ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

29 грудня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307 КК України,

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернулась до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків. В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 не зникли та існувати не перестали.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодившись на розгляд клопотання прокурора за відсутності його захисника, заперечив проти клопотання прокурора та просив зменшити розмір застави, обраний як альтернатива триманню під вартою.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши доводи клопотання, суд виходить з наступного.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст.199 КПК якими суд керується в силу положень ч.2 ст.331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставини, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству та, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Пунктом 9 рекомендацій, викладених у листі Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03.03.2022 №1/0/2-22 визначено, що при розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали, зокрема й судові рішення у формі, в якій їх внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (роздруківки з Реєстру). Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

З огляду на наведене, суд розглядає клопотання прокурора в контексті наявності чи відсутності нових обставин, які могли би змінити підстави застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу порівняно з обставинами, які існують на теперішній час, а також з огляду на запровадження в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; те, що він не мав до затримання постійного місця роботи, не має міцних соціальних зв`язків, притягується до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.307, ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, що підтверджено ухвалами Солом`янського районного суду міста Києва, розміщеними в Єдиному Державному реєстрі судових рішень (https://reestr.court.gov.ua/Review/108812790), що в свою чергу, на даній стадії кримінального провадження, може свідчити про те, що він буде переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховатися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення, що було доведено прокурором в судовому засіданні та не спростовано стороною захисту.

Вищезазначені обставини кримінального провадження свідчать про те, що на даній стадії кримінального провадження справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_4 на свободу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_4 того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не завершений, судом ще не допитані свідки та сам обвинувачений та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були доведені прокурором, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

При цьому, з урахуванням обставин у даній справі та ризиків, доведених прокурором перед судом, враховуючи також майновий стан обвинуваченого і його соціальні зв`язки, суд не вбачає підстав для зміни розміру застави, визначеного ухвалою суду від 12.10.2022 року, у розмірі 50 (п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 124050 (сто двадцять чотири тисячі п`ятдесят) гривень в бік зменшення, та зазначений розмір застави буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, у зв`язку з чим визначений судом розмір застави, як альтернативний запобіжний захід продовжує свою дію на визначених раніше умовах.

Крім того, з огляду на неявку захисника ОСОБА_5 в судове засідання у кримінальному провадженні в рамках якого особа утримується під вартою, суд вважає, що така неналежна процесуальна поведінка адвоката потребує відповідного реагування, та приходить наступних висновків.

Так, у ст. 7 КПК визначено основні засади, на яких здійснюється кримінальне провадження, до яких, зокрема, але не виключно, відносяться: (1) забезпечення права на захист (п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК), та (2) розумність строків (п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК).

Відповідно до ч. 2 ст. 47 КПК, захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участі обвинуваченого, а в разі неможливості прибути у визначений строк, захисник зобов`язаний завчасно повідомити суд про таку неможливість та її причини.

Поважні причини неприбуття за викликом суду визначені в ст. 138 КПК.

Окрім того, ст. 139 КПК установлює додаткові вимоги до особи, яка не з`являється за викликом суду у виді необхідності завчасного повідомлення такою особою про неможливість свого прибуття за викликом суду та про її причини.

Додаткові стандарти поведінки захисника, зокрема, щодо його явки за викликом суду, встановлено у ст. 44 Правил адвокатської етики, де вказано, що під час здійснення професійної діяльності в суді адвокат повинен бути добропорядним, поводити себе чесно та гідно, стверджуючи повагу до адвокатської професії; адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи.

Отже, до адвоката як учасника кримінального провадження КПК висуває вимоги: (1) щодо прибуття за викликом суду для участі в судовому засіданні та (2) щодо завчасного повідомлення суду про своє неприбуття та причини, що його зумовлюють, із подальшим підтвердженням їх документально.

Згідно із ч. 1 ст. 318 КПК, судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 322 КПК, судовий розгляд відбувається безперервно, окрім часу, призначеного для відпочинку.

Так, розумний строк у кримінальному провадженні - це визначений нормами КПК об`єктивно необхідний для проведення усіх слідчих дій та здійснення судового розгляду конкретного кримінального провадження проміжок часу.

Відповідно до положень статей 33, 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом. Підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком адвоката є, зокрема, порушення правил адвокатської етики та невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків.

В цій справі захисник ОСОБА_5 здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_4 за призначенням і, у зв`язку із неприбуттям захисника, обвинувачений заперечує проти продовження судового розгляду, а відтак судовий розгляд підлягає відкладенню, із визначенням нової дати та часу судового розгляду.

