Провадження 1-в/193/17/24
У Х В А Л А

іменем України

01 лютого 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника Софіївської ВК №45 ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2023 року на адресу Софіївського районного суду надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_5 , який наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)» (надалі Софіївська ВК-45), згідно якого останній просив застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Засуджений під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав та просив його задовольнити, пояснив, що бажає йти на військову службу до лав ЗСУ для надання відсічі збройній агресії РФ. Має стійкі наміри остаточно повернутися до правослухняної поведінки у суспільстві. На волі спілкується з матір`ю та сестрою, які підтримують його.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання засудженого підтримав, вважає, що він досяг виправлення, а тому може бути звільнений умовно-достроково.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення даного клопотання засудженого, вважає, що останній не досяг мети виправлення, тому ще потребує стороннього нагляду в умовах ізоляції.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого ОСОБА_5 дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Виходячи із вимог ст. 81 КК України, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.08.2018 за ч. 2 ст. 307КК України до 6 років і 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Після чого, за вироком цього ж суду від 17.09.2018 його було засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 6 років і 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку: 26.06.2018. Кінець строку: 26.12.2024.

Станом на 01.02.2024 засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (4 роки і 4 місяці). Невідбута частина покарання складає 10 місяців і 26 днів позбавлення волі.

При вирішенні даного питання судом враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Згідно вимог чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування умовно-дострокового звільнення, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником Софіївської ВК-45 24.01.2024, засуджений за час відбування покарання у цій виправній колоній характеризується позитивно. До дисциплінарної відповідальності притягувався лише одного разу, зате має 4 заохочення, отримані ним у вигляді подяк за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці.

У взаємовідносинах з іншими за засудженими не конфліктний. У стосунках з персоналом установи виконання покарань випадків не тактовної поведінки не допускає.

Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд.

За станом здоров`я є працездатним, за власної ініціативи безоплатно виконує роботи у деревообробному цеху установи. Дбайливо ставиться до майна та предметів якими користується. Дотримується правил пожежної безпеки та безпеки праці. Дотримується правил пожежної безпеки та безпеки праці. Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує згідно графіка, до їх виконання ставиться сумлінно.

Заходи виховного впливу відвідує регулярно, проявляє у них належну соціально-корисну активність. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів. За вироком суду має невідшкодовані процесуальні витрати у розмірі 4873 грн., але виконавчі листи до установи не надходили.

Крім того, у матеріалах справи мається комісійний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 , згідно якого останній набрав 71 бал з мінімально необхідних 65, та може вважатися таким, що став на шлях виправлення (довів своє виправлення).

Одночасно, з матеріалів подання та особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що окрім згаданих вище судимостей, за якими він наразі відбуває покарання, останній також ще до цього вісім разів засуджувався за вчинення інших умисних злочинів, у тому числі тяжких, здебільшого проти власності, з яких шість разів засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, які відбував реально.

При цьому варто зауважити, що до засудженого двічі застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням (22.06.1999 та 17.03.2004), одного разу він звільнявся від покарання через амністію (02.04.2009), а також одного разу до нього вже застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання (29.11.2012). До того ж після останнього свого звільнення з місць позбавлення волі, що відбулось 05.07.2016, ОСОБА_5 через рік вчинив кілька грабежів, а ще через рік здійснював торгівлю наркотиками, за що наразі він і відбуває призначене судами покарання у вигляді позбавлення волі.

Відтак, судами, під час призначення ОСОБА_5 попередніх покарань, вже достатньо застосовувалися законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте останній на шлях виправлення не ставав і після звільнень з вказаних підстав завжди повертався до вчинення нових умисних злочинів, у тому числі у період умовно-дострокового звільнення, за такого суд знаходить засудженого особою, яка схильна до скоєння кримінальних правопорушень, а тому є достатні підстави вважати, що відбуті ним покарання до цього часу ніколи не досягали мети, визначеної ст. 50 КК України.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що засудженим не сплачено процесуальні витрати, визначені вироком суду, при цьому матеріали провадження не містять відомостей щодо вжиття засудженим будь-яких заходів для їх погашення.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, яку визнано винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Примус, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незважаючи на великі потенційні можливості, примус є не головним, а крайнім засобом боротьби зі злочинністю. Сила примусу, що міститься в санкції кримінально-правової норми Особливої частини КК України, має бути необхідною і достатньою для реалізації завдань, визначених у ст. 1 КК України.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронної системи не допустити безкарності злочинних діянь. Саме безкарність є тим ґрунтом, на якому формується і поширюється правова байдужість у суспільстві.

З наведеного вище вбачається, що є неприпустимим створення відчуття безкарності, яке може утворитися, як у засудженого, щодо якого застосовано покарання за вчинення тяжкого злочину, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів, так і у стороннього спостерігача.

Також не слід залишати поза увагою такий елемент верховенства права як справедливість. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Крім того, суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, відтак наявність заохочень, на переконання суду, ще не свідчить про безумовне виправлення ОСОБА_5 .

Варто також зауважити, що після двох поспіль заохочень за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці, які засуджений отримав 11.01.2020 та 29.07.2020, засуджений отримав стягнення 31.12.2020 за порушення режиму утримання. У 2021 та 2023 році ОСОБА_5 отримав лише по одному заохоченню. У 2022 році засуджений хоча вимоги режиму утримання не порушував, але й будь-якими позитивними діями адміністрацією установи не відзначався. Як видно з витягів протоколів засідання дисциплінарної комісії колонії, остання, за підсумками останнього року, зокрема у І, ІІ і ІV кварталах 2023 року, вважала не доцільним застосування до ОСОБА_5 заходів заохочення.

Таким чином, аналізуючи матеріали особової справи та матеріали справи в сукупності, суд дійшов переконання про відсутність стабільної та послідовної динаміки у виправленні засудженого, і ввжає, що ОСОБА_5 впевнено крокує до свого виправлення, але ще потребує нагляду з боку адміністрації установи.

Так, дослідивши оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, який визначений згідно вищевказаного висновку адміністрацією виправної колонії як середній, після аналізу відомостей про особу засудженого, яка також міститься в особовій справі, його поведінку у сукупності фактичних обставин відбування ним покарання не може беззаперечно вважати, що засуджений має стабільну та постійну позитивну поведінку, та вважає, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відтак, беручи до уваги, що ОСОБА_5 за вироком суду хоч і відбув більше ніж 2/3 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, його поведінку протягом всього строку відбування покарання та з огляду на численні його судимості і не бажання його, як з`ясувалося, повернутися після попередніх своїх ув`язнень до правослухняної поведінки та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 05.02.2024 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1