н/п 1-кп/490/547/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
В И Р О К
25 січня 2023 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника, адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївської області, громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, із середньою освітою, раніше судимого вирокомВеселинівського районного суду Миколаївської області від 17.09.2015р. за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 357 до 8 років 6 місяців позбавлення волі, який 23.11.2021р. відбув покарання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України за наступних обставин.
Починаючи з грудня 2022 року, ОСОБА_4 , діючи умисно, в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-УІІІ, безпричинно, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_6 , з якою він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що призвело до психологічних страждань останньої, яке виразилось у формі втоми, втрати повноцінного побуту та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій, негативних переживань, тощо.
Так, ОСОБА_4 , 04.12.2022 приблизно о 19 год. 45 хв., більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим,- знаходячись за місцемсвого проживання за адресою: АДРЕСА_2 у приміщенні вказаної вище квартири, вчинив сімейну сварку зі своєю дружиною ОСОБА_6 та висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, хапав за волосся на голові, чим вчинив домашнє насилля в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_6 . За вказані дії постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 02.02.2023, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства в сім`ї та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Продовжуючи свої систематичні дії на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_4 , 12.03.2023 приблизно о 14 год. 30 хв., більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 у приміщенні вказаної вище квартири, вчинив сімейну сварку зі своєю дружиною ОСОБА_6 , виражався грубою нецензурною лайкою, принижував, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насилля в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_6 . За вказані дії постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.05.2023, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства в сім`ї та призначено покарання у вигляді штрафу.
Продовжуючи свої систематичні дії на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_4 , 19.05.2023 приблизно о 14 год. 00 хв., більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 у приміщенні вказаної вище квартири, вчинив сімейну сварку зі своєю дружиною ОСОБА_6 , яку словесно ображав, принижував, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насилля в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_6 . За вказані дії постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.07.2023, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства в сім`ї та призначено покарання у вигляді штрафу.
Крім того, 14.09.2023 близько 22 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись за вищевказаною адресою, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_6 домашнє насильство, а саме вчинив сімейну сварку, в ході якої ОСОБА_4 , словесно ображав свою дружину ОСОБА_6 , погрожував останній фізичною розправою, ображав та принижував її, виражався нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілій ОСОБА_6 , що призвело до психічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав свою провину у вчиненні домашнього насильства, а саме в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо своєї дружини ОСОБА_6 . Надав суду свідчення, згідно яких, не заперечуючи правильності викладених в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, пояснив, що дійсно був факт того, що дружина в ході сварки зачинила за ним двері та не впускала всередину квартири. Таким чином останній стукав у двері, нецензурно висловлювався в її бік, внаслідок чого вона викликала поліцію. Також додав, що був факт, коли прийшов додому, висловив декілька нецензурних слів в бік дружини, після чого на ґрунті ревнощів, вдарив її у вухо. Інших епізодів та обставин подій не пам`ятав, але і не спростовував, що такого не було. Звернув увагу суду на те, що наразі помирився із ОСОБА_6 , стежить за своєю поведінкою, намагається працевлаштуватись.
Захисник зазначив, що згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні чотирьох епізодів домашнього насильства, за трьома з яких постановами суду притягався до адміністративної відповідальності. Таким чином адвокат вважав, що в основу обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 126-1 КК України покладені ті ж самі факти за подіями, які стали підставами і для застосовування адміністративних стягнень, що у свою чергу вказує на те, що обвинувачений вдруге притягається до юридичної відповідальності (адміністративною за формою, але кримінальної за суттю) за одні й ті ж правопорушення, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України. Наведене порушення принципу "nonbisinidem" в свою чергу свідчить про відсутність в діях ОСОБА_4 обов`язкової ознаки об`єктивної сторони як "систематичність" та не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.
