Справа № 716/1303/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

з участю сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР під №0000099 від 13.06.2023 по обвинуваченню відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Дорошівці Заставнівського району Чернівецької області, проживає на АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, не працює, одружений, раніше не судимий, військовозобов`язаний,

в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_6 12.06.2023 приблизно о 17:40 години, перебуваючи на власній присадибній ділянці, за адресою АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого конфлікту із потерпілою ОСОБА_4 , умисно, розуміючи протиправність свого діяння, наніс один удар правою ногою в ділянку правого стегна. Після чого обвинувачений схопив правою рукою за передпліччя правої руки потерпілої та із застосуванням фізичної сили почав шарпати та здійснювати стиски на руку. Продовжуючи свої дії, останній наніс другий удар долонею правої руки в ділянку правого плеча потерпілої. Внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців: по зовнішній поверхні правого стегна в середній третині, по передньо-зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині, по задньо-зовнішній поверхні правого плеча в верхній третині, по зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 умисно спричинив потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, скоївши кримінальне правопорушення передбачене ст. 125 ч. 1 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 за наведених вище обставин свою вину в пред?явленому обвинуваченні визнав частково, також він частково визнав і обставини вчинення кримінального правопорушення. Відносно заявленого цивільного позову потерпілою, то визнав його частково, а саме визнав в частині стягнення з нього матеріальної шкоди в повному обсязі, щодо моральної шкоди, то визнав його в межах суми 2000 гривень. Відносно обставин про які йдеться в обвинувальному акті показав наступне.

Так показав, що вони із потерпілою ОСОБА_4 є сусідами. 12.06.2023 приблизно о 17-30 годині він пішов на свій город та побачив там потерпілу. У зв`язку із цим зробив їй зауваження, однак між ними розпочався словесний конфлікт. Свідками цих подій були свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та його дружина. Піч час цих подій він зі свого боку жодних ударів потерпілій не завдавав, однак потерпіла впала, оскільки вони стояли в болоті та було слизько. Разом з тим, показав, що між ними відбувся контакт, бо він її схопив правою рукою за праву руку. Припускає також, що він міг її штовхнути в ході конфлікту. Також показав, що потерпіла ОСОБА_4 впала внаслідок контактування з ним, однак повністю заперечив можливість нанесення їй удару в плече.

Відносно позовних вимог, то вказав, що в частині матеріальної шкоди в сумі 3360 гривень повністю визнає позов. Щодо стягнення з нього моральної шкоди, то визнав в цій частині позовні вимоги частково в сумі 2000 гривень. Просив його суворо не карати.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , а також часткове оспорення фактичних обставин справи, суд вважає, що вина обвинуваченого доведена належними та допустимими доказами наданими стороною обвинувачення, які були предметом безпосереднього дослідження в судовому засіданні.

Так вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами.

В судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_4 показала, що 12.06.2023 вона перебувала на вулиці та хотіла почистити трубу для відведення дощової води. В цей час підійшов обвинувачений ОСОБА_6 та між ними виник конфлікт словесний в ході якого останній вдарив її правою ногою по правому стегну. Після того взяв її ззаду та почав трясти, а в подальшому наніс ще один удар долонею по правому плечу. Внаслідок цього вона впала на землю. Піднявшись вона пішла додому та повідомила свого чоловіка про вказану подію, а останній викликав працівників поліції. Тривалість конфлікту склала приблизно 10 хвилин.

В результаті цих подій у неї піднявся тиск та погіршилось самопочуття, у зв`язку із чим вона звернулась до лікаря. Потерпіла також показала, що наступного дня після вчинення кримінального правопорушення, а саме 13.06.2023 проходила огляд у судово-медичного експерта. В подальшому, протягом восьми днів вона пробула в лікарні де отримувала лікування. Всі ліки, препарати та медикаменти, які їй призначав лікар, вона придбавала за власні кошти. У зв`язку з цим вона понесла майнову шкоду, яка пов`язана із заподіянням їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 на загальну суму 3360 грн. Також внаслідок цих дій їй завдано моральної шкоди, розмір якої вона оцінює в сумі 20 000 грн та просить їх стягнути з обвинуваченого. Щодо міри покарання, то просила обвинуваченого ОСОБА_6 покарати суворо.

