У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001157, за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2021 року відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2021 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалено, процесуальні витрати, на залучення експерта у розмірі 1 573 грн., віднести на рахунок держави.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді 6 місяців арешту.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржуваний вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відзначає, що наявність чи відсутність у ЄРДР, на час затримання та особистого обшуку особи, відомостей про правопорушення, у зв`язку з яким відбулось затримання, не може вважатися умовою його законності, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.06.2021 р. у справі № 204/6541/16-к. За такого, здійснення поверхневого огляду працівниками правоохоронного органу без фактичного затримання ОСОБА_7 до внесення у ЄРДР відомостей про правопорушення, про яке стало відомо в результаті такого огляду, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

На думку апелянта, вина ОСОБА_7 повністю доведена сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, яким суд не дав належної оцінки.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що у не встановлені в ході досудового розслідування дату та час, знаходячись в не встановленому місці, у невстановленої в ході досудового розслідування особи, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, порушуючи вимоги Закону України «Про незаконний обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» № 60/95ВР від 15.02.1995 р., незаконно придбав з метою подальшого особистого вживання особливо небезпечний наркотичний засіб метадон масою 0,2972 г та 0,6346 г, який почав незаконно зберігати при собі.

25.03.2019 р. в період часу з 14.50 год. до 15.17 год., під час проведення огляду місця події біля будинку № 9-а по вул. Дачній у м. Миколаєві, виявлено ОСОБА_7 , в сумці у якого виявлено рідину у семи фрагментах гумових трубок, яка у своєму складі містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, маса якого становить 0,2972 г. та рідину у чотирьох фрагментах гумових трубок, яка у своєму складі містила наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, маса якого становить 0,6346 г, який ОСОБА_7 зберігав при собі без мети збуту.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів без мети збуту.

Виправдовуючи ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд першої інстанції відзначив, що слідчу дію, за результатами здійснення якої складено протокол огляду місця події від 25.03.2019 р., проведено слідчим після затримання ОСОБА_7 працівниками УПП у Миколаївській області, якими під час його поверхневого огляду виявлено поліетиленові пакети з невідомою речовиною. При чому, з огляду на вимоги ст. 209 КПК України, ОСОБА_7 був особою, яка фактично була затримана уповноваженою службовою особою, проте, в матеріалах кримінального провадження відсутній відповідний протокол затримання ОСОБА_7 , складений відповідно до вимог ст. 208 КПК України.

На думку суду, залишились не спростованими стороною обвинувачення під час судового розгляду, твердження ОСОБА_7 у тій частині, що після його затримання, він, на вимогу працівників поліції, виклав усі речі, які мав у кишенях, на капот їх транспортного засобу, у тому числі і знайдений пакет з невідомою речовиною, та які в подальшому, перед приїздом слідчо-оперативної групи, один з поліцейських поклав до його сумки, оскільки, як вбачається з відеозапису огляду місця події, ОСОБА_7 , перебуваючи у кайданках, на пропозицію слідчої, намагається віднайти у сумці пакети з забороненою речовиною, при цьому стороння особа підказує йому з якої частини сумки, він має їх дістати (01 хв. 57 с. відеозапису).

Крім того, суд першої інстанції зауважив, що фактично два пакети з невідомою речовиною вилучені у ОСОБА_7 під час його особистого обшуку. Для надання цим діям видимості законності слідчим складено протокол огляду місця події, оскільки відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України внесені за фактом виявлення 25.03.2019 р. біля будинку АДРЕСА_2 громадянина ОСОБА_7 , у якого наркотичні засоби виявлено та вилучено під час поверхневого огляду.