Окрім того захисник додав, що стороною обвинувачення не доведено фізичного насилля стосовно ОСОБА_6 за епізодом від 14.09.2023р. Зокрема матеріали кримінального провадження не містять доказів проведення судових експертиз щодо наявності у потерпілої тілесних ушкоджень. В свою чергу потерпіла в ході судового розгляду не надала конкретних обставин подій як за цим епізодом, так і за іншими.
Також адвокат звернув увагу суду на провокативну поведінку потерпілої, зокрема за епізодом від 04.12.2022р., коли остання в ході сварки зачинила за ОСОБА_4 вхідні двері та не впускала у приміщення квартири, що стало підставою до початку агресії обвинуваченого.
На підставі викладеного захисник просив суд закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.
Між тим, провина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, окрім його власних пояснень, наданих у судовому засіданні, підтверджується сукупністю досліджених доказів:
- поясненнями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , яка вказала, що мешкає у своїй квартирі за місцем прописки за адресою: АДРЕСА_2 . Разом із нею протягом двох останніх років проживає її чоловік ОСОБА_4 . Після відбування покарання у вигляді позбавлення волі, останній зловживає алкогольними напоями, що на фоні йогопсихічного захворювання призводить до вчинення щодо неї фізичного та психічного насильства у вигляді систематичних побоїв, словесних образ та принижень.
Зокрема пояснила, що за епізодом від 2022 року, ОСОБА_4 ввечері прийшов додому, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 зробила йому зауваження. Це не сподобалось чоловіку та він влаштував сварку, ображав. В ході конфлікту, коли він вийшов з квартири покурити на сходах, ОСОБА_6 , забрала його дублікат ключів від квартири та зачинила вхідні двері, побоюючись за себе. Вчинила так, оскільки в аналогічних попередніх ситуаціях, коли ОСОБА_4 починає кричати, то в подальшому піднімає на неї руку.Вказані дії ОСОБА_9 та він почав бити ногами у двері, всіляко словесно її ображати, погрожуючи фізичною розправою, вимагав впустити його всередину.Таким чином ОСОБА_6 була змушена викликати працівників поліції.
Щодо епізоду від 14 вересня 2023 року, ОСОБА_6 пояснила, що події відбувались схожим чином. ОСОБА_4 прийшов додому нетверезий. На зауваження ОСОБА_6 відреагував агресивно, почав кричати та між ними розвивалась сварка. В ході конфлікту ОСОБА_4 вийшов в коридор, а потім раптовоповернувся у кімнату зали, де перебувала ОСОБА_6 , та неочикуванонаніс їй кулаком удар в область правого вуха, говорячи ніби це за її зраду з іншим чоловіком. При цьому ОСОБА_6 одразуне зрозуміла, за що він її б`є та в чому обвинувачує. Лише надалі припустила, що він мав на увазі свого друга, який певний час разом із ними жив у квартирі, однак вона з цим чоловіком ніяких стосунків не мала. Після нанесеного удару ОСОБА_4 мав намір продовжити побиття, але спинився, оскільки ОСОБА_6 пригрозила викликати поліцію.
Щодо епізодів від 12.03.2023р. та від 19.05.2023р., то подробиць подій ОСОБА_6 не пам`ятала.