Вирішуючи питання щодо поважності причин неприбуття захисника ОСОБА_5 у судове засідання 29.12.2023, суд дійшов таких висновків.

Судовий розгляд кримінального провадження перебуває на завершальній стадії, однак захисник ОСОБА_5 не з`явилась у судове засідання, яке призначене на 29.12.2023 року, повідомлялась належним чином, шляхом направлення їй смс-сповіщення про дату, час та місце судового розгляду, яке доставлене на номер останньої, про причини неявки до суду не повідомила.

При цьому, слід зазначити, що захиснику, як особі, обізнаній в питаннях права та вимогах законодавства України, достеменно відомо про необхідність надання суду підтвердження причин неприбуття до суду, можливі форми такого підтвердження та наслідки невиконання цього обов`язку.

Неявка за викликом суду та завчасне неповідомлення про неможливість прибуття за викликом суду, на переконання суду, свідчить про наявність у діях захисника ОСОБА_5 , яка є захисником обвинуваченого ОСОБА_4 , що обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів (ч.2 ст. 307 КК), перешкоджання судовому розгляду цього кримінального провадження у розумний строк, гарантованого ст. 6 Конвенції.

Захисник ОСОБА_5 , як досвідчений судовий юрист, неодмінно розуміє, що неприбуття у судові засідання за викликом суду негативно впливає на рівень довіри в суспільстві до адвокатури та судової влади, та призводить до затягування в розгляді цієї справи та інших справ та свідчить про відчуття безкарності та вседозволеності адвокатом ОСОБА_5 щодо її процесуальної поведінки.

Як наслідок, в межах даного судового провадження судом зроблено висновки про зловживання стороною захисту своїми процесуальними правами.

З цього приводу, суд звертає увагу на те, що Конституція України проголосила найважливішою соціальною функцією адвокатури - забезпечення права на захист від обвинувачення та надання професійної правничої допомоги (правової допомоги). При цьому, однією з основних засад функціонування адвокатури, відносин адвоката з судом та іншими учасниками судового провадження, є дотримання принципів чесності та добропорядної репутації під час здійснення професійної діяльності в суді.

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок - позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Частина друга статті 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дисциплінарним проступком адвоката визначає, зокрема невиконання або неналежне виконання захисником своїх професійних обов`язків.

Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури утворюється з метою визначення рівня фахової підготовленості осіб, які виявили намір отримати право на заняття адвокатською діяльністю, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів (частина 1 статті 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). До повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури зокрема належать здійснення дисциплінарного провадження стосовно адвокатів (п. 4 ч. 5 ст. 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З урахуванням наведених вище обставин, на думку суду, в процесуальній поведінці адвоката ОСОБА_5 наявні ознаки дисциплінарного проступку, а саме: неналежного виконання професійних обов`язків внаслідок створення перешкод для судового розгляду кримінального провадження та реалізації права підзахисного на розгляд цього провадження у розумні строки. Тому суд приходить до висновку про необхідність порушення питання про дисциплінарну відповідальність захисника ОСОБА_5 перед органом, що згідно із законом уповноважений притягати адвокатів до дисциплінарної відповідальності. При цьому, судом зазначається, що є неприпустимим формальний підхід кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури Миколаївської області при розгляді питання про дисциплінарну відповідальність адвоката ОСОБА_5 , в іншому випадку буде розцінене судом як сприяння зазначеного органу підриву престижу адвокатури і адвокатської діяльності у суспільстві адвокатом ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 331, 369-372, 376 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 - задовольнити.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26 лютого 2024 року.

Строк дії ухвали суду становить до 26 лютого 2024 року, включно.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою суду від 12.10.2022 року у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 124050 (сто двадцять чотири тисячі п`ятдесят) гривень, обвинуваченому ОСОБА_4 - залишити без змін.

Порушити перед кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури Миколаївської області питання про дисциплінарну відповідальність адвоката ОСОБА_5 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 845, видане на підставі рішення Ради адвокатів Миколаївської області від 03.08.2018 р.).

Судовий розгляд відкласти на 09.02.2024 року на 11:00 год, у зв`язку з неявкою захисника ОСОБА_5 .

Ухвала про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 09:30 год. 03 січня 2024 року в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/12832/22

Номер провадження № 1-кп/ 522/872/23

Головуючий суддя - ОСОБА_1