Справа № 366/2992/23
Провадження № 1-кс/366/484/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 року смт. Іванків

Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Вишгородського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до документів з можливістю їх вилучення у кримінальному провадженні № 0000113, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

ДОП ОСОБА_3 , який діє як дізнавач відповідно до п. «а», ч. 3 ст. 38 КПК України, за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із зазначеним клопотанням, у якому просить надати тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до інформації та документів з відомостями про власника та рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 , які перебувають у володінні АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за період з 00 год. 00 хв. 20.07.2023 року по 00 год. 00 хв. 26.07.2023 року з можливістю вилучення такої інформації.

Клопотання мотивоване наступним.

23.07.2023 року, невідома особа, зловживаючи довірою ОСОБА_5 , з номеру оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 надіслала номер картки НОМЕР_1 , рахунок якої відкритий в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на яку ОСОБА_5 перерахував грошові кошти у розмірі 15 000 грн.

Дізнавач зазначає, що документи, до яких він просить надати тимчасовий доступ є необхідними для встановлення фактів та обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, і ці документи можуть бути використані як докази, а тому, просить надати до них тимчасовий доступ.

Дізнавач у судове засідання не з`явився.

У зв`язку з неявкою учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання не здійснювалось.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, перевірила його відповідність вимогам ч. 2 ст. 160 КПК України, приходить до наступного.

Статтею 132 КПК України, передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження (до числа яких згідно ст. 131 КПК України відноситься тимчасових доступ до речей та документів), застосовується на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно з ч. 3 цієї статті, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Буквальне тлумачення змісту цієї норми КПК України свідчить про те, що дізнавач, слідчий, прокурор, які звертаються до слідчого судді з відповідним клопотанням, повинні довести в сукупності обставини, визначені ч. 3 ст. 132 КПК України і у разі недоведеності хоча б однієї з наведених обставин, заходи забезпечення кримінального провадження не допускаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей та документів полягає в наданні стороні кримінального провадження особою, у володіння якої знаходяться такі речі, документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх.

Згідно ч.1 ст.160 КПК України слідчий, дізнавач має право звернутись із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком речей і документів, зазначених у ст.161 КПК України, доступ до яких заборонено.

Інформація, до якої дізнавач просить надати тимчасовий доступ відноситься до охоронюваної законом таємниці, оскільки є інформацією, яка може містити в собі відомості, які можуть становити банківську таємницю (п. 5 ч. 1 ст. 162 КПК України), при цьому не відноситься до інформації, доступ до якої заборонений відповідно до ст. 161 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи:

1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні;

3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

За ч. 6 цієї статті, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

В обґрунтування поданого клопотання, дізнавачем, окрім витягу з ЄРДР додано матеріали кримінального провадження, а саме: рапорт оперуповноваженого ОСОБА_6 від 02.08.2023 року; копію письмової заяви ОСОБА_5 від 27.07.2023 року, його протокол допиту як потерпілого від 04.08.2023 року та пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

З письмової заяви ОСОБА_5 від 27.07.2023 року вбачається, що він випадково перерахував грошові кошти на банківську картку з № НОМЕР_1 .

Згідно з протоколом допиту потерпілого ОСОБА_5 , останній надав показання, зміст яких зводиться до того, що він домовився зі своїм товаришем ОСОБА_7 про те, що надасть йому в позику грошові кошти в сумі 15000 грн. 23.07.2023 року на мобільний номер потерпілого з номеру НОМЕР_2 надійшло смс-повідомлення з номером банківської картки НОМЕР_1 , після чого потерпілий перерахував на цю картку 15 000 грн. Потім, потерпілий зателефонував до свого товариша ОСОБА_8 та запитав, чи прийшли йому на рахунок кошти, на що останній відповів, що ніякі кошти йому не перераховані. ОСОБА_9 надіслав смс повідомлення зі своїм номером картки, на яку потерпілий перерахував кошти і факт перерахування коштів у розмірі 15 000 грн. підтвердив ОСОБА_10 .

ОСОБА_5 зателефонував за номером НОМЕР_2 та пояснив невідомій особі, що помилково перерахував їй грошові кошти в сумі 15 000 грн. Невідома особа запитала у потерпілого, на який саме номер картки помилково перераховано кошти, після чого пояснила, що такого номеру картки ( НОМЕР_1 ) в неї немає і їй ніякі кошти на рахунок не надходили.

Досудове розслідування кримінального провадження здійснюється за фактом заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), тобто за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Об`єктивна сторона цього кримінального правопорушення виражається у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою.

Обман - повідомлення неправдивих відомостей (дія) або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені (бездіяльність), з метою заволодіння чужим майном або придбання права на майно. Він може виражатися в усній, письмовій формі, у використанні підроблених документів тощо.

Зловживання довірою - це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах.

Особливості шахрайства полягають у тому, що потерпілий, будучи введеним в оману, зовні добровільно передає винному майно або право на майно, вважаючи, що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити. Тому обман або зловживання довірою за часом передує передачі майна або права на майно і викликає у потерпілого усвідомлення правомірності такої передачі.

У цьому ж випадку, з урахуванням доданих дізнавачем матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя не вбачає відомостей, на основі яких можливо зробити висновок, що невідома особа, на рахунок якої потерпілий перерахував грошові кошти, ввела його в оману, тим більше таким чином, що потерпілий добровільно перерахував цій особі грошові кошти, вважаючи, що він це робить правомірно та без шкоди для себе.

Більше того, факт переказу коштів невідомій особі взагалі не передбачає наявності такої об`єктивної сторони ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченої ст. 190 КК України як зловживання довірою, оскільки така ознака притаманна діям особи, з якою потерпілий завідомо знайомий та має довірливі відносини.

Окрім як надсилання повідомлення з номером карткового рахунку, невідома особа не вчинила інших дій, які б ввели потерпілого в оману, з метою незаконного заволодіння його грошовими коштами шляхом шахрайства.

Таким чином, дізнавачем в порядку п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, тим більше кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такі обставини виключають можливість застосування такого заходу кримінального провадження як тимчасовий доступ до речей і документів, а тому, у задоволені клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 110, 132, 159, 160, 162-166 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволені клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1