У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 221 000 100 021 06 від 02 вересня 2022 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Кринки Глобінського району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 31.07.2023 ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Ухвалено строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з 31.07.2023.

За приписами ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_5 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 07.06.2023 по 30.07.2023 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_5 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києві від 07.06.2023, залишено без змін до набрання вироком законної сили.

У провадженні стягнуто процесуальні витрати та вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що 01.09.2022, о 20 год. 30 хв., в умовах воєнного стану, який було введено Указом Президента України № 64/2022 з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, ОСОБА_5 , діючи умисно з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , таємно викрав велосипед "Comanche Ontario FLY 26", білого кольору, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 6.112,50 грн.

Таким чином, суд визнав винуватим ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить, відповідно до ст. 66 КК України, врахувати всі обставини, що пом`якшують його покарання, а саме, що він щиро кається, повністю визнає свою вину, сприяв слідству в розкритті даного злочину.

Крім того обвинувачений звернув увагу на те, що розуміючи стан, в якому перебуває країна, щоб не перевантажувати судочинство, він погодився на спрощений розгляд провадження щодо нього.

За викладеним, просить застосувати до нього положення ст. 69 КК України та призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачене законом.

Потерпілий ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлявся у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка якого в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, частково дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги, в обсязі, підтриманому обвинуваченим в суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та потерпілого, даних про особу ОСОБА_5 , у тому числі щодо судових рішень щодо обвинуваченого, які дали підстави для виключення з обвинувачення ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки вчинення злочину повторно, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки саме ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і обвинувачений в апеляційній скарзі, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо призначення йому суворого покарання, колегія суддів бере до уваги таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норми ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як наголошується в ч. 2 цього закону.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції - дотримані.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції було ґрунтовно враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Поза увагою суду не залишилась і особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності (а.п. 89, 90), офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.п. 87, 88).

За останнім відомим місцем проживання - характеризується негативно (а.п. 91).

А саме, як випливає з характеристики від 26.09.2022 за підписом ст.інспектора СДОП ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, ОСОБА_5 проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно перевірки за базами ІТС ІПНП за вищевказаною адресою характеризується негативно, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності у 2021-2022 роках за порушення публічного порядку.

На профілактичних обліках в Голосіївському УП ГУНП у м. Києві не перебуває.

До Голосіївського УП ГУНП у м. Києві не надходили заяви та повідомлення щодо способу проживання громадянина ОСОБА_5 за вищевказаною адресою.

ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції, хоча і заперечував притягнення до адміністративної відповідальності, але не спростував об`єктивності своєї характеристики, зокрема показуючи, що він у інкримінований час вчинення правопорушення тимчасово проживав в квартирі свого знайомого за вказаною адресою, але так сталося, що в квартиру прийшов товариш - потерпілий ОСОБА_7 і він-обвинувачений нерозсудливо вчинив крадіжку його велосипеда, який одразу ж здав у ломбард і шкоду потерпілому не відшкодував протягом тривалого часу, коли він не перебував під вартою.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Доводи обвинуваченого про те, що у провадженні наявні обставини, що пом`якшують його покарання, - непереконливі, бо обвинувачений в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції не вказав, у який спосіб він сприяв розкриттю злочину, на що не може вказати і його погодження не досліджувати докази в повному об`ємі чи визнання ним своєї очевидної вини, на що він послався в апеляційній скарзі.

Водночас необхідно вказати, що визнання вини не може свідчити про щире каяття.

Так, щире каяття - це характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину та означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Про щирість каяття особи та сприяння нею у розкритті злочину свідчить і поведінка обвинуваченого після вчинення злочину.

Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Однак, з матеріалів кримінального провадження такої обставини, як щире каяття ОСОБА_5 - не випливає, бо обвинувачений самостійно до правоохоронних органів з заявою про вчинений злочин не з`явився, його дії були вчиненими заходами по розкриттю злочину, усі факти та обставини вчиненого кримінального правопорушення були встановлені правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений не повідомив.

Як додатково звернув увагу прокурор в суді апеляційної інстанції, поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 також не вказує на його осудливе ставлення до вчиненого ним правопорушення, оскільки він неодноразово не з`являвся в судові засідання, у зв`язку з чим до нього застосовувався привід, а ухвалою від 31.05.2023 був оголошений у розшук.

Позиція обвинуваченого про те, що він не переховувався від суду, а не з`являвся до суду першої інстанції тому, що йому по телефону повідомляли про судові засідання тільки в день їх проведення - спростовується матеріалами провадження і не вказує на його належну процесуальну поведінку у даному провадженні, що перебувало на розгляді у суді з 29.09.2022, куди жодного разу ОСОБА_5 не з`явився аж до зміни йому запобіжного заходу на тримання під вартою ухвалою від 07.06.2023.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, - судом не встановлено.

За вказаним, у сукупності, суд першої інстанції все ж дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах, встановлених в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, правильність чого стороною обвинувачення не оспорена.

Підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Не знаходить таких підстав і суд апеляційної інстанції, як і підстав для застосування до ОСОБА_5 ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованого йому матеріального закону, про що висунув вимогу обвинувачений.

Підсумовуючи, за викладеним у сукупності, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_5 іншого покарання, ніж те, що визначив суд першої інстанції, яке слід відбувати у виді позбавлення волі, не буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_5 та меті призначення покарання.

Доля речових доказів у провадженні вирішена на підставі ст. 100 КПК України, а процесуальні витрати стягнуті у порядку ст. 124 КПК України.

Отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 221 000 100 021 06 від 02 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_5 - залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3