Справа № 496/434/24
Провадження № 1-кс/496/173/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний

16 січня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання т.в.о. дізнавача СД Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження № 0000029 від 12.01.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Т.в.о. дізнавача звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, яке обґрунтовано тим, що 11.01.2024 р. до ЧЧ Одеського РУП № 2 надійшло повідомлення зі спец-лінії «102» про те, що 11:30 год. за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки», громадянин ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою безперешкодного перетину державного кордону пред`явив співробітникам ДПСУ тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК виданих на власне ім`я з явними ознаками підробки.

11.01.2023 року у період часу з 12:47 по 12:53 за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 49 КМ траси Одеса-Рені, проведено огляд місця події, під час якого викрито громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у якого виявлено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 16.06.2023 та довідку ВЛК № 2460 від 16.06.2023, видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_3 , які належать останньому, які були вилучені та упаковані до експертного сейф-пакету № WAR 1937523, який скріплено підписами учасників огляду.

12.01.2024 р. постановою т.в.о. дізнавача сектору дізнання Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 вказані вище речі, вилучені у ході огляду місця події, визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження.

12.01.2024 р. у якості свідка допитано співробітника СБУ ОСОБА_6 , який пояснив, що 11.01.2023 під час несення служби на КРП «Маяки», близько 11:30 год., під час перевірки документів громадянина ОСОБА_3 , який з метою перетину державного кордону України пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на його ім`я, та було встановлено, що вказані документи мають явні ознаки підробки, а саме, зроблено телефонний дзвінок на чергову частину ТЦК та у телефонному режимі отримана відповідь, що вказані документи не видавалися. Тому просить накласти арешт на вилученні документи.

Прокурор та дізнавач в судове засідання не прибули, однак клопотання містить заяву про розгляд клопотання за їх відсутності.

Власник майна ОСОБА_3 заперечував проти клопотання про накладання арешту на документи, оскільки дійсно отримував тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК, та станом на теперішній час виключений з військового обліку, надав оригінал відповіді на адвокатський запит.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Як підставу та мету арешту вилученого посвідчення та довідки, дізнавачем визначено, що воно необхідно для збереження речового доказу та подальшого проведення експертних досліджень, оскільки у відповідь на телефонний дзвінок до ТЦК, отримав відповідь, що вказані документи не видавалися. Одночасно з цим, дізнавачем не надано доказів існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 358 ч.4 КК України.

Але з матеріалів клопотання вбачається, що, дійсно перевірку вказаних документів, співробітниками ДПСУ не було виконано та до матеріалів клопотання, доказів (витягу, відповіді, запиту тощо) на підтвердження цієї обставини не додано.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Крім цього, в судовому засіданні досліджено відповідь на адвокатський запит від 11.01.2024 року № 03-01 року, яку надав ОСОБА_3 та відповідно якої, він гр. ОСОБА_3 дійсно перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 до 16.06.2023 р., проходив медичний огляд та військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військової служби за гр. II ст. 8-А, наказу МОУ №402/2008, про що засвідчує довідка, яка видана громадянину ОСОБА_3 Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 16.06.2023 року та довідка військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.06.2023 року ОСОБА_7 видавались. Станом на даний час, громадянин ОСОБА_8 виключений з військового обліку військовозобов?язаних на підставі рішення військово-лікарської комісії.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на вищевказане, слідчий суддя вважає, що вилучені в ході огляду місця події за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 49 КМ траси Одеса-Рені тимчасове посвідчення військовозобов?язаного серії НОМЕР_1 від 16.06.2023 р. та довідка ВЛК № 2460 від 16.06.2023 р., видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 які належать останньому, які були вилучені та упаковані до експертного сейф-пакету № WAR 1937523, не відповідають вимогам ст. 98 КПК України, оскільки дізнавачем та прокурором не доведено правову підставу для їх арешту та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а отже і не доведено необхідність такого арешту, виходячи з чого клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання т.в.о. дізнавача СД Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна залишити без задоволення.

Негайно повернути тимчасове посвідчення військовозобов?язаного серії НОМЕР_1 від 16.06.2023 р. та довідку ВЛК № 2460 від 16.06.2023 р., видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 які належать останньому, які були вилучені та упаковані до експертного сейф-пакету № WAR 1937523, вилучені в ході огляду місця події за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 49 КМ траси Одеса-Рені.

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 18 січня 2024 року о 14:00 годинні в приміщенні Біляївського районного суду Одеської області в кабінеті № 13.

Слідчий суддя ОСОБА_1