Справа № 462/5948/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/921/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, без місця реєстрації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 5 вересня 2023 року про продовження щодо останнього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, тобто до 3 листопада 2023 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 5 вересня 2023 року скасувати; обрати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту; визначити ОСОБА_7 як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що станом на сьогодні відпала потреба у застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, вказує на відсутність визначених ст. 177 КПК України ризиків, оскільки її підзахисний жодним чином не перешкоджає розслідуванню у справі; потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 допитані під час судового розгляду, сторона обвинувачення не вживає заходів для забезпечення явки свідка ОСОБА_11 до суду. Зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та позитивну характеристику, у нього є сім`я дружина, дорослий син та малолітня донька, яка перебуває на його утриманні; він потребує медичної допомоги, оскільки у травні 2022 року у зоні бойових дій переніс акубаротравму і зараз постійно скаржиться на головні болі. Належної медичної допомоги в СІЗО йому надати не можуть в силу специфіки військових травм, така допомога кваліфіковано може бути надана лише у військовому госпіталі.

Як зазначає апелянт, ОСОБА_7 має позитивну характеристику і за місцем військової служби, був учасником бойових дій в зоні АТО з 2014 року.

Також звертає увагу, що не визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу за вчинення злочинів, пов`язаних з насильством, є правом, а не обов`язком суду. Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи та особи обвинуваченого, суд вправі визначити розмір застави в межах, встановлених законом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його адвокат ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній, та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечила проти апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію учасників процесу, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Залізничного районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження №0000413 від 13 червня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У межах цього кримінального провадження до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено, востаннє ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 5 вересня 2023 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може: переховуватись від суду, оскільки у разі визнання винним йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років; крім цього, обвинувачений залишив місце вчинення кримінального правопорушення, за місцем свого проживання не прибув, а поїхав ночувати до свідка ОСОБА_11 ; незаконно впливати на свідка ОСОБА_11 , оскільки він, як і обвинувачений, проживає у с. Сокільники Львівського району Львівської області, раніше обвинувачений перебував у дружніх відносинах зі свідком, а зараз вони дають взаємно виключні показання, що свідчить про можливість чинення психологічного тиску на свідка з метою зміни його показань; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки такий раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а 20 грудня 2018 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 скеровано до Франківського районного суду м. Львова за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 врахував тяжкі наслідки, що настали, у вигляді смерті людини; взяв до увагу особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, що свідчить про відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не надано.

При цьому доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 має проблеми зі здоров`ям, зумовлені участю в АТО, а тому які не може триматися в умовах ізоляції колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Будь-яких доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 перешкоджає його перебуванню в умовах СІЗО стороною захисту не надано.

Колегія суддів роз`яснює право обвинуваченого подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також право оскаржувати у встановленому законом порядку рішення, дії або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень обвинуваченого, в тому числі, стосовно стану здоров`я.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, оскільки є одруженим та має малолітню доньку на утриманні, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Не вбачає колегія суддів і підстав для визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки останньому інкримінується вчинення злочину, який спричинив загибель людини, що узгоджується з вимогами п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 5 вересня 2023 року про продовження щодо ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4