Додала, що наразі ОСОБА_4 виправляє свою поведінку, не застосовує фізичне насилля, контролює вживання алкогольних напоїв;
- рапортом старшого чергового ВП 31 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 16.09.2023р. про обставини отримання 16.09.2023р. о 18:18 год. заяви від ОСОБА_6 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 її чоловік ОСОБА_4 вчиняє домашнє насильство;
- заявою ОСОБА_6 від 15.09.2023р. до начальника ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про вжиття заходів до її чоловіка, ОСОБА_4 , який постійно вчиняє домашнє насильство, останній раз - 14.09.2023р. близько 22:00 год. прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння та вчинив сварку, в ході якої нецензурно висловлювався. Коли останній вийшов на сходи покурити, ОСОБА_6 зачинила за ним двері, однак останній почав бити в двері ногами та кричати;
- копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 21.03.2017р., згідно якої вбачається, що 21.03.2017р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб;
- копією постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.02.2023р., винесеної у справі №490/166/23, згідно якої ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за обставин того, що 04.12.2022р. о 19:45 год. останній за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у нетверезому стані, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_6 домашнє насильство, що полягало у висловлюванні в її адресу словами нецензурної лайки, погрозах фізичної розправи, хапанням за волосся, чим могла бути завдана шкода її психічному та фізичному здоров`ю. Вказана постанова набрала законної сили 14.02.2023р.;
-копією постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.05.2023р., винесеної у справі №490/2156/23, згідно якої ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за обставин того, що 12.03.2023р. о 14:30 год. останній за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив із своєю дружиною ОСОБА_6 сварку, в ході якої виражався грубою нецензурною лайкою, ображав, принижував, погрожував фізичною розправою, чим спричинив емоційну невпевненість та міг завдати шкоди психічному здоров`ю, таким чином вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Вказана постанова набрала законної сили 23.05.2023р.;
-копією постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.07.2023р., винесеної у справі №490/4514/23, згідно якої ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за обставин того, що 19.05.2023р. о 14:00 год. останній за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив із своєю дружиною ОСОБА_6 сварку, в ході якої словесно ображав, принижував, погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю, вчинивши домашнє насильство психологічного характеру, повторно. Вказана постанова набрала законної сили 28.07.2023р.;
- висновком судово-психіатричної експертизи №290 від 22.11.2023р., згідно якої ОСОБА_4 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав та страждає на момент проведення експертного дослідження легкою розумовою відсталістю з незначними порушеннями поведінки. Однак за своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, взаємоузгоджуються між собою, у зв`язку з чим відповідно до положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України, є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності, поза розумним сумнівом доводять вчинення ОСОБА_4 умисного систематичного домашнього насильства психологічного характеру щодо своєї дружини, ОСОБА_6 , що призводитьдо психологічних страждань останньої, яке виразилось у формі втоми,негативних переживань, втрати повноцінного побуту та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій, тощо.
При цьому суд ставиться критично до твердження захисника про порушення стороною обвинувачення вимог ст. 61 Конституції України та відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, виходячи з наступного.
Так, відповідно до принципу юридичної відповідальності «non bisinidem» особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.
Цей принцип закріплено в ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Стаття 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Ігор Тарасов проти України» зазначив, що ст. 4 Протоколу 7 слід розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого «правопорушення», якщо вони витікають з ідентичних, або по суті одних і тих самих фактів (одне й те саме місце, однин і той самий час, та сама поведінка особи). Високий суд констатував порушення ст. 4 Протоколу 7 у зв`язку з притягненням особи до кримінальної відповідальності після накладення неї адміністративного стягнення фактично за те саме діяння.
Водночас у рішенні в справі «А та Б проти Норвегії» Європейський суд з прав людини зауважив, що держави повинні мати можливість законно обрати додаткові юридичні заходи у відповідь насоціально небезпечну поведінку особи за допомогою різних процедур, щоутворюють єдине ціле, для вирішення різних аспектів соціальної проблеми, яка виникла, за умови, що застосовані заходи в сукупності не являють собою надмірного тягаря для такої особи. У зазначеній справі високий Суд не знайшов порушень ст. 4 Протоколу № 7, оскільки застосування подвійних видів штрафів до заявників здійснювалося належним чином, передбачалось у рамках однієї з процедур, які були тісно пов`язаними між собою за своєю суттю та в часі. Як зазначено у вказаному рішенні, ст. 4 Протоколу № 7 не виключає проведення подвійного провадження (у рамках кримінального та адміністративного права) уразі виконання певних умов. Зокрема, для того, щоб не відбулося забороненого подвійного засудження чи покарання, провадження мають бути об`єднані на комплексній основі та утворювати єдине ціле. Наведене означає не тільки те, що мета й засоби, які використовуються для її досягнення, мають доповнювати одне одного за своєю суттю і бути пов`язані в часі, але й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку повинні бути пропорційними та передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Статтею 126-1 КК України передбачено, що домашнім насильством є умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпіло особи.
