ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/3398/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/37/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представників потерпілих - ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_15 та представника потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 - адвоката ОСОБА_14 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - с. Ілавче Теребовлянського району Тернопільської області, місце проживання - АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять ) років.

Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з моменту набрання законної сили вироком суду.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 до строку покарання, строк попереднього ув`язнення, а саме: знаходження під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду за цим кримінальним провадженням за період з 07.07.2019 року по день набрання законної сили вироком суду із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 00 год. 00 хв. 13 жовтня 2023 року;

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - с. Ілавче Теребовлянського району Тернопільської області, місце проживання - АДРЕСА_2 ,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять ) років.

Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_8 обчислювати з моменту набрання законної сили вироком суду.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 до строку покарання, строк попереднього ув`язнення, а саме знаходження під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду за цим кримінальним провадженням за період з 07.07.2019 року по день набрання законної сили вироком суду із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено до 00 год. 00 хв. 13 жовтня 2023 року;

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження - с. Ілавче Теребовлянського району Тернопільської області, місце проживання - АДРЕСА_3 ,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять ) років.

Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_9 обчислювати з моменту набрання законної сили вироком суду.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 до строку покарання, строк попереднього ув`язнення, а саме знаходження під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду за цим кримінальним провадженням за період з 07.08.2019 року по день набрання законної сили вироком суду із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 продовжено до 00 год. 00 хв. 13 жовтня 2023 року.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_17 , ОСОБА_16 - задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в користь ОСОБА_17 та ОСОБА_16 по - 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Питання щодо арешту майна, судових витрат та речових доказів вирішено.

Згідно вироку, 07 липня 2017 року в період часу з 05.00 год. до 06.00 год. (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_18 спільно із мешканцями с. Сороцьке Теребовлянського району Тернопільської області перебував поблизу альтанки на березі ставка в с. Сороцьке, коли до них підійшли ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які розпочали розмову.

В ході розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 виник словесний конфлікт, який переріс у бійку. В процесі бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , до дій ОСОБА_7 приєднався ОСОБА_8 , який продовжуючи розпочату ОСОБА_7 злочинну діяльність, обопільно із ним почав наносити численні удари кулаками по голові та грудній клітці ОСОБА_18 . З метою припинення злочинної діяльності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у конфлікт втрутилися інші хлопці із с. Сороцьке, які також проводили своє дозвілля на даному березі ставка у цей же час. Після того, як конфлікт був вичерпаний, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відійшли в сторону від потерпілого та, перебуваючи у компанії хлопців із с. Сороцьке, виявили на тілі рани, які утворилися від колючо-ріжучої дії гострого предмету, зокрема, у ОСОБА_7 - рану лівого плеча, а у ОСОБА_8 - рану передньої поверхні живота справа, що призвело до виникнення у них умислу, спрямованого на умисне заподіяння ОСОБА_18 тяжких тілесних ушкоджень.

В цей час ОСОБА_18 передбачаючи загрозу для свого життя та здоров`я, які полягали в усних погрозах зі сторони ОСОБА_7 та ОСОБА_8 намагався втекти, однак, останнього наздогнав ОСОБА_9 , який маючи на меті помститися ОСОБА_18 за спричинені ним тілесні ушкодження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 збив з ніг потерпілого на землю та почав наносити йому численні удари руками та ногами по тілу.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_18 , ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_9 який знаходився поряд з потерпілим, використовуючи ситуацію у якій потерпілий не міг чинити опору, задля доведення до завершення свого злочинного наміру, спрямованого на умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_18 , які є небезпечними для життя в момент заподіяння, діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 наніс численні удари кулаками та ногами у різні ділянки тіла ОСОБА_18 , зокрема у життєво важливий орган - голову, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку, котра у перерізі травматичного процесу ускладнилась розвитком набряку-набухання та компресії головного мозку із вклиненням його стовбуру у великий потиличний отвір, які згідно з Правилами судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя внаслідок яких, ІНФОРМАЦІЯ_4 о 17.55 год., не зважаючи на надання медичної допомоги ОСОБА_18 помер у медичному закладі. Між спричиненою травмою голови ОСОБА_18 та настанням його смерті існує прямий причинно - наслідковий зв`язок.

Таким чином ОСОБА_8 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

07 липня 2017 року в період часу з 05.00 год. до 06.00 год. (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_18 спільно із мешканцями с. Сороцьке Теребовлянського району Тернопільської області перебував поблизу альтанки на березі ставка в с. Сороцьке, коли до них підійшли ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які розпочали розмову.

В ході розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 виник словесний конфлікт, який переріс у бійку, під час якої ОСОБА_7 наніс ОСОБА_18 кілька ударів кулаками обох рук по обличчі та у грудну клітку, натомість ОСОБА_18 , чинивши опір діям ОСОБА_7 наносив у відповідь удари кулаками по тілу останнього. В процесі бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , до дій ОСОБА_7 приєднався ОСОБА_8 , який продовжуючи розпочату ОСОБА_7 злочинну діяльність, обопільно із ним почав наносити численні удари по різних ділянках тіла ОСОБА_18 .

