Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7776/23
Номер провадження 1-в/711/133/23
УХВАЛА

02 листопада 2023 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника Придніпровського

РВ філії ДУ «Центр пробації» ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Феодосія, АР Крим, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , судимого, -

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, мотивуючи його наступним. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2023 його звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на не відбуту частину 1 рік 11 місяців 09 днів. Після вищезгаданого умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі він повернувся у свою сім`ю, в якій виховується двоє неповнолітніх дітей. Дружина не працює, оскільки доглядає за своїм батьком-інвалідом, поважного віку. За час його перебування в місцях позбавлення волі сім`я опинилась у вкрай тяжкому матеріальному становищі. А тепер він зіткнувся з проблемою працевлаштування. Він має посвідчення водія, а тому хотів би працевлаштуватись водієм до приватного підприємства «Номекс». Проте, за вироком суду його додатково позбавлено права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Цей строк почав збігати з 29.09.2023 року. Контроль за виконанням вироку в цій частину здійснює Придніпровський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області, де він перебуває на обліку з 12.10.2023 року. Він вперше скоїв дорожньо-транспортну пригоду з необережності, за відсутності будь-яких обставин, що обтяжують покарання, при цьому не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, місця ДТП не залишав, а надавав першу допомогу потерпілому. Характеризувався на той час і на сьогодні тільки з позитивної сторони. Ще на досудовому слідстві надавав посильну матеріальну допомогу в розмірі 15 тисяч гривен потерпілій ОСОБА_7 на лікування її батька, який постраждав у ДТП. Страхова компанія, з якою він як водій перебував у відповідних правовідносинах, відшкодувала потерпілій витрати на поховання батька і спорудження йому пам`ятника в розмірі 50076, 00 грн., а також моральну шкоду в такому ж розмірі, всього 100152, 00 грн. Під час перебування в місцях позбавлення волі він періодично залучався до певних робіт і таким чином заробляв невеликі гроші, які бухгалтерія установи перераховувала потерпілій на погашення її позову до нього. Важливим є і те, що вироком суду встановлена обопільна вина у цій ДТП, тобто не тільки його, але і потерпілого - велосипедиста ОСОБА_8 , дії якого не відповідали вимогам ПДР України. Цей об`єктивний факт теж може підлягати врахуванню на його користь при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання. Приватне підприємство «НОМЕКС» підтримує його клопотання про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами і готове забезпечити йому посаду водія. Тому він просить звільнити його від відбуття призначеного додаткового покарання умовно-достроково.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив суд його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання засудженого ОСОБА_4 та просив звільнити його умовно - достроково від призначеного вироком додаткового покарання.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, як заявленому передчасно, оскільки строк додаткового покарання, відповідно до ч. 3 ст. 55 КК України, обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Представник органу пробації в судовому засіданні підтримав думку прокурора.

Вислухавши засудженого ОСОБА_4 , його захисника, думку прокурора та представника органу пробації, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з вимогами ч.1 та п.1 ч.2 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема пунктом 2 частини першої статті 537 цього Кодексу

Згідно ч.2 ст.50 КК України кримінальне покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Таким чином, підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання складається з двох обов`язкових елементів:

- доведення засудженим свого виправлення через сумлінну поведінку і ставлення до праці (ч.2 ст.81 КК)

- фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому строку покарання (ч.3 ст.81 КК).

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Положеннями ч.1 ст.6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання; виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор; неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, яку визнано винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Примус, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незважаючи на великі потенційні можливості, примус є не головним, а крайнім засобом боротьби зі злочинністю. Сила примусу, що міститься в санкції кримінально-правової норми Особливої частини КК України, має бути необхідною і достатньою для реалізації завдань, визначених у ст. 1 КК України.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронної системи не допустити безкарності злочинних діянь. Саме безкарність є тим ґрунтом, на якому формується і поширюється правова байдужість у суспільстві.

З наведеного вище вбачається, що є неприпустимим створення відчуття безкарності, яке може утворитися, як у засудженого, щодо якого застосовано покарання за вчинення тяжкого злочину, так і у стороннього спостерігача.

Також не слід залишати поза увагою такий елемент верховенства права як справедливість. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років. Позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років. При призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким»№2 від 26 квітня 2002 року згідно з ч.1ст.81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку) , є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Згідно з п. 10 вищевказаної Постанови коли питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання виникло після повного відбуття засудженим основного покарання, суд може повністю або частково звільнити його від додаткового покарання після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших зазначених у законі умов.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2020 за ч. 2 ст. 286 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.03.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2020 щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України - залишено без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.09.2022 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задоволено частково. Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2020 та Ухвалу Київського апеляційного суду від 02.03.2021 стосовно ОСОБА_4 змінений, пом`якшено призначене йому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2023 засудженого ОСОБА_4 звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на не відбуту частину - 1 рік 11 місяців 09 днів.

Відповідно до положень п.п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

Як встановлено судом засуджений ОСОБА_4 станом на 02 листопада 2023 року не відбув у встановленому законом порядку частину додаткового покарання, згідно вимог чинного законодавства (не менше половини строку покарання), а від так не набув права на умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

Разом з тим судом встановлено, що вчинений засудженим злочин пов`язаний із порушенням останнім правил безпеки дорожнього руху, де протиправні дії засудженого призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті, тоді як відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Тому суд вважає, що звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в цьому випадку нівелює мету кримінального покарання, оскільки таке звільнення жодним чином не слугуватиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як це передбачено в ч.2 ст.50 КК України.

Разом з тим, додана до клопотання характеристика з місця проживання засудженого за своїм змістом хоча і є позитивною, однак не відображає процес виправлення засудженого й не містить обставин, з якими законодавець пов`язує умовно-дострокове звільнення особи від відбування додаткового покарання.

Зазначений у клопотання намір засудженого утримувати сім`ю, вживати заходи для повного погашення цивільного позову потерпілій стороні та бажання працевлаштуватись водієм до ПП «Номекс» виключно при поверненні/відновленні дострокового права керування транспортними засобами, на переконання суду, не може слугувати єдиною та безумовною підставою для задоволення клопотання.

При вирішенні клопотання, суд виходить з того, що застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого особи є правом, а не обов`язком суду.

Встановлені дані свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення, але не виправився раніше визначеного йому вироком суду строку, і до нього в даний час неможливо застосувати інститут умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання.

Керуючись ст.ст. 537, 539, 369-372 КПК України, ст.81 КК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 03.11.2023 о 09.30 год.

Суддя: ОСОБА_1