Об`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення складають діяння, що виражаються в систематичному насильстві в формах фізичного, психологічного та економічного насильства.
Суд зазначає, що домашнє насильство майже ніколи не становить собою окремий епізод, а зазвичай охоплює кумулятивне та взаємопов`язане фізичне, психологічне, сексуальне, емоційне, вербальне та фінансове насильство щодо близького члена сім`ї чи партнера, наслідки якого виходять за межі обставин окремого епізоду. Повторення послідовних епізодів насильства в особистих стосунках становить собою особливий контекст і динаміку домашнього насильства. Воно становить собою триваюче правопорушення, що характеризується продовжуваним зразком поведінки, в якому кожен окремий інцидент є цеглиною більш загального зразку поведінки.
Для доведення систематичності домашнього насильства важливими є сам факт і обставини вчинення окремих його епізодів. Правові наслідки, які настали чи не настали для кривдника за цими окремими епізодами, а також час, коли такі наслідки настали, не є обставинами, які можуть впливати на доведеність цих епізодів.
Мета адміністративного покарання і інших адміністративних заходів держави полягає в негайному реагуванні на окремий випадок домашнього насильства, який сам по собі не становить кримінального правопорушення, з метою своєчасно та ефективно запобігти подальшій ескалації насильства та захистити жертву.
При цьому домашнє насильство може доводитися будь-якими доказами, допустимими у кримінальному провадженні, і закон не містить вимоги доведення його спеціально визначеними засобами доказування. Серед іншого, суд може прийняти до уваги адміністративні протоколи поліції, обмежувальні приписи, рішення суду в справі про адміністративне правопорушення, які оцінюються ним у сукупності з іншими доказами, наданими сторонами (правові позиції згідно постанови ККС ВС від 14 червня 2022 року у справі № 585/3184/20, провадження № 51-5266км21, постанови ККС ВС від 25 лютого 2021 року у справі № 583/3295/19, провадження № 51 6189км20, та постанови ККС ВС від 28 лютого 2023 року у справі № 725/4683/20, провадження № 51-6067км21).
Таким чином, для кваліфікації дій особи за ст. 126-1 КК України потребує доведенню вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків.
Повертаючись до даної справи, дослідженими вище доказами, поза будь-якими сумнівами, доведено, що ОСОБА_4 04.12.2022р., 12.03.2023р., 19.05.2023р. та 14.09.2023р. (тобто систематично) вчиняв умисні дії, які виразились у вчиненні психологічного насильства, щодо своєї дружини ОСОБА_6 , чим вчинив домашнє насильство, що призвело до її психологічних страждань, емоційної залежності, погіршення якості життя. При цьому епізоди від 04.12.2022р., 12.03.2023р., 19.05.2023р., за якими ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності, мають значення (та безпосередньо стосуються предмету доказування) при доведеності саме систематичності домашнього насильства та не свідчать про порушення принципу «non bisinidem» та положень ст. 61 Конституції України.
Міркування захисника про певну провокативну поведінку потерпілої, яка могла стати підставою до агресивної поведінки ОСОБА_4 суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Виходячи з обставин, викладених в матеріалах кримінального провадження, пояснень потерпілої та обвинуваченого, наданих в ході судового розгляду, вбачається, що поведінка ОСОБА_6 у вигляді зауважень щодо вживання алкогольних напоїв та зачинення дверей квартири з метою не пустити ОСОБА_4 всередину помешкання жодним чином не виправдовує насильницьких дій чоловіка та не нівелює їх наслідки. Однак більшою мірою є лише захисною реакцією, зважаючи на попередній негативний досвід потерпілої та намаганням уникнути продовження насильства з його боку. Вказане узгоджується із показами ОСОБА_6 в судовому засіданні про те, що остання, знаючи, що її чоловік після зловживання алкогольними напоями на фоні психічних відхилень втрачає над собою контроль, стає надміру агресивним, спричиняє конфліктні ситуації, що супроводжуються словесними образами, приниженнями, погрозами фізичної розправи та іноді закінчуються її побиттям. Викликала працівників поліції декілька разів, коли вже самостійно не могла заспокоїти ОСОБА_4 , однак часто жаліла чоловіка з огляду на його хворобу та не зверталася за допомогою до правоохоронних органів. Слід зазначити, що ОСОБА_4 таких пояснень в ході судового засідання не спростовував.
