Номер провадження 1-кс/404/4151/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю представника скаржника - адвоката ОСОБА_3 розглянувши в режимі відео конференції у судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницькому скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з вище вказаною скаргою, відповідно до якої просив:

- поновити процесуальний строк на оскарження рішення про бездіяльність слідчого чи прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, у зв`язку з тим, що тільки 07.12.2023 року отримав на електронну пошту ухвалу слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва Миколаївської області ОСОБА_5 від 03.11.2023 року, в якій зазначено, що він має право звернутися до слідчого судді;

- зобов`язати посадових осіб слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві уповноважених негайно внести відомості до ЄРДР за його заявою від 08.08.2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, які полягають у ненаданні заявнику/потерпілому витягу з ЄРДР та вчасно інформацію щодо виконання вимог ст. 214 КПК України.

На обґрунтування скарги зазначено, що 08.08.2023 року ОСОБА_4 звертався до ТУ ДБР з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 376-1 та ч. 1 ст. 375 КК України щодо можливих неправомірних дій працівників та судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 376-1, ч. 1 ст. 375 КК України, проте відомості до ЄРДР внесені не були. В зв`язку з чим, він був вимушений звернутися зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України до Заводського районного суду Миколаївської області.

Однак, ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 03.11.2023 року скаргу ОСОБА_4 повернуто заявнику, у зв`язку з порушенням правил підсудності.

Щодо поновлення строку на звернення з вказаною скаргою вказав, що тільки після спливу строку на оскарження бездіяльності посадових осіб ТУ ДБР, дізнався, що відомості по його заяві не внесені до ЄРДР.

Представник скаржника - адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, вказав на наявність підстав для її задоволення.

Слідчий та прокурор про розгляд скарги повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, їх неявка не перешкоджає у вирішенні заявлених вимог за поданою скаргою.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається зі змісту скарги та доданих до неї документів, заявник оскаржує бездіяльність посадових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 щодо можливих неправомірних дій працівників та судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 03.11.2023 року ОСОБА_4 повернуто скаргу на бездіяльність посадових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві щодо невнесення відомостей до ЄРДР, у зв`язку з порушенням правил підсудності.

Так, по тексту скарги зазначено, що працівники Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградській області у незаконний спосіб втрутились в автоматизовану систему документообігу суду (АСДС), внаслідок чого, судова справа №398/1281/23 за його незаконними обвинуваченнями за нібито скоєнні кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, потрапила на розгляд до судді ОСОБА_6 , яка вже брала участь у якості слідчого судді під час розгляду його скарги в ході саме цього кримінального провадження, що суперечить чітко визначеним нормам діючого КПК України, та є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

14.03.2023 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 надійшов до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, який відповідно до автоматизованого розподілу був переданий на розгляд судді ОСОБА_6 . Однак, 23.03.2023 року суддя заявила самовідвід на обґрунтування якого вказала, що 24.01.2023 року ОСОБА_4 звертався до суду зі скаргою на невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальні правопорушення під час проведення досудового слідства у кримінальному провадженні №0000226 від 25.08.2021 року, в рамках якого він має статус обвинуваченого (справа №398/277/23).

18.07.2023 саме суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_6 (справа №398/1281/23) постановила ухвалу, якою задовольнила клопотання прокурора ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою з альтернативною внесення застави.

Крім того, 08.05.2023 року під час судового засіданні в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області саме суддя ОСОБА_6 по справі №398/1281/23 (провадження №1-кс/398/214/23) постановила ухвалу, якою відмовила у задоволенні заяви ОСОБА_8 про відвід прокурора.

Відтак, є очевидним той факт, що 24.01.2023 року у справі №398/277/23 (провадження №1-кп/398/158/23) вказана суддя допустила грубе порушення норм діючого законодавства.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як передбачено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», усі отримані із заяв і повідомлень, а також виявлені з інших джерел відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення злочину, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно із якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Окрім цього, внесення відомостей до ЄРДР також врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, згідно з пунктом 2 глави 1 розділу ІІ «Порядок формування та ведення Реєстру» якого, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з тим, зміст ч.1 ст.214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Крім того, слід зазначити, що ст. 124 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються, як і оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі.

Згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 року у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Відповідно до Рішення Ради суддів України від 21.06.2013 року №Л 2 27, незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення. Рада суддів України переконана, що ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд.

