УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023 Справа №607/11265/23

Провадження №1-кп/607/1734/2023

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Тернополі, матеріали кримінального провадження №0001969 від 14 грудня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 подав клопотання про закриття кримінального провадження №0001969 від 14 грудня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із наявністю вироку суду по тому ж обвинуваченню, що набрав законної сили. В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що за інкриміновані у кримінальному провадженні №0001969 від 14 грудня 2022 року ОСОБА_5 дії його вже визнано винним. Про це свідчить постанова суду від 25 липня 2023 року у справі №607/11503/23, згідно якої останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. Захисник покликається на практику ЄСПЛ, згідно якої правопорушення за ст. 122-4 КУпАП є кримінальним, а відтак наявність відносно ОСОБА_5 кримінального провадження №0001969 є порушенням принципу, закріпленого у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. При цьому, захисник зазначає, що як і у кримінальному провадженні №0001969 так і у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, йому ставляться у вину одні і ті ж самі дії - залишення місця ДТП.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив з приводу задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 , оскільки у винесеній судом постанові зазначений інший склад правопорушення.

Потерпілий заперечив щодо закриття кримінального провадження.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження щодо заявленого клопотання захисника ОСОБА_6 , прийшов до наступних висновків.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню.

Пунктом 13 статті 3 КПК України визначено, що обвинувачення, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, умовою для закриття кримінального провадження на підставі п.6 ч.1 ст.284 КПК України є факт існування вироку по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили або ухвали суду про закриття кримінального провадження.

Перевіряючи доводи захисника щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження, суд встановив наступне.

Так, 15 серпня 2023 року набрала законної сили постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2023 року у справі № 607/11503/23, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Вказаною статтею передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Водночас, 22 червня 2023 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001969 від 14 грудня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, у якому особа перебувала, в результаті дій обвинуваченого, оскільки він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що в подальшому спричинило смерть потерпілого.

Тобто, до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 притягнутий за порушення п. 2.10а ПДР, тоді як підставою для притягнення до кримінальної відповідальності є порушення ним п. 2.10 а, б, в, г, ґ, д, е ПДР, що в подальшому призвело до смерті потерпілого ОСОБА_7 .

Крім того, склад учасників у адміністративній справі та у кримінальному провадженні істотно відрізняється, а саме у першому випадку потерпілих немає, а у кримінальному провадженні потерпілим є син загиблого ОСОБА_7 .

Також, суд звертає увагу, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 КК України, полягає у суспільно небезпечній бездіяльності, що виражається у залишенні без допомоги вказаної особи. Залишення без допомоги передбачає невжиття особою заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя потерпілого, при цьому злочин вважається закінченим з моменту ухилення від надання допомоги особі, що перебуває в небезпечному для життя стані, незалежно від того, наскільки ефективною могла бути така допомога. Настання суспільне небезпечних наслідків певного характеру є підставою для кваліфікації діяння за частиною третьою статті 135 КК України.

З огляду на зазначене, суд не вважає слушними твердження захисника про те, що притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 є порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, оскільки об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП відрізняється від об`єктивної сторно кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.

На підтвердження свого переконання суд вважає за необхідне послатися на статтю 4 Протоколу № 7 до Конвенції, якою визначено, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Положення попереднього пункту не перешкоджають відновленню провадження у справі згідно із законом та кримінальною процедурою відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів чи в разі виявлення суттєвих недоліків у попередньому судовому розгляді, які могли вплинути на результати розгляду справи.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини відповідно до своєї сталої практики неодноразово зазначав, що стаття 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не обмежується правом не бути двічі покараним.

Згідно законодавства України, Кримінальним кодексом України передбачена відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, якщо такі дії спричинили смерть особи або інші тяжкі наслідки (стаття 135).

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні (стаття 122-4).

Проте притягнення до адміністративної відповідальності за залишення в небезпеці особи, що в подальшому призвело до його смерті дана норма не передбачає, оскільки це є складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.

З постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2023 року у справі № 607/11503/23, згідно якої ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не вбачається, що у суду були наявні дані про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності. Однак, з матеріалів кримінального провадження №0001969, а саме обвинувального акта, вбачається, що порушення ПДР ОСОБА_5 спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Таким чином, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні відсутнє порушення статті 4 Протоколу 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо порушення принципу «non bis in idem», оскільки кримінальне провадження №0001969 стосується саме наслідків у виді настання смерті потерпілого ОСОБА_7 , що не передбачає норма ст. 122-4 КУпАП.

З цих підстав, суд вважає посилання захисника ОСОБА_6 на необхідність закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 284 КК України, безпідставними, оскільки вироку по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановленої ухвали суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню суду не надано, у зв`язку з чим, в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 284 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0001969 від 14 грудня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом семи днів із дня її проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1