Справа № 369/201/24
Провадження № 1-кс/369/184/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання заступника начальника СВ відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з керівником Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010, порушеного за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області 11 січня 2024 року надійшло клопотання заступника начальника СВ відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з керівником Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010, порушеного за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 12 липня 2020 близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи поблизу озера в с. Малютянка Фастівського району Київської області, де в той же час перебував раніше незнайомий їм неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у них раптово виник словесний конфлікт через висловлене ОСОБА_11 зауваження останнім, в результаті якого у ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, цього ж дня близько 22 годин 20 хвилин пішли додому до ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , де повідомили ОСОБА_12 та ОСОБА_5 про свої наміри, на які останні погодилися та взявши з дому дерев`яну биту останні пішли до озера за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, того ж дня, близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_8 , діючи спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли до останнього та в присутності ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , які спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_10 , керуючись спільним умислом, завдав потерпілому близько 4 ударів кулаками рук в область лобної ділянки голови.

Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 почергово нанесли кожен по одному удару кулаком руки в область потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_11 .

В подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_12 та ОСОБА_5 підійшли до ОСОБА_11 та утримували його, тим самим долаючи його волю до опору, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_10 з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень нанесених способом, що має характер особливого мучення щодо ОСОБА_11 , які виразилися у багаторазовому нанесенні ударів по різним частинам тіла, завдав удари кулаком в область лівого передпліччя та один удар в область задньої поверхні грудної клітки ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_10 , взявши в праву руку, принесену з собою дерев`яну биту, наніс ОСОБА_11 один удар по правій задній частині передпліччя, не менше 3 ударів по лівій та правій задньо-бокових поверхнях грудної клітки, один удар в поперекову область та не менше 3 ударів по задній поверхні правого стегна.

Від отриманих ударів ОСОБА_11 втратив рівновагу та впав на коліна і почав благати, щоб останні припинили його бити та не вбивали. Однак, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень потерпілому, тримаючи дерев`яну биту в правій руці наніс нею ОСОБА_11 ще 3 удари по животу з права та 1 удар по задній поверхні грудної клітки в області хребта, після чого неповнолітній ОСОБА_11 впав на землю, втративши свідомість та в подальшому помер.

Крім цього, 12 липня 2020 близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи поблизу озера в с. Малютянка Фастіського району Київської області, де в той же час перебував раніше незнайомий їм неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у них раптово виник словесний конфлікт через висловлене ОСОБА_11 зауваження останнім, в результаті якого у ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел на катування потерпілого ОСОБА_11 , тобто на заподіяння фізичних страждань, шляхом вчинення насильницьких дій, з метою його покарати за вчинені ним дії, а саме за висловлене зауваження.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, цього ж дня близько 22 годин 20 хвилин пішли додому до ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , де повідомили ОСОБА_12 та ОСОБА_5 про свої наміри, на які останні погодилися та взявши з дому дерев`яну биту останні пішли до озера за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, того ж дня, близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_8 діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на катування потерпілого ОСОБА_11 , а саме на умисне заподіяння фізичного страждання, шляхом вчинення насильницьких дій відносно нього з метою покарати його, підійшли до неповнолітнього ОСОБА_11 та в присутності ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , які спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_10 , керуючись спільним умислом, завдав потерпілому близько 4 ударів кулаками рук в область лобної ділянки голови.

Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 почергово нанесли кожен по одному удару кулаком руки в область потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_11 .

В подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_12 та ОСОБА_5 підійшли до ОСОБА_11 та утримували його, тим самим долаючи його волю до опору, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_10 з метою нанесення тілесних ушкоджень нанесених способом, що має характер особливого мучення щодо ОСОБА_11 , які виразилися у багаторазовому нанесенні ударів по різним частинам тіла, завдав удари кулаком в область лівого передпліччя та один удар в область задньої поверхні грудної клітки ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_10 , взявши в праву руку, принесену з собою дерев`яну биту, наніс ОСОБА_11 один удар по правій задній частині передпліччя, не менше 3 ударів по лівій та правій задньо-бокових поверхнях грудної клітки, один удар в поперекову область, та не менше 3 ударів по задній поверхні правого стегна.

Від отриманих ударів ОСОБА_11 втратив рівновагу та впав на коліна і почав благати, щоб останні припинили його бити та не вбивали.