Відповідно до положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань не здійснює нагляд за застосуванням норм чинного законодавства України при здійсненні правосуддя, а також не перевіряє законність і обґрунтованість прийнятих судом рішень.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 23.05.2001 N6-рп процесуальні акти і дії суддів, які стосуються, зокрема, порушення і відкриття справ, підготовки до їх розгляду, судового розгляду справ та прийняття по ним судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що 08.08.2023 року ОСОБА_4 звернувся до ТУ ДБР із заявою про вчинення кримінального правопорушення в якій ініціює внесення відомостей до ЄРДР щодо можливих неправомірних дій працівників та судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Орган досудового розслідування не є тим органом, який вправі надавати правову оцінку судовим рішенням і процесуальним діям суддів, оскільки це не може бути підставою для їх кримінальної відповідальності, а може бути лише підставою для застосування інших визначених законом заходів впливу на суддю, зокрема заходів дисциплінарного впливу.

Притягнення судді до кримінальної відповідальності є однією з форм контролю за діяльністю носіїв судової влади, завданням якої має бути досягнення балансу між засадами незалежності й недоторканності суддів та їх кримінальною відповідальністю у разі вчинення ними кримінально караного протиправного діяння.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального порядку.

Щодо посилань ОСОБА_4 на незаконний розгляд суддею ОСОБА_6 після заявленого самовідводу, клопотань та заяв під час досудового розслідування кримінального провадження в якому учасником провадження був ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що обраний зі складу суддів - слідчий суддя законодавчо не обмежений у розгляді справ під час проведення досудового розслідування кримінальних проваджень за колом осіб, які є учасниками кримінального процесу, кримінального провадження. Кожне з кримінальних проваджень індивідуальне, має свій унікальний номер і в разі, якщо декілька кримінальних проваджень розслідуються за обвинуваченням однієї і тієї особи, або в одному кримінальному провадженні особа має статус підозрюваного, а в іншому потерпілого це не є підставою для заявлення відводу в розумінні ст. 76 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_6 .

Також, слідчий суддя звертає увагу, що ст.375 КК України (постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови) декриміналізована рішенням Конституційного суду України від 11.06.2020 року №7-р/2020.

Щодо вимоги скарги в частині внесення відомостей до ЄРДР відносно працівників Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, які займаються реєстрацію кримінальних проваджень, клопотань після їх надходження до суду, слідчий суддя зазначає наступне.

Стаття 76 кримінального процесуального кодексу (КПК) України встановлює недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні. Зокрема, нею передбачено таке:

- суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участь у цьому самому провадженні в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій,

- суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участь у цьому самому провадженні в судах апеляційної та касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Фактично для уникнення повторної участі судді в більшості судів, що розглядають кримінальні справи, слідчі судді не є суддями, які розглядають кримінальні справи по суті.

Так, під час розгляду скарги встановлено, що у провадженні судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_6 перебувало на розгляді ряд скарг та заяв у справі №398/277/23 на стадії досудового розслідування, які були внесені до ЄРДР за ініціативою ОСОБА_4 , однак після надходження обвинувального акту відносно ОСОБА_4 його в режимі авторозподілу було розподілено на суддю ОСОБА_6 , що на думку заявника є втручанням в АСДС.

Відтак, кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за ініціативою ОСОБА_9 було присвоєно свій унікальний номер під час реєстрації його заяви про внесення відповідних відомостей до ЄРДР, а кримінальному провадженню, в якому ОСОБА_4 є обвинувачений присвоєний зовсім інший унікальний номер №0000226.

Відповідно до підпунку 2.3.1, 2.3.2 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (далі - Положення про АСДС) розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою шляхом: автоматизованого розподілу судових справ під час реєстрації відповідної судової справи; пакетного автоматизованого розподілу судових справ після реєстрації певної кількості судових справ; розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді; визначення складу суду з метою заміни судді (суддів); повторного автоматизованого розподілу судових справ.

Відтак, після надходження обвинувального акту відносно ОСОБА_4 особа, в даному випадку секретар суду, якому доручено реєстрацію нових справ не знала і не могла знати, про наявність підстав для здійснення ручного розподілу справ між суддями, оскільки провадження внесене до ЄРДР за ініціативою ОСОБА_4 і провадження в якому він є обвинуваченим мають різні унікальні номери кримінальних проваджень.

За наведеного, по змісту заяви ОСОБА_4 відсутні посилання на вчинення кримінально - караних діянь працівниками та суддею Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, як то вимагає ст.214 КПК України

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення працівниками апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області кримінального правопорушення.

Таким чином, при розгляді даної скарги ОСОБА_4 слідчим суддею не встановлено порушення ТУ ДБР вимог ст. 214 КПК України.

Відтак, скарга ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задоволенню не підлягає.

Щодо строку звернення до слідчого судді з даною заявою, то виходячи з того, що заявнику про результати розгляду його заяви про вчинене кримінальне правопорушення стало відомо після спливу строку на оскарження бездіяльність посадових осіб - вказане є достатніми підставами для поновлення пропущеного строку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.40, ч. 1 ст. 214, п. 1 ч. 1 ст. 303, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_4 строк на звернення зі скаргою на бездіяльність посадових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1