Справа № 740/5502/23
Провадження № 1-кп/740/87/24
УХВАЛА

17 січня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

- прокурор ОСОБА_3 ,

- обвинувачені - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

- захисники - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про зупинення судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , скасування запобіжного заходу та повернення застави заставодавцю у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України,

установив:

У Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області перебуває на розгляді вказане кримінальне провадження. Судові засідання неодноразово відкладалися, востаннє - на 17.01.2024, 10-30 год.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 подав письмове клопотання, в якому просив зупинити судове провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 шляхом виділення в окреме провадження із матеріалів кримінального провадження № 0000417 від 27.12.2022; скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумом для працездатних осіб та покладенням на обвинуваченого певних обов`язків; повернути заставодавцю ФОП ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 214 720,00 грн, внесені ним через відділення № 1 ПУМБ в м. Ніжин 20.12.2023 у вигляді застави за ОСОБА_4 на виконання ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.12.2023.

Клопотання мотивоване тим, що відповідно до витягу з наказу начальника 250 Центру інженерної підтримки Сил підтримки Збройних Сил України № 409 дск від 23 листопада 2023 року ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до мобілізаційного призначення. За мобілізаційним планом його призначено до військової частини НОМЕР_1 на посаду начальника відділу зберігання техніки та інженерно-технічного майна бази зберігання та відновлення інженерної техніки та майна військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, 20.12.2023 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покладенням на обвинуваченого певних обов`язків.

20.12.2023 на виконання ухвали суду ФОП ОСОБА_8 сплатив суму застави у національній грошовій одиниці у розмірі 214 720,00 грн.

У разі задоволення клопотання про зупинення судового провадження відносно ОСОБА_4 до його звільнення з військової служби, у нього зникнуть процесуальні обов`язки і підстави для застосування будь якого запобіжного заходу, тож виникне необхідність у скасуванні ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.12.2023 про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покладенням на обвинуваченого певних обов`язків та поверненні заставодавцю ФОП ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 214 720,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав указане клопотання захисника. При цьому пояснив, що військова частина за місцем його служби знаходиться у м. Ніжині, і за час проходження служби (близько одного місяця) він перебував у м. Ніжині, але в майбутньому може їздити у відрядження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 заперечила проти задовлення клопотання, посилаючись на те, що зупинення судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 і виділення матеріалів в окреме провадження суперечить інтересам обвинуваченого ОСОБА_5 , і не сприятиме повному встановленню обставин справи. Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, вважаючи його необгрунтованим і відсутніми підстави, як для зупинення судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , який хоч і проходить військову службу, однак служить він не на передовій, а в м. Ніжині, і стороною захисту не надано жодних доказів його неможливості з`являтися до суду. Вимоги клопотання про скасування запобіжного заходу і повернення застави прокурор вважав безпідставними, при цьому зауважив, що копію цього клопотання йому не вручено завчасно, як того вимагає закон, а тому просив клопотання повернути захиснику.

Заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 КПК України у разі, якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб.

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.

І хоча ч. 1 ст. 335 КПК України закріплює обов`язок, а не право суду зупинити судове провадження, але відповідна норма має застосовуватися, ураховуючи не лише формальну відповідність фактичної ситуації особи, у зв`язку з якою ініціюється питання щодо прийняття відповідного рішення, словесній конструкції норми, в якій відображено зміст конкретної підстави для зупинення провадження, але й цілі, яких прагнув досягнути законодавець за наслідками доповнення норми тією чи іншою підставою.

У п. 2.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 536/2475/14-к вказано, що способи тлумачення норм права не можна використовувати ізольовано один від одного. Надання переваги словесно-граматичному (буквальному) трактуванню норм законодавства без одночасного цільового (телеологічного) їх тлумачення не дозволить встановити зміст, а також мету та практичне значення існування тієї чи іншої норми у законодавстві. Це може призвести до значних та невиправданих ускладнень у правозастосовній практиці. Тому задля досягнення мети тлумачення правових норм доцільно використовувати способи тлумачення в їхній сукупності та комплексному взаємозв`язку. Наслідком ігнорування певних способів тлумачення норм, зокрема, функціонального, системного, порівняльного, може стати також превалювання формального підходу (форми) до розуміння над змістом (суттю) обставин кримінального провадження, які мають бути досліджені всебічно, повно та неупереджено для дотримання засади законності, передбаченої статтею 9 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження в умовах воєнного стану повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей здійснення кримінального провадження, визначених розділом IX-1 цього Кодексу.

Отже, ч. 1 ст. 335 КПК України має застосовуватися, беручи до уваги не лише формальну відповідність фактичної ситуації особи, у зв`язку з якою ініціюється питання щодо прийняття відповідного рішення, словесній конструкції норми, в якій відображено зміст конкретної підстави для зупинення провадження, але й цілі, якої прагнув досягнути законодавець за наслідками зазначення у нормі відповідної підстави.

Із наведеного вище вбачається, що за змістом підстав для зупинення судового провадження, які передбачає ч. 1 ст. 335 КПК України, вони безпосередньо пов`язані з неможливістю забезпечити присутність обвинуваченого в судовому засіданні під час судового провадження.

Конструкція ст. 335 КПК України дозволяє дійти висновку, що зупинення судового провадження можливе за наявності об`єктивних перешкод для його продовження.

