печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

представника власника майна / підозрюваного адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000692 від 13.09.2023, -

В С Т А Н О В И В :

21.11.2023 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором, згідно вимог якого останній просить накласти арешт на матеріальні об`єкти, а саме:

1. 20 купюр номіналом 100 доларів США (HA 71238013 A, FG 56770256 A, FF 07484180 B, KF 01172214 *, AB 08189191 P, AB 59579997 R, AB 63451386 P, AB 72413753 E, AK 64346829 A, KL 97712679 C, RG 04802093 B, DE 35036719 A, AB 39775948 F, HB 41711004 N, HB 21103915 P, KB 97750040 L, CA 06067030 A, AH 22462599 A, KI 06384242 A, AB 28248193 U;

2. Грошові кошти, а саме 98 купюр номіналом 100 доларів США (MG 15990296 B, MF 90312932 E, MF 90312931 E, MG 15990289 B, MG 15990287 B, MG 15990282 B, MG 15990281 B, MG 15990280 B, PA 51354901 A, PF 47190781 F, LB 35421868 W, LF 27316255 K, LK 04054279 G, LF 35135185 G, PB 44669927 F, PB 44669928 F, PB 44669920 F, LL 65683609 D, PK 11060045 B, LD 93624665 B, LB 22846695 C, LG 23599064 E, LB 90244879 D, LB 13143966 L, MB 70180697 E, MB 38371639 C, LL 18651236 G, LF 71754333 B, LG 42764339 D, LG 93558210 A, PB 34562954 G, MG 15990279 B, MG 15990274 B, MG 15990271 B, MF 90308610 E, MG 23529303 B, MG 23529302 B, MF 90307125 E, MF 90307124 E, MB 63570613 B, MB 44313759 F, MF 30511284 F, MF 30511285 F, MF 30511286 F, MF 30511287 F, MF 30511288 F, MF 30511289 F, MF 30511290 F, MF 30511291 F, MF 30511292 F, PE 21359609 B, PF 02827180 A, LB 21926335 D, ME 56477880 B, LB 94914927 W, MB 36874072 S, PK 29524304 E, MF 60287493 F, PL 71098943 B, LI 48251359 A, MF 30511273 F, PH 15484036 A, PH 15484060 A, LK 55749818 C, LK 04671622 D, LL 45186754 C, MB 48181586 C, LL 76070053 I, MF 91746309 F, MF 57778629 F, LH 22680033 C, MB 22977305 S, MF 25721100 F, PI 24778698 A, PI 24778697 A, PF 47658796 A, PF 47658797 A, PF 47658798 A, PF 47658799 A, PH 15484079 A, PH 15484087 A, PB 28505442 F, LB 74501403 R, LL 61185155 H, JC 24633692 A, LD 60968920 D, LF 38803486 H, MF 30511272 F, MF 30511271 F, PB 81600848 G, MF 30511294 F, PA 51354950 A, PA 51354949 A, PA 51354948 A, PA 51354947 A, PA 51354946 A, PA 51354945 A, PA 51354944 A, які вилучено 09.11.2023 під час проведення обшуку в житлі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи подане клопотання прокурор вказує, що з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із невідкладним випадком пов`язаним із врятуванням майна та документів, що мають значення для досудового розслідування на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, до постановлення ухвали слідчого судді проведено обшук у житлі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено вищевказані кошти.

Постановою про визнання та прилучення речових доказів до матеріалів досудового розслідування від 10.11.2023 вилучені під час проведення обшуку у житлі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , зазначені предмети та документи визнано та прилучено до матеріалів досудового розслідування, внесеного 13.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000692 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 190 України, як речові докази.

З метою збереження речових доказів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом виникла необхідність у накладанні арешту на матеріальні об`єкти та документи вилучені під час проведення слідчих (розшукових) дій, а саме: під час проведення обшуку в житлі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав та просив не наклдати арешт на на кошти, які на праві власності належать дружині.

Представника власника майна ОСОБА_7 та захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання та зазначив, що кошти в розмірі 9800 доларів США належать дружині підозрюваного ОСОБА_7 , яка являється фізичною особою підприємцем.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні доводи адвоката підтримав та просив задовольнити.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000692 від 13.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 190 КК України.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із невідкладним випадком пов`язаним із врятуванням майна та документів, що мають значення для досудового розслідування на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, до постановлення ухвали слідчого судді проведено обшук у житлі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:

1. 20 купюр номіналом 100 доларів США (HA 71238013 A, FG 56770256 A, FF 07484180 B, KF 01172214 *, AB 08189191 P, AB 59579997 R, AB 63451386 P, AB 72413753 E, AK 64346829 A, KL 97712679 C, RG 04802093 B, DE 35036719 A, AB 39775948 F, HB 41711004 N, HB 21103915 P, KB 97750040 L, CA 06067030 A, AH 22462599 A, KI 06384242 A, AB 28248193 U;