З метою припинення злочинної діяльності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у конфлікт втрутилися інші хлопці із ОСОБА_19 , які також проводили своє дозвілля на даному березі ставка у цей же час. Після того, як конфлікт був вичерпаний, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відійшли в сторону від потерпілого та, перебуваючи у компанії хлопців із с. Сороцьке, виявили на тілі рани, які утворилися від колючо-ріжучої дії гострого предмету, зокрема, у ОСОБА_7 - рану лівого плеча, а у ОСОБА_8 -рану передньої поверхні живота справа, що призвело до виникнення у них умислу, спрямованого на умисне заподіяння ОСОБА_18 тяжких тілесних ушкоджень.

В цей час ОСОБА_18 передбачаючи загрозу для свого життя та здоров`я, які полягали в усних погрозах зі сторони ОСОБА_7 та ОСОБА_8 намагався втекти, однак, останнього наздогнав ОСОБА_9 , який маючи на меті помститися ОСОБА_18 за спричинені ним тілесні ушкодження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 збив з ніг потерпілого на землю та почав наносити йому численні удари руками та ногами по тілу.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_18 , ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_8 підбіг до ОСОБА_9 . Використовуючи ситуацію у якій потерпілий не міг чинити опору, задля доведення до завершення свого злочинного наміру, спрямованого на умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_18 , які є небезпечними для життя в момент заподіяння, діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , ОСОБА_7 наніс численні удари кулаками та ногами у різні ділянки тіла ОСОБА_18 , зокрема у життєво важливий орган - голову, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку, котра у перерізі травматичного процесу ускладнилась розвитком набряку-набухання та компресії головного мозку із вклиненням його стовбуру у великий потиличний отвір, які згідно з Правилами судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя внаслідок яких, ІНФОРМАЦІЯ_4 о 17.55 год., не зважаючи на надання медичної допомоги ОСОБА_18 помер у медичному закладі. Між спричиненою травмою голови ОСОБА_18 та настанням його смерті існує прямий причинно - наслідковий зв`язок.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

07 липня 2017 року в період часу з 05.00 год. до 06.00 год. (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_18 спільно із мешканцями с. Сороцьке Теребовлянського району Тернопільської області перебував поблизу альтанки на березі ставка в с. Сороцьке, коли до них підійшли ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які розпочали розмову.

В ході розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 виник словесний конфлікт, який переріс у бійку, до якої приєднався ОСОБА_8 . Після того, як між ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_18 конфлікт був вичерпаний, виявивши на тілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наслідки від предмету ріжучої дії, а саме порізи, у ОСОБА_9 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 07 липня 2019 року в період часу з 05:00 год. по 06.00 год.(точного часу органом досудового розслідування не встановлено), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи на меті помститися за нанесення тілесних ушкоджень ріжучим предметом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , почав наближатися до ОСОБА_18 , який передбачаючи загрозу для свого життя та здоров`я намагався втекти. Діючи цілеспрямовано та рішуче, ОСОБА_9 наблизившись до ОСОБА_18 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи позаду потерпілого ОСОБА_18 , шляхом поштовху, збив останнього з ніг на землю. Використовуючи ситуацію, у якій потерпілий не міг чинити опору, задля доведення до завершення свого злочинного наміру, спрямованого на умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_18 , тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, наніс численні удари кулаками та ногами в різні ділянки тіла ОСОБА_18 , зокрема у життєво важливий орган - голову. В цей час до дій ОСОБА_9 приєдналися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , останні діючи спільно та узгоджено одночасно наносили численні удари кулаками та ногами по тілу ОСОБА_18 , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку, котра у перерізі травматичного процесу ускладнилась розвитком набряку-набухання та компресії головного мозку із вклиненням його стовбуру у великий потиличний отвір, які згідно з Правилами судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя внаслідок яких, ІНФОРМАЦІЯ_4 о 17.55 год., не зважаючи на надання медичної допомоги ОСОБА_18 помер у медичному закладі. Між спричиненою травмою голови ОСОБА_18 та настанням його смерті існує прямий причинно - наслідковий зв`язок.

