Справа № 296/9426/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення повторної заяви про відвід без розгляду

26 вересня 2023 року

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні у смт. Брусилів скарги ОСОБА_4 на бездіяльність керівника Житомирської обласної прокуратури, яка полягає у невнесені до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

У провадженні слідчого судді Брусилівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 перебуває скарга ОСОБА_4 на бездіяльність керівника Житомирської обласної прокуратури, яка полягає у невнесені до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення. Скарга обґрунтована тим, що 08.11.2022 ОСОБА_4 подав до Житомирської обласної прокуратури заяву про скоєння кримінальних злочинів, передбачених ст. ст. 28, 33, 111, 364, 366, 375, 382, 396, 256 КК України злочинним угрупованням у складі керівництва обласної прокуратури, прокурорів, суддів Житомирського апеляційного суду, суддями Корольовського районного суду м. Житомира, керівництвом відділу СУ ТУ ДБР (м.Хмельницький), прокурорів Житомирської міської прокуратури. Оскільки станом на 11.11.2022 від цієї прокуратури жодної відписки ОСОБА_4 не отримано, просив визнати бездіяльність прокуратури, зобов`язати виконати імперативні норми ст.214 КПК України та внести до ЄРДР скоєні указаною прокуратурою злочини та надати виписку з ЄРДР.

18.09.2023 ОСОБА_4 заявив відвід слідчому судді ОСОБА_1 , оскільки останній, на думку заявника, порушив його права, вказавши в SMS-повістці його статус як «скаржник», чим вчинив злочин, передбачений ст. 161 КК України, порушив вимоги ст. 68 Конституції України та ст. 11 КПК України.

Вказана заява про відвід була передана для розгляду судді Брусилівського районного суду ОСОБА_5 , яка ухвалою від 21.09.2023 відмовила в задоволенні заяви про відвід.

В зв`язку з відмовою в задоволенні заяви про відвід, скарга ОСОБА_4 знову була призначена до розгляду по суті на 14-00 год 26.09.2023.

22.09.2023 та 25.09.2023 (доповнення до заяви від 22.09.2023) ОСОБА_4 направив на електрону пошту суду нові заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_1 . В них знову посилається на те, що суддя ОСОБА_1 порушив його права, вказавши в повістці його статус як «скаржник», повторно вказує на порушення судом вимог ст. 68 Конституції України та ст. 11 КПК України та вчинення злочину, передбаченого ст. 161 КК України. Інших доводів щодо наявності підстав для відводу заяви від 22.09.2023 та 25.09.2023 не містять.

У судове засідання 26.09.2023 ОСОБА_4 , не з`явився, повідомлений належним чином. За клопотанням заявника, йому забезпечувалась можливість взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Корольовського районного суду м. Житомира, однак і для участі в режимі відеокоференції заявник теж не з`явився.

За наведеного, суд вважає за можливе вирішити питання щодо повторно заявленого відводу без участі ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення про відвід судді, просив залишити заяву про відвід без розгляду. Повторно заявлений відвід судді має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

У кожному кримінальному провадженні незалежність і об`єктивність судді забезпечується, серед іншого, закріпленням загального переліку підстав для відводу від участі у цьому провадженні.

Згідно з частинами першою та другою статті 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Суддя не може брати участь у справі за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1ст. 75 КПК).

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 вже заявляв 18.09.2023 відвід слідчому судді ОСОБА_1 саме з підстав вчинення, на його думку, суддею злочину, передбаченого ст. 161 КК України та порушення вимог ст. 68 Конституції України та ст. 11 КПК України в зв`язку з невірним, на думку заявника, зазначенням його статусу в судовій повістці.

Вказані аргументи першої заяви про відвід були оцінені в порядку ст. 81 КПК України іншим суддею та ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.09.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_1 було відмовлено.

Відтак, що стосується заяви ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_1 від 22.09.2023 ( з доповненнями від 25.09.2023), суд зазначає наступне.

Заявлений ОСОБА_4 22.09.2023 (з доповненнями від 25.09.2023) відвід слідчому судді ОСОБА_7 містить ті ж само доводи, що й відвід від 18.09.2023, деталізуючи їх цитуванням норм законодавства. Доводи всіх заявлених відводів обвинуваченого ґрунтуються винятково на його незгоді із його найменуванням «скаржник» по даному провадженні. Згідно тексту заяви від 22.09.2023, вона подана заявником ще до ознайомлення зі змістом ухвали суду від 21.09.2023, в доповненнях від 25.09.2023 вказує ухвалу суду від 21.09.2023 необгрунтованою та не погоджується з нею.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1ст. 392 КПК.

Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, незгода ОСОБА_4 із найменуванням свого процесуальним статусу чи результатом розгляду заяви про відвід не може слугувати єдиною і достатньою підставою для повторних тотожних заяв про відвід судді з тих же само підстав.

Як суд зазначав вище, заява про відвід від 22.09.2023 ( з доповненнями від 25.09.2023) в зв`язку з суб`єктом подання та її змістом є саме повторним відводом слідчому судді з тих само підстав.

Отже, оскільки у даному кримінальному провадженні вже було заявлено відвід судді ОСОБА_1 з заявлених ОСОБА_4 підстав, в задоволенні якого ухвалою від 21.09.2023 суддею Брусилівського районного суду Житомирської області ОСОБА_5 було відмовлено, то заявлений 22.09.2023 ( з доповненнями від 25.09.2023) відвід з тотожними доводами суддя оцінює саме як повторно заявлений відвід.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Щодо наявності підстав для висновку про зловживання заявником правом на відвід.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить окремого положення, яке б містило визначення зловживання процесуальними правами. Водночас, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 у справі № 757/9655/22-к, та ін.).

У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17).

Оскільки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 вже заявляв відвід судді ОСОБА_1 з тих само підстав та водночас не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, суд констатує наявність ознак зловживання правом на відвід з метою затягування розгляду скарги.

Зловживання правом не становить собою правопорушення, його наслідком повинно бути переважно не застосування відповідних санкцій судом, а відмова у захисті права, яке спрямоване на зловживання.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 81 КПК України, а також те, що судовий розгляд здійснюється слідчим суддею ОСОБА_1 , саме суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.7,75,76,80-82,369-372,376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_4 про відвід головуючому у справі судді ОСОБА_1 від 22.09.2023 (з доповненням від 25.09.2023) у межах розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність керівника Житомирської обласної прокуратури, яка полягає у невнесені до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1