Однак, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на заподіяння потерпілому сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання за висловлені потерпілим зауваження, з метою покарати потерпілого, у присутності друзів та знайомих потерпілого, тримаючи дерев`яну биту в правій руці, наніс нею ОСОБА_11 ще 3 удари по животу з права та 1 удар по задній поверхні грудної клітки в області хребта, після чого неповнолітній ОСОБА_11 впав на землю, втративши свідомість та в подальшому помер.

21 жовтня 2023 року у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, слідчим у кримінальному провадженні за погодженням з процесуальним керівником ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень.

15 листопада 2023 ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області до підозрюваного ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання. 07.12.2023 ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду апеляційну скаргу процесуального керівника у кримінальному провадженні керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 було задоволено та постановлену нову ухвалу, в якій застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19.12.2023 року.

Постановою керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області від 18 грудня 2023 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 20 січня 2024 року включно. Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2023 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 продовжено до 18 січня 2024 року включно.

Так, за доручення старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області слідчим у кримінальному провадженні підозрюваного ОСОБА_5 08 січня 2024 було повідомлено про завершення досудового розслідування та можливість підозрюваного ОСОБА_5 ознайомитися з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.

Строк дії запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 визначено до 18 січня 2024, однак об`єктивно ознайомитися з матеріалами досудового розслідування та скерувати обвинувальний акт до закінчення дії запобіжного заходу, не можливо у зв`язку зі складністю кримінального провадження.

Крім того, як зазначив прокурор, наявні ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, дають підстави для продовження дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 на час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та скерування обвинувального акту до суду.

Ризик переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується прокурором тим, що в ході здійснення досудового розслідування не встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 має постійне місце роботи та засоби для існування, а також має на утриманні непрацездатних членів сім`ї та/або неповнолітніх/малолітніх дітей. Тому орган досудового розслідування наразі вважає, що є підстави вважати, що ОСОБА_5 буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки не має таких міцних зв`язків за місцем тимчасового перебування/проживання, які б унеможливили його переховування від органу досудового розслідування та суду. Водночас, стороною обвинувачення не встановлено стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди для запобігання відправлення правосуддя у спосіб неявки в судове засідання. Враховуючи ці обставини і тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, існує реальний ризик переховування підозрюваного з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким підозрюваний ОСОБА_5 може впливати на свідків, іншого підозрюваного, експерта у цьому ж кримінальному провадженні полягає у тому, що всі підозрювані у даному кримінальному провадженні відмовилися від дачі показань, пославшись на ст. 63 Конституції України, але між собою всі підозрювані знайомі та товаришують, а тому ОСОБА_5 може чинити психологічний тиск на інших підозрюваних з метою надання подальших показань, які не відповідають дійсності, бо відповідно до ч. 44 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Крім того, в матеріалах кримінального провадження №0000010 від 26.01.2022 наявні висновки комісійних судово-медичних експертиз, які складалися експертами різних установ, тому для зміни їх можливих показань в суді, якщо такий допит буде в подальшому заявлений під час судового засідання, сторона захисту може чинити тиск на експерта задля зміни його показань щодо роз`яснення висновку.

Враховуючи викладене, орган досудового розслідування вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 на час ознайомлення його з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.

Враховуючи викладене, орган досудового розслідування просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у слідчому ізоляторі арештному домі «Київський слідчий ізолятор» до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Красноріченське Кремінського району Луганської області, громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, на строк два місяці без альтернативи застосування застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримала, просила суд продовжити строк тримання під вартою.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 заперечували щодо задоволення клопотання.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, додані до нього документи, заслухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000010, порушеного за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

21 жовтня 2023 року у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, слідчим у кримінальному провадженні за погодженням з процесуальним керівником ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи у продовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтовано гарантіями явки до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

15 листопада 2023 ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області до підозрюваного ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання. 07.12.2023 ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду апеляційну скаргу процесуального керівника у кримінальному провадженні керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 було задоволено та постановлену нову ухвалу, в якій застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 грудня 2023 року.

Постановою керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області від 18 грудня 023 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 20 січня 2024 року включно.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.12.2023 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 продовжено до 18 січня 2024 року включно.

Отже як під час обрання так і під час продовження запобіжного заходу підозрюваному слідчими суддями здійснювалась оцінка обгрунтованості підозри, яка знайшла своє підтвердження доказами долученими до матеріалів клопотань.

