК України (в ред. станом 26.10.2010), у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна).

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує також існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_6 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Згідно наданої інформації начальника Управління міграційної поліції ГУ НП в Харківській області ОСОБА_18 № 379/119-16/01-2023 від 11.04.2023, підозрюваний ОСОБА_6 за останні п`ять років Державний кордон України не перетинав (а.с. 147).

Постановою слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_17 від 13.03.2013 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук, у зв`язку з тим, що останній за місцем реєстрації та мешкання не проживає, проведеними заходами, місцезнаходження останнього не встановлено (а.с. 95).

Постановою слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_17 від 13.03.2013 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук (а.с. 96).

Вищевикладені обставини свідчать про існування реальної можливості переховування підозрюваного від суду та органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного і виконання ним процесуальних рішень у справі.

З урахуванням вищевстановлених обставин кримінального правопорушення, наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оголошенням підозрюваного у міжнародний розшук, слідчий суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 200, 206, 211, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000300 від 14.01.2013, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

В порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання оголошеної у міжнародний розшук особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Зобов`язати слідчого СУ ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про тримання під вартою останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1