Свідок ОСОБА_8 , який є чоловіком потерпілої, в судовому засіданні показав, що 12.06.2023 приблизно о 17-30 годині він перебував на лікуванні в м. Кіцмань. Йому зателефонувала дружина та повідомила, що її побив їх сусід обвинувачений ОСОБА_6 . В ході цього вона сказала, що він їй дав «шпіца». Тоді він приїхав з лікарні до поліції в м. Заставна та повідомив про даний конфлікт. Будучи вдома він побачив, що потерпіла ОСОБА_4 була в долоті та дуже стривожена. Всі ці події остання дуже тяжко перенесла, її психоемоційний стан погіршився. Крім того, вона вісім днів лікувалась в лікарні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який є сусідом потерпілої та обвинуваченого, показав суду, що в 2023 році в післяобідній час (дату та точний час він не пам`ятає) він перебував у себе на городі. Раптово він почув крик про допомогу та коли звернув увагу, то побачив, що на території обвинуваченого ОСОБА_6 відбувається конфлікт між останнім та потерпілою ОСОБА_4 . В ході цього він побачив, що потерпіла лежала, а обвинувачений стояв над нею. Положення останнього змінювалось відносно потерпілої, однак він не бачив, щоб той її бив. Крім нього, вказаний конфлікт також бачила свідок ОСОБА_9 та її донька. Всі ці події він спостерігав з відстані 20-25 метрів.

Крім наведених вище показів обвинуваченого, потерпілої та свідків, вина обвинуваченого на думку суду є доведеною також і письмовими доказами кримінального провадження.

Зокрема з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.06.2023 (а.с. 7) вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 звернулася із заявою до поліції в якій вказала, що 12.06.2023 приблизно 17-40 години в АДРЕСА_2 , її сусід ОСОБА_6 наніс їй один удар ногою в область бедра та в результаті чого завдав їй тілесні ушкодження та фізичний біль.

Як вбачається з Витягу із медичної карти стаціонарного хворого №2489 ОСОБА_4 (а.с. 21), остання знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «Заставнівська БЛ» в період з 23.06.2023 по 30.06.2023. З цього ж Витягу вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 з 2008 року хворіє артеріальною гіпертензією. Лікувалась амбулаторно та стаціонарно. Погіршення стану пов`язує із стресовою ситуацією (побиттям сусідами 12.06.2023). Госпіталізована сімейним лікарем. Рекомендовано лікування та спостереження сімейного лікаря.

Відповідно до висновку експерта №93-Е від 13.06.2023 (а.с. 23), у ОСОБА_4 маються тілесні ушкодження у вигляді синців: по зовнішній поверхні правого стегна в середній третині, по передньо-зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині, по задньо-зовнішній поверхні правого плеча в верхній третині, по зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, або при ударах об такі, цілком можливо при обставинах, які описані в фабулі постанови, і на які вказала ОСОБА_4 , внаслідок нанесення їй ударів руками та ногами сторонніх осіб по різних частинах тіла, а також при падінні на землю з прискоренням, внаслідок поштовху, або удару сторонньої особи, можуть відповідати терміну на 12.06.2023 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Кількість нанесених ударів ОСОБА_4 не меньше чотирьох. Вищеописані тілесні ушкодження не характерні для самостійного одноразового падіння потерпілої з висоти власного зросту на тверду поверхню.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 19.07.2023 з участю потерпілої ОСОБА_4 та фото таблиці до нього (а.с. 24-30), то остання послідовно та детально повідомила про механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 . Показала про їх взаємне розташування та локалізацію нанесених їй ударів.

Суд бере до уваги, що вказані письмові докази, які досліджені в судовому засіданні, повністю відповідають показанням вищевказаних свідків та потерпілої даними ними під час судового слідства в суді. Вони повністю узгоджуються між собою, є чіткими, детальними та послідовними щодо предмету доказування. Вони є також належними, оскільки прямо підтверджують існування обставин викладених в обвинувальному акті. Дані докази є також допустимими, оскільки отримані з дотриманням вимог процесуального законодавства.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , показала суду, що 12.06.2023 приблизно о 17-30 годині вона з донькою перебували в гостях у обвинуваченого ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 . Тоді вона почула вигук з боку останнього: «Що ви тут робите?». Саме тоді вона з відстані 30 метрів побачила, щоб потерпілою та обвинуваченим відбувається конфлікт. В ході цього потерпіла ОСОБА_4 впала на землю присівши, а коли піднялась, то взяла дошку та намагалась вдарити обвинуваченого ОСОБА_6 . Останній в свою чергу зловив її за руку та відштовхнув, а дошку забрав та викинув. При цьому він її не бив, а потерпіла весь час кричала, що її б`ють та ображала обвинуваченого. Протягом всього часу вона спостерігала за конфліктом, однак бачила лише верхню половину тіл учасників події.

Суд вважає, що покази вказаного свідка є суперечливими та не узгоджуються з показами інших свідків, потерпілої та самого обвинуваченого, вони є плутаними та не містять деталізації, яка висловлена іншими учасниками процесу, зокрема потерпілою. Вказаний свідок невірно зазначила порядок контактування учасників конфлікту між собою, не змогла вказати про взаємне розташування останніх між собою та вказала, що по сплину часу не може пригадати точно події, а також може помилятись. Разом з тим, показала, що конфлікт спровокований був саме потерпілою.