За доручення старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області слідчим у кримінальному провадженні підозрюваного ОСОБА_5 08 січня 2024 було повідомлено про завершення досудового розслідування та можливість підозрюваного ОСОБА_5 ознайомитися з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_13 від 19 грудня 2023 року № 369/21091/23 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 до 18 січня 2024 року.

Однак, станом на момент подання клопотання про продовження строку тримання під вартою ознайомлення сторони захисту з матеріалам досудового розслідування триває, що унеможливлює забезпечення виконання вимог ст. 290 КПК України.

Проведення вищезазначених процесуальних дій має важливе значення для виконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження щодо охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчий суддя також звертає увагу, що у чинному КПК також не визначено окремих правил, які б врегульовували особливості продовження застосування до особи запобіжного заходу під час виконання вимог ст. 290 КПК, тобто в період між завершенням та закінченням досудового розслідування. Тому, зазначене питання вирішується з урахуванням загальних положень, які визначають порядок застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 196 КПК «слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом». За приписами ч. 3 ст. 197 КПК «строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом».

Зі змісту ч. 4 ст. 196 і ч. 3 ст. 197 КПК у їх поєднанні вбачається, що вказані норми наділяють слідчого суддю правом у період, коли досудове розслідування у рамках певного кримінального провадженні ще триває (до його закінчення), вирішувати питання щодо обрання особі запобіжного заходу, але вони не обмежують тривалість застосування такого заходу строками досудового розслідування. Адже, вказане питання регулюється ч. 6 ст. 181 КПК, у відповідності до якої «строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців».

Крім того, за приписами ст. 203 КПК «ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом». У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК «кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу… Слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру». При цьому, не включення строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, у зазначені в ст. 219 КПК строки, не свідчить про обмеження строку застосування запобіжного заходу строками досудового розслідування.

Отже, з наведеного вбачається, що строк, на який до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід, КПК не обмежує строками досудового розслідування, у рамках якого особі обирається відповідний захід. Тому, ухвала про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може лишатися чинною і після закінчення досудового розслідування в кримінальному провадженні до настання однієї з обставин, наведених у ст. 203 КПК.

Згідно з ч. 4 ст. 176 КПК «запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора». Тобто, за змістом наведених в ч. 4 ст. 176 КПК положень вибір запобіжних заходів, що обираються у кримінальному провадженні, довірено двом різним судовим інстанціям: слідчому судді під час досудового розслідування та судді, який розглядає справу, під час судового розгляду. Розподіл компетенцій між вищезазначеними особами чітко позначений моментом, коли розслідування закінчено, обвинувальний акт затверджено і кримінальну справу передано на розгляд суду, про що зазначено і в п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Чанєв проти України» (Chanyevv. Ukraine) від 09 жовтня 2014 року, заява №46193/133. Також на користь вказаного висновку свідчить зміст п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК, у відповідності до якого «досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності».

І хоча крім понять «початок досудового розслідування» (п. 5 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 214 КПК) і «закінчення досудового розслідування» (п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК) у КПК використовується поняття «завершення досудового розслідування» (ст. 290 КПК), але поняття «закінчення» і «завершення» досудового розслідування у розумінні п. 5 ч. 1 ст. 3 і ст. 290 КПК не є тотожними, так як завершення досудового розслідування є проміжним етапом, що передує його закінченню. Й досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні вважається закінченим у випадку настання однієї з наведених подій: (а) прийняття рішення у формі постанови про закриття кримінального провадження; (б) направленням до суду обвинувального акту; (в) направленням до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру; (г) направленням до суду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру; (ґ) направленням до суду клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, факт завершення досудового розслідування не свідчить про його закінчення, й у період між завершенням досудового розслідування та його закінченням судовий контроль за дотриманням прав підозрюваних осіб у кримінальному провадженні продовжує здійснювати слідчий суддя, який в т. ч. може приймати рішення щодо застосування і продовження застосування до осіб запобіжних заходів.