При вирішенні питання зупинення судового провадження ключовим є не сама по собі відповідність фактичної ситуації одній з обставин, закріпленій у ч. 1 ст. 335 КПК України, а й те, що її існування призводить до об`єктивної неможливості обвинуваченого брати участь у судовому провадженні, що унеможливлює здійснення розгляду справи.

Крім цього, суд бере до уваги зміст та загальну спрямованість змін до КПК України, які були внесені Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» № 2201-IX від 14.04.2022 та Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або його зміни з інших підстав» № 2125-IX від 15.03.2022. Так, законодавець наділяє правозастосувача можливістю оцінювати потребу: 1) проведення досудового розслідування в умовах воєнного стану (п. 4 ч. 1 ст. 280 КПК України), 2) звернення до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування підозрюваному чи обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (абз. 2 ч. 1 ст. 616 КПК України). Таким чином, закон передбачає існування дискреційного порядку вирішення питань, пов`язаних із мобілізацією підозрюваних (обвинувачених) для проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Відтак, виходячи з викладеного вище, можна зробити висновок, що положення ст. 335 КПК України у частині зупинення судового провадження у зв`язку із мобілізацією не є імперативними. На відміну від інших підстав для зупинення судового провадження, при зупиненні у зв`язку із мобілізацією обвинуваченого необхідно враховувати реальну можливість його участі у судових засіданнях, зокрема, виходячи з: роду військ, завдань, які виконує відповідний військовій підрозділ, його дислокації; посади обвинуваченого тощо.

Натомість суду не надано жодних документів на підтвердження неможливості участі ОСОБА_4 у судових засіданнях та, зокрема, його відбуття на фронт найближчим часом, що фактично унеможливлює прибуття в судове засідання.

Отже, у справі на цей час відсутні будь які об`єктивні перешкоди для розгляду кримінального провадження.

Крім того, кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , за змістом обвинувального акта, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження, у тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. 4 ст. 217 КПК України матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Разом із тим, виділення матеріалів відносно обвинуваченого ОСОБА_4 є недоцільним, оскільки епізоди кримінальних правопорушень, які йому інкриміновані органом досудового розслідування, тісно пов`язані з епізодами, в яких обвинувачується ОСОБА_5 , і їх виділення може негативно вплинути на повноту судового розгляду.

За таких обставин, з огляду на вимоги ст. 217, 334, 335 КПК України, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 .

Щодо вимог клопотання про скасування запобіжного заходу та повернення застави слід зазначити таке.

Частинами першою та другою статті 331 КПК України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що під час кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 182 КПК України, з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У ч. 7 ст. 194 КПК України визначено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Так, за правилами, встановленими ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Зміст положень ст. 181, 182, 194, 196, 197, 199, 203 КПК України в їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що лише запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою і домашнього арешту, а також перелічені в ч. 5, 6 ст. 194 КПК України обмеження, діють певний, визначений ухвалою слідчого судді (суду) строк, а інші запобіжні заходи, в тому числі застава, обмеженого строку дії не мають і діють до їх скасування, зміни, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження.

Запобіжні заходи, у тому числі застава, застосовуються для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, як тих, що визначені ухвалою слідчого судді відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, так і тих, що передбачені безпосередньо ч. 7 ст. 42 КПК України.

Визначені в ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки можуть бути застосовані додатково до обраного щодо підозрюваного чи обвинуваченого запобіжного заходу, який не пов`язаний із триманням під вартою. Обов`язки підозрюваного, обвинуваченого, передбачені в ч. 7 ст. 42 КПК України, покладаються на нього процесуальним законом і діють з часу набуття особою такого статусу незалежно від застосування запобіжного заходу.

З викладеного слідує, що застава згідно ст. 182 КПК України, застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, - не лише визначених у ст. 194 КПК України і покладених на нього ухвалою слідчого судді або суду, а і тих, які перелічені у ч. 7 ст. 42 КПК України.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ч. 1 ст. 26 КПК України).

Так, клопотання захисника про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, та повернення застави обґрунтоване можливим зупиненням судового розгляду стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , однак такого рішення суд не приймав, навпаки - відмовив у задоволенні відповідного клопотання. Інших підстав для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, та повернення застави - не наведено.

Після внесення грошових коштів як застави строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді застави відповідно до ст. 203 КПК України діє до моменту прийняття остаточного рішення, а саме ухвалення вироку чи закриття кримінального провадження, оскільки відповідно до ст. 182 КПК України цей запобіжний захід не має граничного строку дії.

Отже, вимоги клопотання про повернення застави є такими, що суперечать меті застосування запобіжного заходу, а тому, враховуючи, що дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилась, діє як захід забезпечення запобігання, у тому числі, спробам обвинуваченого переховуватися від суду та виконання процесуальних обов`язків, належної процесуальної поведінки обвинуваченого, судовий розгляд кримінального провадження не розпочато, суд вважає, що немає підстав для скасування запобіжного заходу та повернення застави.

За таких обставин суд вважає необґрунтованим і безпідставним клопотання в частині вимог про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, та повернення застави.

Керуючись ст. 2. 7, 22, 26, 38, 182, 194, 217, 331, 334, 335, 372 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про зупинення судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , скасування запобіжного заходу та повернення застави - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1