Надаючи оцінку твердженню захисника про те, що потерпіла в ході судового розгляду не надала конкретних обставин подій заепізодами 12.03.2023р. та від 19.05.2023р., а також про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази вчинення фізичного насильства щодо неї, суд керується наступним.
Так, виконання завдань кримінального провадження неможливе без процесу доказування, який відповідно ч. 2 ст. 91 КПК являє собою збирання, перевірку та оцінку доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Доказування це складний процес, який обумовлюється предметом доказування та здійснюється в межах чіткої регламентації з боку кримінального процесуального законодавства з дотриманням основних вимог до доказів, а саме їх належності, допустимості та достовірності. Частина 1 ст. 91 КПК встановлює перелік обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив, мета. Саме на цих обставинах ґрунтується предмет доказування.
Преюдиційність (від лат. praejudicialis те, що стосується попереднього судового рішення) обов`язок суду, який розглядає справу, прийняття без доказування та перевірки фактів, які були раніше встановленні процедурно іншим судом (судовим рішенням, що набрало законної сили) в іншій справі, у якій приймали участь ті самі особи.
Так, постановами Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.02.2023р., винесеної у справі №490/166/23, від 11.05.2023р., винесеної у справі №490/2156/23, від 17.07.2023р., винесеної у справі №490/4514/23, було підтверджено час, місце, спосіб, інші обставини вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства, у зв`язку з чим констатовано наявність у його діях складуправопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП за обставин вчинення ним домашнього насильства 04.12.2022р., 12.03.2023р. та 19.05.2023р. та притягнуто до адміністративної відповідальності. Вказані постанови набрали законної сили, за такого викладені у них обставини вчинення домашнього насильства мають преюдиційне значення для розгляду даної справи, в той же час такі не перебувають в суперечності з принципом оцінки доказів, зібраних в ході досудового розслідування та яким судом надана оцінка вище в змагальному кримінальному провадженні. Більше того, надані як потерпілою, так і обвинуваченим в судовому засіданні пояснення щодо епізодів домашнього насильства хоча є й не повними та деталізованими, однак такі не суперечать, а навпаки узгоджуються із обставинами кримінального правопорушення згідно висунутого обвинувачення.
Окрім того, оскільки обставини завдання фізичного насильства потерпілій не були предметом досудового розслідування, не лягли в основу обвинувачення, за такого посилання захисту на відсутність відповідних доказів у матеріалах кримінального провадження є безпідставними. Однак надані покази про побиття лише підкреслюють характер насильницьких дій обвинуваченого та наслідки у вигляді отримання потерпілою психологічних страждань від цього.
З огляду на викладене, наведені вище дії ОСОБА_4 мають кваліфікуватися як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме як: домашнє насильство, за ознакою умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо подружжя, що призводить до психічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який за місцем проходження служби характеризується негативно; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; лікувався стаціонарно у психіатричному відділенні в 2021р. та з 02.06.2023р. по 03.07.2023р.; раніше судимий; повністю визнав свою вину.
Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На підставі викладеного вище, враховуючи обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, позицію прокурора та потерпілої, суд вважає, що наявна можливість досягти мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільствата попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушеньшляхом призначення покарання у виді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин.
Цивільний позов не заявлявся. Речові докази відсутні. Витрати на залучення експертів відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1