За такого, надана суду заява ОСОБА_7 на ім`я начальника Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області щодо добровільної видачі знайденого ним пакету, яка не містить часу її складання, та, з урахуванням встановлених обставин, не має будь-якого процесуального значення у кримінальному провадженні, оскільки сама по собі жодним чином не підтверджує факту добровільної видачі ОСОБА_7 наркотичного засобу.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції, на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України, визнав протокол огляду місця події від 25.03.2019 р. недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні, як такий, що отриманий з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Відтак, відомості, що містяться у висновках експертиз № 453 від 09.04.2019 р., № 455 від 11.04.2019 р., протоколі огляду предмету від 12.04.2019 р., постанові слідчого від 12.04.2019 р. про визнання речовими доказами вилученої у ОСОБА_7 речовини, судом визнані також недопустимими, оскільки вони є похідними від протоколу огляду місця події від 25.03.2019 р.

В той же час, пояснення, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на переконання суду, не підтверджують пред`явленого обвинувачення, оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які є працівниками поліції, безпосередньо затримували ОСОБА_7 , а ОСОБА_12 була понятою при проведенні огляду місця події. Фактично свідки дали пояснення про вилучення у обвинуваченого наркотичної речовини під час процесуальної дії, проведеної з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства.

Також не містять будь-яких обставин на підтвердження вини обвинуваченого і надані суду стороною обвинувачення, як письмові докази протокол огляду предмету, складений слідчим 26.03.2019 р., за результатами огляду двох мобільних телефонів марки «Самсунг» та металевої коробки синього кольору з частинами паперу та постанова слідчого від 26.03.2019 р., якою вказані речі визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази.

Враховуючи наведене, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України, відповідно до обвинувального акту, проаналізувавши докази, зібрані на досудовому розслідуванні, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, поза розумним сумнівом, винуватість ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, що, з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, є підставою для його виправдання за пред`явленим обвинуваченням.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та захисника, які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі та визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, виходячи з яких, суд відкидає докази обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 р № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої ст. 284 цього Кодексу.

Суд дотримався зазначених вимог закону під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 .

З матеріалів провадження вбачається, що створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, суд першої інстанції провів розгляд вказаного кримінального провадження.

Ретельно перевіривши всі зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 висунуто обвинувачення, суд першої інстанції навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, надав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Так, суд першої інстанції проаналізував показання ОСОБА_7 , який не визнав вину у висунутому йому обвинуваченні у повному та пояснив, що він знайшов пакет з невідомими йому предметами, який підібрав та став розглядати, напередодні затримання. На вимогу працівників поліції він показав речі які були у сумці та виклав на капот їх транспортного засобу речі, які знаходилися у його кишенях, у тому числі і пакет, який до цього підібрав, після чого, вони викликали слідчо-оперативну групу, всі речі з капоту склали до його сумки та надягли йому кайданки до приїзду слідчого. В подальшому, після складання протоколу, поліцейські, які його затримали, доставили його до лікарні на освідування, а потім до Заводського відділу поліції.

За клопотанням сторони обвинувачення судом були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , з приводу обставин виявлення та затримання ОСОБА_7 , а також свідок ОСОБА_12 , яка була понятою при проведенні слідчої дії, в ході якої у ОСОБА_7 були виявлені два пакети з наркотичними засобами.

Також, судом першої інстанції досліджені письмові докази, зміст яких детально наведений у вироку, зокрема:

рапорт інспектора роти 2 взводу 2 УПП в Миколаївській області ОСОБА_10 від 25.03.2019 р., щодо виявлення у ОСОБА_7 двох пакетів з невідомою речовиною;

протокол огляду місця події, складений слідчим СВ Запводського ВП ГУНП у Миколаївській області 25.03.2019 р., з додатком до нього, в ході якого ОСОБА_7 добровільно видав наркотичні засоби, які знаходилися у його сумці, два мобільних телефони «Самсунг» та портсигар синього кольору з частинами паперу всередині;

заяву ОСОБА_7 від 25.03.2019 р. на ім`я Начальника Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області, щодо його добровільної згоди на видачу, зазначених у протоколі огляду місця події, предметів;

