Номер провадження: 11-сс/813/1953/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2023 у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт на тютюнові вироби без марок акцизного податку, копію технічного паспорту нежитлового приміщення № НОМЕР_1 за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 11, гарантійний талон №4899 від 07.07.2023 з додатками, листи формату А4, які містять на собі інформацію, виконану комп`ютерним способом у вигляді фотографі та технічних властивостей комбінатору фільтрів (Forte Filler Combiner CM із позначенням компанії Ukraine Tobacco House на 158 арк., грошові кошти в іноземній валюті - долар США у загальній сумі 39468 доларів та євро у загальній сумі 6520 євро, які вилучено в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-кому користуватися та розпоряджатися ними до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що накладення арешту є незаконним та необґрунтованим, без відповідних для того правових підстав.

Доводи обґрунтовує тим, що слідчим суддею допущено грубе порушення вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки постановлене за відсутністю для цього правових підстав. Вказує, що слідчим суддею не врахована відсутність будь-якого процесуального статусу у зацікавлених осіб, а також достатнього процесуального часу, який був у сторони обвинувачення для підтвердження власної версії. Зазначає, що слідчий суддя прямо проігнорував власну практику при вирішенні аналогічного роду питань за ідентичних обставин, в тому числі відносно одного і того ж предмету в одному кримінальному проваджені.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та вилучене майно повернути ОСОБА_8 .

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, власника майна та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів провадження детективами Територіального управління БЕБ у Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України.

Так відповідно до матеріалів досудового розслідування встановлено, що за повідомленнями НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України за № 955, 956 від 27.09.2021 жителі Білгород Дністровського, Татарбунарського, Болградського районів Одеської області за участі інших залучених ними осіб, здійснюють незаконне виготовлення, зберігання, транспортування з метою збуту та збут підакцизних товарів з використанням підроблених марок акцизного податку.

Окрім того, у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження детективами Територіального управління БЕБ в Одеській області встановлено інформацію щодо осіб та місць незаконного зберігання з метою збуту та збут контрафактних підакцизних товарів.

Також, за результатами виконаного доручення УСБУ в Одеській області та детективами ТУ БЕБ в Одеській області встановлено, що громадянин ОСОБА_9 причетний до зберігання незаконно виготовлених тютюнових виробів та їх збуту на території Одеської області та інших областях України.

В подальшому 03.11.2023 проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено вищевказані речі.

Так перевіряючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог закону.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Обов`язок перевірки наявності обставин, які б свідчили про необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна покладено на слідчого суддю, який здійснює у порядку, передбаченому КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а також перевірку дотримання умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, у клопотанні прокурора не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи прокурора про те, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, тобто належним чином не вмотивовано, яке відношення вилучене майно має саме до цього кримінального провадження, зокрема не долучено жодних доказів незаконності джерела походження вилучених грошових коштів у ОСОБА_10 .

Також стороною обвинувачення на підтвердження клопотання про накладення арешту на майно не надано доказів, що вилучене є набутим кримінально протиправним шляхом, одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від такого майна.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження.

Разом з тим, у поданому клопотанні прокурора зазначено, що громадянин ОСОБА_9 причетний до зберігання незаконно виготовлених тютюнових виробів та їх збуту на території Одеської області та інших областях України, однак будь яких даних, щодо обґрунтованої причетності ОСОБА_9 або ОСОБА_8 до даного кримінального правопорушення стороною обвинувачення не надано, а тому за відсутності обґрунтованої причетності останніх до вчинення кримінального правопорушення, на переконання апеляційного суду, застосування відносно власника майна заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є невмотивованим процесуальним обмеженням прав третьої особи.

Окрім цього апеляційний суд звертає увагу, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно ОСОБА_8 неодноразово поверталось слідчим суддею прокурору для усунення недоліків, тоді як аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона фактично відтворює зміст клопотання слідчого та не містить будь-яких докладних мотивів на обґрунтування які б могли бути підставою для задоволення клопотання про арешт майна, тому оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою.

Згідно з положеннями ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Оскільки стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні необхідність накладення арешту на майно, не обґрунтовано правову підставу для арешту майна, жодній особі не повідомлено про підозру, а відтак, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити прокурору у задоволенні клопотання про арешт майна у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно із п. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, не звернувши увагу на необґрунтованість клопотання прокурора про накладення арешту на вказане у клопотанні майно, що є підставою для задоволення апеляційної скарги представника власника майна, скасування ухвали слідчого судді у повному обсязі та постановлення нової про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись статтями 170-173, 376, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволені клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4