Дата документу 03.01.2024 Справа № 333/6053/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/485/24 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/6053/23Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29 листопада 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_2 , проживає у АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_4 , проживає у АДРЕСА_5 ,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 27.01.2024 року включно продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.4 ст.187, ч.2 ст.289, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.2 ст.289, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.289, ч.4 ст.187 КК.

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід. Свої вимоги мотивувала тим, що мета та передбачені законом підстави для продовження тримання під вартою обвинуваченого відсутні. На переконання сторони захисту, судом не повною мірою дотримано норм міжнародного права та кримінального процесуального закону. Сама по собі лише тяжкість вчинених кримінальних правопорушень не є достатньою підставою для продовження особі найсуворішого запобіжного заходу. Стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження існування заявлених ризиків або появи нових та не обґрунтовано неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Судом першої інстанції не обґрунтовано, що встановленні ризики не зменшилися; не взято до уваги доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу та не розглянуто можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу. ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, відносно нього надано гарантійний лист про прийняття на роботу у разі зміни запобіжного заходу. Обвинувачений одружений, на його утриманні перебуває дружина та двоє малолітніх дітей, що вказує на міцність його соціальних зв`язків. Його малолітня донька та матір потребують додаткового піклування. Відтак, на переконання захисника, підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли об`єктивного підтвердження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; з`ясувавши позицію обвинуваченого та захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала районного суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в апеляційному порядку ніким не оскаржена, тому з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК, ухвала суду в цій частині не переглядалась.

В провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.4 ст.187, ч.2 ст.289, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_9 за ч.2 ст.289, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_7 за ч.2 ст.289, ч.4 ст.187 КК.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого і особливо тяжкого умисних злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту та проти власності відповідно, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

Судова колегія суд зауважує, що зазначені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення.

З наявних матеріалів провадження вбачається, що розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 наразі триває і не завершено. А тому з огляду на обставини вчинення інкримінованих злочинів, які поставлено у вину обвинуваченому та характер висунутого обвинувачення наявні достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту.

Апеляційний суд констатує підсилення встановленого ризику тим, потерпілі та свідки у даному кримінальному провадженні проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, законного та стабільного джерела доходів він не має.

Крім того, на момент вчинення передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.187 КК злочинів на розгляді Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину проти власності.

Проте у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 знову обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, однак нове вчинене кримінальне правопорушення є особливо тяжким.

Зазначені обставини, на переконання судової колегії, у сукупності дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки та джерел стабільного доходу, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Відтак, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , на переконання судової колегії, не вбачається можливим.

Між тим, апеляційний суд зауважує, що сама по собі тяжкість інкримінованих злочинів не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, натомість судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даному провадженні обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання особи під вартою.

Всупереч протилежним аргументам сторони захисту районним судом було розглянуто можливість застосування до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу та наведено у судовому рішенні мотиви відмови у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу.

Судова колегія зауважує, що наведені захисником відомості про наявність у обвинуваченого місця проживання, стійких соціальних зв`язків, осіб на утриманні, а також потенційного місця роботи не здатні у повному обсязі нівелювати ймовірність настання встановлених у даному провадженні ризиків.

Відомості про потребу додаткового піклування за малолітньою дитиною обвинуваченого були предметом перевірки суду першої інстанції, який, виходячи з наявних матеріалів провадження, дійшов висновку про відсутність даних, що матір дитини не зможе самостійно утримувати та забезпечувати її належне лікування. Такі висновки районного суду захисником в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду будь-якими доказами не спростовано.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо необхідності догляду за матір`ю обвинуваченого, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно долученої до апеляційної скарги копії виписки з медичної карти ОСОБА_10 встановлено, що їй 17.10.2023 року було виконано оперативне втручання. Післяопераційний період без особливостей. Таким чином, відомостей про необхідність стороннього догляду за ОСОБА_10 не виявлено.

Відтак, вказані обставини не можуть бути беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29 листопада 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4