2. Грошові кошти, а саме 98 купюр номіналом 100 доларів США (MG 15990296 B, MF 90312932 E, MF 90312931 E, MG 15990289 B, MG 15990287 B, MG 15990282 B, MG 15990281 B, MG 15990280 B, PA 51354901 A, PF 47190781 F, LB 35421868 W, LF 27316255 K, LK 04054279 G, LF 35135185 G, PB 44669927 F, PB 44669928 F, PB 44669920 F, LL 65683609 D, PK 11060045 B, LD 93624665 B, LB 22846695 C, LG 23599064 E, LB 90244879 D, LB 13143966 L, MB 70180697 E, MB 38371639 C, LL 18651236 G, LF 71754333 B, LG 42764339 D, LG 93558210 A, PB 34562954 G, MG 15990279 B, MG 15990274 B, MG 15990271 B, MF 90308610 E, MG 23529303 B, MG 23529302 B, MF 90307125 E, MF 90307124 E, MB 63570613 B, MB 44313759 F, MF 30511284 F, MF 30511285 F, MF 30511286 F, MF 30511287 F, MF 30511288 F, MF 30511289 F, MF 30511290 F, MF 30511291 F, MF 30511292 F, PE 21359609 B, PF 02827180 A, LB 21926335 D, ME 56477880 B, LB 94914927 W, MB 36874072 S, PK 29524304 E, MF 60287493 F, PL 71098943 B, LI 48251359 A, MF 30511273 F, PH 15484036 A, PH 15484060 A, LK 55749818 C, LK 04671622 D, LL 45186754 C, MB 48181586 C, LL 76070053 I, MF 91746309 F, MF 57778629 F, LH 22680033 C, MB 22977305 S, MF 25721100 F, PI 24778698 A, PI 24778697 A, PF 47658796 A, PF 47658797 A, PF 47658798 A, PF 47658799 A, PH 15484079 A, PH 15484087 A, PB 28505442 F, LB 74501403 R, LL 61185155 H, JC 24633692 A, LD 60968920 D, LF 38803486 H, MF 30511272 F, MF 30511271 F, PB 81600848 G, MF 30511294 F, PA 51354950 A, PA 51354949 A, PA 51354948 A, PA 51354947 A, PA 51354946 A, PA 51354945 A, PA 51354944 A.

Постановою про визнання та прилучення речових доказів до матеріалів досудового розслідування від 10.11.2023 вилучені під час проведення обшуку у житлі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , зазначені предмети та документи визнано та прилучено до матеріалів досудового розслідування, внесеного 13.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000692 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 190 України, як речові докази.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Таким чином, згідно з положеннями ч. 2 ст. 168, ч. 7 ст. 236 КПК України зазначене майно, що вилучене під час проведення обшуку, вважається тимчасово вилученим майном.

Судовим розглядом встановлено, що обшук, під час якого було вилучено майно та на арешті якого на даний час наполягає сторона обвинувачення, був проведений 09.11.2023, а з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна слідчий звернувся до суду 10.11.2023, що свідчить про дотримання вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на зазначені вимоги закону, слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, а саме: 20 купюр номіналом 100 доларів США (HA 71238013 A, FG 56770256 A, FF 07484180 B, KF 01172214 *, AB 08189191 P, AB 59579997 R, AB 63451386 P, AB 72413753 E, AK 64346829 A, KL 97712679 C, RG 04802093 B, DE 35036719 A, AB 39775948 F, HB 41711004 N, HB 21103915 P, KB 97750040 L, CA 06067030 A, AH 22462599 A, KI 06384242 A, AB 28248193 U, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000692 від 13.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 190 КК України.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майно.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі Антріш проти Франції , від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та Кушоглу проти Болгарії , заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції , пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства , n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з тим, зазначені вимоги закону при зверненні з клопотанням слідчий не дотримався в повному обсязі, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що частина вилучених коштів у розмірі 9800 доларів США має відношення до кримінального провадження, враховуючи, що під час судового розгляду встановлено, що вони належать третій особі, яка не має будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Вказані доводи стороною обвинувачення жодним чином спростовано не було.

Що стосується постанови якою зазначені грошові кошти визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, то слід зазначити, що вона носить досить формальний характер та в розрізі фактичних обставин справи жодним чином не доводить, що вилучені кошти відповідають критеріям речових доказів та одночасно вищевказані доводи представника власника майна спростовують викладене у постанові.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на вилучене майно, прокурор повинен був зазначити, яким чином вилучене майно співвідноситься з кримінальним правопорушенням та/чи вилучене майно здобуто злочинним шляхом, одне лише посилання для цього не може слугувати правовою підставою для задоволення вимог клопотання про арешт.

Сторона обвинувачення не надала суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів, що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок власника майна з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності заявника за незаконні дії третіх осіб.

Версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000692 від 13.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 190 КК України, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована володільцем майна в судовому засіданні.

Разом з тим, з наданих матеріалів вбачається, що громадянка ОСОБА_7 не має відношення до кримінального провадження № 0000692 від 13.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 190 КК України, не отримувала і не допитувалась.

Слідчий суддя приймає до уваги, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на матеріальні об`єкти, а саме:

20 купюр номіналом 100 доларів США (HA 71238013 A, FG 56770256 A, FF 07484180 B, KF 01172214 *, AB 08189191 P, AB 59579997 R, AB 63451386 P, AB 72413753 E, AK 64346829 A, KL 97712679 C, RG 04802093 B, DE 35036719 A, AB 39775948 F, HB 41711004 N, HB 21103915 P, KB 97750040 L, CA 06067030 A, AH 22462599 A, KI 06384242 A, AB 28248193 U.

В іншій частині вимог клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8