У зв`язку з наведеним, слідчий суддя вважає, що не включення строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у строк досудового розслідування в кримінальному провадженні буде помилковим твердженням, адже це буде суперечити вищенаведеним положенням ч. 6 ст. 181 у поєднанні зі ст. 203 КПК, згідно яких досудове розслідування може закінчитися раніше ніж строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що суттєве значення в конкретній ситуації має те, що на час розгляду слідчим суддею клопотання органом досудового розслідування відкрито матеріали кримінального провадження для ознайомлення. Тобто, строк досудового розслідування не закінчився, а перервався до моменту здійснення прокурором однієї з дій, зазначених в ч. 2 ст. 283 КПК, у зв`язку з чим у слідчого судді не має підстав вважати, що строк досудового розслідування закінчився, так як в такому разі таке рішення буде ґрунтується на припущеннях.

Слідчий суддя вважає обґрунтованим посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, підозрюваний може:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Так, ризик переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що в ході здійснення досудового розслідування не встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 має постійне місце роботи та засоби для існування, а також має на утриманні непрацездатних членів сім`ї та/або неповнолітніх/малолітніх дітей. Тому орган досудового розслідування наразі вважає, що є підстави вважати, що ОСОБА_5 буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки не має таких міцних зв`язків за місцем тимчасового перебування/проживання, які б унеможливили його переховування від органу досудового розслідування та суду. Водночас, стороною обвинувачення не встановлено стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди для запобігання відправлення правосуддя у спосіб неявки в судове засідання. Враховуючи ці обставини і тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, існує реальний ризик переховування підозрюваного з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким підозрюваний ОСОБА_5 може впливати на свідків, іншого підозрюваного, експерта у цьому ж кримінальному провадженні полягає у тому, що всі підозрювані у даному кримінальному провадженні відмовилися від дачі показань, пославшись на ст. 63 Конституції України, але між собою всі підозрювані знайомі та товаришують, а тому ОСОБА_5 може чинити психологічний тиск на інших підозрюваних з метою надання подальших показань, які не відповідають дійсності, бо відповідно до ч. 44 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Крім того, в матеріалах кримінального провадження №0000010 від 26.01.2022 наявні висновки комісійних судово-медичних експертиз, які складалися експертами різних установ, тому для зміни їх можливих показань в суді, якщо такий допит буде в подальшому заявлений під час судового засідання, сторона захисту може чинити тиск на експерта задля зміни його показань щодо роз`яснення висновку.

Окрім того, слідчий суддя вважає, що захисником та підозрюваним не доведено, що вищезазначені ризики зменшились чи перестали існувати.

Відповідно до статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Тому суд у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»), а тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав визнається несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим в п. 1 ст. 5 цієї конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.11.2008 у справі «Соловей і Зозуля проти України»).

Слідчим суддею під час судового розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України встановлено, що ризики, які виправдовують обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 не зменшились. Тобто підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 199 КПК України, враховуючи, що слідство по кримінальному провадженню № 0000010, порушеного за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, триває, а також те, що постановою керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області від 18 грудня 2023 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 20 січня 2024 року включно, ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2023 року підозрюваному ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 18 січня 2024 року включно, ознайомлення сторони захисту з матеріалам досудового розслідування триває та на час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування ОСОБА_5 та скерування обвинувального акту до суду необхідний час, обґрунтованість підозри вже неодноразово підтверджувалась під час розгляду клопотань про застосування відносно ОСОБА_5 клопотань про тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою, питання щодо обрання особі запобіжного заходу не обмежується тривалістю застосування такого заходу строками досудового розслідування, оскільки строк досудового розслідування не закінчився, а перервався до моменту здійснення прокурором однієї з дій, зазначених в ч. 2 ст. 283 КПК, то слідчий суддя приходить до висновку щодо об`єктивної неможливості завершення досудового розслідування за час дії попередньої ухвали про тримання під вартою та щодо необхідності продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Таким чином, існують передбачені законом підстави для продовження строку тримання підозрюваного під вартою строком на 30 діб, якого буде достатньо для виконання вимог ст. 290 КПК України.

За таких обставин клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.40, 131, 132, 177, 178, 181, 193, 194, 197, 206, 309 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника СВ відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з керівником Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010, порушеного за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України,- задовольнити частково.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Красноріченське Кремінського району Луганської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимому, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 30 діб, а саме до 14 лютого 2024 року (включно).

Строк дії ухвали до 14 лютого 2024 року (включно).

У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 22 січня 2024 року о 12 год. 25 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1