висновок експертизи № 453 від 09.04.2019 р., відповідно до якого надана на експертизу рідина у семи фрагментах гумових трубок містить у своєму складі наркотичний засіб обіг, якого обмежено метадон, загальною масою 0,2972 гр.;

висновок експертизи № 455 від 11.04.2019 р., відповідно до якого надана на експертизу кристалічна речовина у чотирьох фрагментах гумових трубок чорного кольору, загальною масою 1,1839 грм., містить у своєму складі наркотичний засіб обіг, якого обмежено метадон, загальною масою 0,6346 гр.;

протокол огляду предмету, складеного слідчим СВ Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області 12.04.2019 р. за результатами огляду сейфпакетів № 3640231 та № 3640227;

постанову слідчого СВ Заводського ВП ГГУНП у Миколаївській області від 12.04.2019 р., якою сейфпакети №3640231 та №3640227 визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження у якості речових доказів;

протокол огляду предмету, складеного слідчим СВ Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області 26.03.2019 р., за результатами огляду двох мобільних телефонів марки «Самсунг» та металевої коробки синього кольору з частинами паперу;

постанову слідчого СВ Заводського ВП ГГУНП у Миколаївській області від 26.03.2019 року, якою два мобільних телефони марки «Самсунг» та металеву коробку синього кольору з частинами паперу визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження у якості речових доказів, які за розпискою було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 .

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що протокол огляду місця події від 25.03.2019 р. є недопустимим доказом, виходячи з того, що вказана слідча дія хоча і задокументована, як огляд місця події, однак за своїм змістом є обшуком затриманої особи, що, з огляду на положення ст. 87 КПК України, вказує на недопустимість цього доказу та інших, похідних від нього.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Згідно приписів ст. 209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 та ст. 236 цього Кодексу.

За рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження (ч. 5 ст. 236 КПК України).

Таким чином, обшук особи фактично не є окремою слідчою дією, а проводиться під час затримання чи обшуку житла.

Наведене узгоджується з правовою позицію, викладеною Касаційним кримінальним судом Верховного Суду у постановах від 13 лютого 2020 року (справа № 755/6685/17), від 08 лютого 2018 року (справа № 754/5978/16-к) та від 16 серпня 2023 року (справа № 759/9995/19).

Згідно з п. 20 рішення ЄСПЛ у справі «Ус проти України», незадокументоване затримання особи є абсолютним запереченням фундаментально важливих гарантій, закріплених у статті 5 Конвенції, та свідчить про найбільш серйозне порушення цього положення. Відсутність фіксації такої інформації, як дата, час і місце затримання, ім`я відповідного затриманого, підстави для його затримання та ім`я особи, яка здійснила затримання, має розглядатися як несумісна з вимогою щодо законності та самою метою статті 5 Конвенції.

З протоколу огляду місця події від 25.03.2019 р., вбачається, що об`єктом огляду є ділянка місцевості, що знаходиться навпроти будинку № 9А по вул. Дачній в м. Миколаєві, а саме навпроти під`їзду № 1, де виявлено громадянина ОСОБА_7 , 1988 року народження, який добровільно видав зі своєї сумки чорного кольору заборонені наркотичні засоби, які у присутності понятих були вилучено, а саме поліетиленовий пакет, в якому знаходяться 4 згортки чорного кольору з порошкоподібними засобами, які запаковано до сейф-пакету EXPO168531 та поліетиленовий пакет в якому знаходиться 7 згортків чорного кольору з наркотичними речовинами, який запаковано до паперового конверту та сейф-пакету EXPO168531. На паперовому конверті понятими поставлені підписи. Також у присутності понятих громадянин ОСОБА_7 добровільно видав мобільний телефон «Самсунг дуос» у чохлі сірого кольору, який запаковано до паперового конверту та мобільний телефон «Самсунг» з чохлом книжкою, який запакований до паперового конверту, де поняті поставили свої підписи. Вилучено у присутності понятих портсигар синього кольору з частинами паперу всередені, який запаковано до паперового конверту № 5, який скріплено підписами понятих. Під час огляду місця події застосовувалась відеофіксація.

