Справа № 195/1882/23
У Х В А Л А

іменем України

07.12.2023 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: слідчого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , дізнавача СД відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області - ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання дізнавача СД відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000114, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, відомості про який 02.12.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач СД відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженого з повноважним прокурором, у якому просить накласти арешт, у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження майном, яке було виявлено та тимчасово вилучено під час проведення огляду від 01.12.2023, а саме: на посвідчення водія НОМЕР_1 від 17.05.2013 року.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що 01.12.2023 о 15:25 за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, поблизу с. Чумаки на блок посту № НОМЕР_2 , який розташований на автодорозі Р-73, 25 км, працівником СРПП ВП №3 Нікопольського РУП, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , під час нагляду за дорожнім рухом на блок посту у відповідності до п.3 ст.32, ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» було зупинено автомобіль Шевроле Епіка, н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 . При перевірці документів виявлено, що посвідчення водія НОМЕР_1 від 17.05.2013 року, видане Нікопольським ВРЕВ ДАІ, має ознаки підробки, яке водій ОСОБА_7 пред`явив працівникам поліції на їх вимогу.

01.12.2023 в період часу з 16:00 до 16:24 слідчим СВ ВП №3 Нікопольського РУП ОСОБА_8 з метою виявлення та вилучення предметів та речей вчинення даного кримінального правопорушення проведено огляд місця події, а саме ділянки місцевості, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, поблизу с. Чумаки на блок посту № НОМЕР_2 , який розташований на автодорозі Р-73, 25 км, де був зупинений гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який добровільно надав для огляду посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 17.05.2013 року. Дата видачі посвідчення водія: 17.05.2013 року, дата закінчення терміну дії: 17.05.2063 року, орган видачі: Нікопольське ВРЕР ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

В ході даного огляду, а саме посвідчення водія НОМЕР_1 від 17.05.2013 року встановлено, що під час огляду застосовувалось ІПНП НПУ, а саме перевірка посвідчення водія, де було встановлено, що особі ОСОБА_7 належить посвідчення водія серії НОМЕР_4 , що відрізняється номером від наданого посвідчення водія. Крім цього виявлено, що в системі ІПНП НПУ відсутні дані про посвідчення водія серії НОМЕР_1 .

Посвідчення водія НОМЕР_1 від 17.05.2013 року має наступні відомості: прізвище ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , дійсні з 17.05.2013 по 17.05.2063 року, Нікопольске ВРЕР ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, ВАН № 705452 підпис.

Згідно рапорту інспектора СРПП ВП № 3 Нікопольського РУП ГУПН в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , при перевірці вказаного документу по системі ІПНП у вкладці «Панель задач», потім «Посвідчення водія», потім «Посвідчення» встановлено, що вказане посвідчення серії НОМЕР_1 в системі ІПНП НПУ відсутнє. Далі, при перевірці по системі ІПНП у вкладці «Панель задач», потім «Посвідчення водія», потім «Особа», встановлено, що за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виданий документ серії НОМЕР_4 від 17.05.2013 року категорії В, С (14.05.2004) та категорії В1,С1 (17.05.2013).

02.12.2023 начальником СД ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 дані матеріали про вчинення кримінального правопорушення були зареєстровані до ЄРДР за №0000114 за попередньою правовою кваліфікацією ч.4 ст.358 КК України за фактом використання завідомо підробленого документа.

Виявлені ознаки відсутності в системі ІПНП НПУ посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 17.05.2013, а також існування в системі ІПНП НПУ на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія з іншим номером, дають підстави вважати про підробку посвідчення водія НОМЕР_1 від 17.05.2013 року.

Після огляду посвідчення водія НОМЕР_1 від 17.05.2013 року було прийнято рішення про тимчасове вилучення посвідчення водія НОМЕР_1 від 17.05.2013 року та поміщено до спеціального пакету НПУ №SUD2079403.

Рішення про тимчасове вилучення посвідчення водія НОМЕР_1 від 17.05.2013 року обґрунтовується тим, що відповідно до ст. 167 КПК України є достатньо підстав вважати, що воно використано як предмет злочину та зберегло на собі сліди злочину (п. 1 ч. 1 ст. 167 КПК України), дане рішення про вилучення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу прийнято слідчим після проведення огляду. У свою чергу, є достатні підстави вважати, що посвідчення водія НОМЕР_1 від 17.05.2013, відповідно до п. 1 ч.2 ст. 167 КПК України є предметом злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та, відповідно, предметом злочину кримінального провадження №0000114. Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

02.12.2023 дізнавачем винесено постанову про визнання предметів речовими доказами та залучення їх до кримінального провадження, а саме: посвідчення водія НОМЕР_1 від 17.05.2013.

Вищевказане майно, є об`єктами матеріального світу, що відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме були предметами вчинення злочину, зберегли на собі його сліди, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, з метою встановлення інших речових доказів та їх належного процесуального вилучення, зокрема: призначення та проведення технічної експертизи документів відносно предмету злочину, а саме підтвердження факту підробки експертним шляхом.

Обставини встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування заборони користування вказаним майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання його у протиправний спосіб та неможливість іншими шляхами, окрім застосування арешту забезпечити незмінність слідової картини на ньому.

У загальному підсумку, реалізація ризиків вказаних дій призведе до зміни слідової картини, яку зберігає на собі вищезазначене майно, визнане речовими доказами у провадженні, неможливості досягнення мети кримінального провадження в наступному.

Внаслідок вжиття такого заходу забезпечення буде досягнуто мети його застосування, а саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, що матимуть на меті ухилення від притягнення до визначеної законом відповідальності.

Правова підстава арешту майна (ч.2 ст.170 КПК України): збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

В судовому засіданні дізнавач та прокурор підтримали дане клопотання про арешт майна, просили суд його задовольнити.

Розглянувши клопотання дізнавача, заслухавши думку прокурора, дізнавача, перевіривши матеріали досудового розслідування, доходжу висновку про задоволення даного клопотання, посилаючись на наступні обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі Закону),- арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування заборони відчуження, користування та розпорядження майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання їх у протиправний спосіб.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Рішення про тимчасове вилучення речей та предметів обґрунтовується тим, що відповідно до ст.167 КПК України є достатньо підстав вважати, що вони зберегли на собі сліди злочину та є знаряддям вчинення злочину. Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час огляду, обшуку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як слідує з ч. 6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Зі змісту ст.171 КПК України слідує, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Разом з тим, при розгляді клопотання, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання його зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, і таке обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З огляду на зазначені вимоги закону, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для накладення арешту на майно з метою запобігання подальшого відчуження майна, що може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а не накладення арешту на вказане майно створює реальну загрозу заподіяння об`єктивному розслідуванню кримінального провадження, проведення експертиз.

Внаслідок вжиття такого заходу забезпечення буде досягнуто мети його застосування, а саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, що матимуть на меті ухилення від притягнення до визначеної законом відповідальності.

Обставини встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування заборони користування вказаним майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання їх у протиправний спосіб та неможливість іншими шляхами, окрім застосування арешту забезпечити незмінність слідової картини на них.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи переважання інтересів суспільства у розкритті кримінального правопорушення над негативними наслідками арешту майна для інших осіб, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна та іншого майна визнаного речовим доказом, клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.103,110,167,170-173, 309-310, 369, 371-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача СД відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000114, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, відомості про який 02.12.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задовольнити.

Накласти арешт, у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження майном, яке було виявлено та тимчасово вилучено під час проведення огляду від 01.12.2023, а саме: на посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 17.05.2013.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Суддя: ОСОБА_1

07.12.2023