З цих підстав, суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_9 та не може покласти їх в основу вироку.

Відносно показів обвинуваченого ОСОБА_6 , то суд вважає, що часткове визнання ним своєї вини та разом з тим невизнання обставин скоєного є обраною ним лінією захисту. Його дії містять ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України та характеризуються прямим умислом заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень. Зазначення останнім того факту, що в ході виниклого конфлікту він не наносив ударів по тілу потерпілій спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами. Саме тому, жодних підстав для визнання обвинувачення необґрунтованим у суду не має. У суду також відсутні сумніви щодо невинуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки встановлені в судовому засіданні обставини підтверджують наявність вини в його діях.

Даючи оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що вина останнього повністю доведена та його дії необхідно кваліфікувати за ст. 125 ч. 1 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність пом?якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, п.3 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вказує законодавець у ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 згідно вимог ст. 66 КК України в судовому засіданні не встановлено. Той факт, що останній намагався примиритися з потерпілою, а також його поведінка під час судового розгляду, не свідчить про його щире каяття.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому визнається вчинення даного кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Про вік потерпілої обвинуваченому ОСОБА_6 було достеменно відомо, оскільки вони є сусідами та протягом тривалого часу знайомі.

Суд, при призначенні покарання оцінив надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності, а також всі обставини справи, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії кримінального проступку, характеристику особи винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не має постійного місця роботи та неофіційно також не працює, одружений, раніше не судимий. Враховується також і думка потерпілої, яка вказала про наявність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, що підтвердила поданням цивільного позову, та просила його суворо покарати.

Разом з тим, суд бере також до уваги той факт, що поведінка потерпілої ОСОБА_4 була віктимною. Остання фактично спровокувала виникнення конфліктної ситуації, оскільки перебувала на земельній ділянці обвинуваченого ОСОБА_6 без його дозволу та попереднього погодження.

З урахуванням вищевикладеного та обставин справи, стану здоров`я та фінансової спроможності, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , йому необхідно призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень із залученням до виконання безоплатних суспільно корисних робіт та контролем за його поведінкою відповідно до вимог КВК України.

Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, наслідкам, що настали, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання. Інші види покарання у виді штрафу або ж у виді виправних робіт в даному випадку недоцільно застосовувати, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 не працює, не має регулярних та постійних джерел фінансового доходу, що давало б змогу переконатися суду в можливості виконання ним призначеного покарання.

Підстав для застосування судом вимог ст. 69 КК України не встановлено, оскільки відсутня мінімальна необхідна кількість обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також урахування особи не дають змогу застосування такої норми.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України також не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, а також не може бути призначено виходячи зі змісту диспозиції ч.1 вказаної статті та призначеного покарання.

В межах даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_4 подано цивільний позов про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Вирішуючи питання щодо вказаного позову суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1, 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1195 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до змісту вимог ст. 82 ч. 1 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 в частині завданої ним матеріальної шкоди на суму 3360,18 гривень та визнав обставини, які обґрунтовують дану вимогу.

З цих підстав, не підлягає доведенню розмір понесеної потерпілою ОСОБА_4 матеріальної шкоди, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої.

На підставі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого, Пленум ВСУ в п. 31 Постанови № 13 від 2 липня 2004 р. «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» орієнтує суди на необхідність керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, у п. 3 вказаної Постанови зазначається: «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Серед основних обставин, що впливають на розмір компенсації моральної шкоди, зазначена Постанова Пленуму в п.9 та ч.3 ст.23 ЦК України визначають: характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Також враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи все вищевикладене, те, що по кримінальному провадженню доведено вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України і внаслідок його дій потерпілій ОСОБА_4 завдано моральні та фізичні страждання, які полягають в перенесеному нею душевному стражданні та нервовому потрясінні. Це було викликано необхідністю звернення до лікаря, стаціонарного лікування, приймання медикаментів та препаратів, ризики пов`язані з наслідками тощо. Вказані обставини призвели до погіршення її морального та фізичного здоров`я. Розмір заподіяної потерпілій моральної шкоди суд визначає враховуючи характер скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, ступінь його вини та матеріальне становище, глибину фізичних та моральних страждань потерпілої, перенесеного нервового стресу. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, того факту, що обвинуваченим взагалі не відшкодовано шкоду, суд вважає, що заявлений потерпілою цивільний позов в частині стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 20 000 гривень підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 366-376, 395, 532 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред?явленому обвинуваченні за ст. 125 ч. 1 КК України, що визнано судом доведеним і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати, у зв`язку з відсутністю підстав для його застосування.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в АДРЕСА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 3360,18 (три тисячі триста шістдесят) гривень та 8 000 (вісім тисяч) гривень у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ ОСОБА_1