З відеозапису до протоколу огляду місця події вбачається, що він містить дані, зазначені у протоколі та відображає перебування ОСОБА_7 у кайданках, на час проведення вказаної слідчої дії.

Обставини застосування до ОСОБА_7 спецзасобу кайданок, в яких він перебував і під час здійснення вказаної слідчої дії, підтвердили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили, що виявили ОСОБА_7 , який підпадав під орієнтування.Під час проведення поверхневого огляду у ОСОБА_7 було виявлено два згортки з наркотичними засобами, після чого вони викликали слідчо-оперативну групу. У зв`язку з тим, що обвинувачений був збуджений та здійснював спробу втечі, вони, у відповідності до положень ст. 43 Закону України «Про Національну поліцію» застосували спецзасіб кайданки.

За наведеного, судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи, відповідно яким, фактичне затримання ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення працівниками УПП в Миколаївській області відбулось близько 14.00 год. і подальше вилучення у нього речей було здійснено не під час огляду місця події, а більш як через годину після його затримання, під час особистого обшуку, який проведено з порушенням вимог ст. ст. 207, 208, 223, 236 КПК України, без складання відповідного протоколу затримання.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що твердження сторони обвинувачення з приводу того, що спецзасіб кайданки, працівниками УПП до ОСОБА_7 було застосовано, як превентивний захід, з метою запобіганням спроб його неправомірної поведінки, не спростовують висновку суду, що останній фактично був затриманий, як особа підозрювана у вчиненні кримінального правопорушення. З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Тому є правильним рішення суду першої інстанції щодо застосування доктрини «плодів отруйного дерева», яка знайшла відображення в усталеній практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Гефген проти Німеччини», пп.50-52; рішення у справі «Шабельник проти України (№2)», п.66 рішення у справі «Яременко проти України (№2)»), що застосовується відповідно до ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», про визнання недопустимими, всіх інших доказів, які є похідними від протоколу огляду місця події від 25 березня 2019 року, а саме: висновків експертиз № 453 від 09.04.2019 р., № 455 від 11.04.2019 р., протоколу огляду предмету від 12.04.2019 р., постанови слідчого від 12.04.2019 р. про визнання речовими доказами вилученої у ОСОБА_7 речовини.

Навівши показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , суд першої інстанції надав їм ретельний аналіз, та вірно встановив, що вони не підтверджують пред`явленого обвинувачення, оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які є працівниками поліції, безпосередньо затримували ОСОБА_7 , а ОСОБА_12 була понятою при проведенні огляду місця події, та фактично свідки дали пояснення про вилучення у обвинуваченого наркотичної речовини під час процесуальної дії, проведеної з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства.

Перевіривши письмові докази, окрім тих, що визнані недопустимими, судом першої інстанції встановлено, що протокол огляду предмету від 26.03.2019 р., за результатами огляду двох мобільних телефонів марки «Самсунг» та металевої коробки синього кольору, а також постанова від 26.03.2019 р., якою вказані речі визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження у якості речових доказів, не містять будь-яких обставин на підтвердження вини обвинуваченого, а тому, вони самі по собі не дають можливості встановити фактичні обставини злочину, викладені у обвинувальному акті.

Отже, будь-яких достовірних даних, які б свідчили про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у якому він обвинувачується, суду не надано.

З огляду на відсутність у кримінальному провадженні достовірних, належних і допустимих доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що у даному кримінальному провадженні не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді, і можливість їх отримання вичерпана.

Враховуючи наведене, оскільки надані стороною обвинувачення докази не підтверджують обвинувачення, та обґрунтовано визнані судом першої інстанції не допустимими, а усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого, що передбачено ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виправдання ОСОБА_7 , у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів його законність. Судом не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оспорюваного судового рішення, про що просить прокурор, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3