Таким чином ОСОБА_9 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 просить змінити вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2023 року в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_7 мінімальне покарання у межах, установлених у санкції частини 2 статті 121 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, ближче до максимальної межі, безпідставно не прийняв до уваги неправомірну поведінку потерпілого, не в повній мірі врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його позитивні характеристики, молодий вік, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності. Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не дотримано рекомендацій викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання". Звертає увагу суду на те, що місцевим судом помилково зроблено висновок, що в судовому засіданні не здобуто доказів неправомірної поведінки ОСОБА_20 , так як не доведено, що саме він спричинив різані рани ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , оскільки ніхто із свідків не бачив у нього ножа. Сторона захисту не погоджується із висновками суду щодо невизнання щирого каяття ОСОБА_7 , так як під час допиту, в судових дебатах та в останньому слові ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою провину, приносив свої вибачення потерпілим, проте через відсутність потерпілих у залі судового засідання, адресувати саме їм не міг. Вказує на те, що тривале перебування під вартою ОСОБА_23 позбавило останнього можливості компенсувати матеріальні збитки (моральну шкоду) потерпілим, оскільки будь яких доходів він за цей час не отримував, а заощаджень які б могли бути використані для цієї цілі не мав. Зазначає, що поза увагою суду залишилася позитивна характеристика на ОСОБА_7 надана директором ДУ "Чортківська УВП №26" із змісту якої вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово заохочувався адміністрацією установи, що в свою чергу дає підстави стверджувати про його виправлення та перевиховання.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_15 просить змінити вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , пом`якшивши йому призначене покарання з 9 (дев`яти) років до 7 (семи) років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_22 занадто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що жоден із допитаних в судовому засіданні свідків, не надав показів стосовно того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 висловлювали погрози для життя та здоров`я на адресу ОСОБА_18 , який намагався втекти, що зазначено в обвинувальному акті, а також у вироку Теребовлянського районного суду Тернопільської області. Вказує на те, що місцевий суд, роблячи висновок про те, що у судовому засіданні не здобуто доказів неправомірної поведінки потерпілого, не здобуто доказів того, що потерпілий спричинив обвинуваченим різані рани, оскільки ніхто із свідків не бачив у нього в руках ножа чи іншого предмету, безпідставно не взяв до уваги покази свідків про те, що всі вони перебували в стані алкогольного сп`яніння, а також дані протоколу огляду місця події від 07 липня 2019 року. Зазначає, що ніхто із свідків та обвинувачений ножа чи іншого колючого чи ріжучого предмету, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_7 могли бути спричинені тілесні ушкодження не шукав. Не відповідає фактичним обставинам справи твердження суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 була спільність умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_18 , так як поведінка ОСОБА_8 свідчить про спонтанний характер нанесення декількох ударів по тілу ОСОБА_18 , лише після того, як ОСОБА_8 виявив на своєму тілі поріз, після агресивної, протиправної поведінки ОСОБА_18 . Захисник звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував щире каяття ОСОБА_8 як пом`якшуючу обставину, визначену ст.66 КК України, при призначенні йому покарання.

- представник потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 - адвокат ОСОБА_14 просить вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2023 року, відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в частині призначеного їм покарання та часткового задоволення позову - скасувати, та постановити в цій частині новий вирок, згідно якого, вважати ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 засудженими за ч.2 ст.121 КК України та призначити їм максимально можливе покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років. Цивільний позов потерпілих задовольнити в повному обсязі. Свої вимоги мотивує тим, що поза увагою суду залишилася послідовна, принципова та категорична позиція потерпілих, батьків загиблого, які наполягали на призначенні обвинуваченим найсуворішої міри покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років та не вбачали в діях та поведінці обвинувачених ні визнання вини, ані щирого каяття, засудження своїх дій чи відшкодування шкоди. Вказує на те, що при відшкодуванні моральної шкоди судом не було взято до уваги, що злочинні дії обвинувачених спричинили потерпілим непоправну шкоду, вони втратили єдиного сина, який на час смерті був надто молодий, на якого батьки покладали великі надії, сподівалися на допомогу в старості, оскільки у них був лише один син який через навмисні та зухвалі дії обвинувачених загинув.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та доводи його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу з наведених у них підстав і просили змінити вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2023 року в частині призначення покарання та пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання з 9 (дев`яти) років до 7 (семи) років позбавлення волі;

пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та доводи його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу з наведених у них підстав і просили змінити вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2023 року в частині призначення покарання та пом`якшити ОСОБА_8 призначене покарання з 9 (дев`яти) років до 7 (семи) років позбавлення волі;

представників потерпілих, які підтримали свою апеляційну скаргу і просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг захисників обвинувачених за їх безпідставністю;

прокурора, який просив відмовити у задоволенні усіх апеляційних скарг за їх безпідставністю;

перевіривши доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційних скарг видно, що учасники кримінального провадження, які їх подали, не оспорюють висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм правопорушення і правову кваліфікацію їх дій, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині не підлягають перевірці в ході апеляційного розгляду.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особам обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , за доводами представника потерпілих та сторони захисту, колегія суддів вважає безпідставними і приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, правильно врахував як ступінь тяжкості і конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, відповідно до ст.12 КК України належать до категорії тяжких злочинів так і відомості про особи винних, їх вік та стан здоров`я, соціальне положення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання.

Проаналізувавши докази, наявні у матеріалах справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про призначення обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, оскільки таке покарання буде необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Аналізуючи доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо надмірної суворості призначеного покарання та наявності підстав для зменшення його строку, колегія суддів приходить до висновку, що вони є необґрунтованими.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Для вибору такого покарання враховується ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форма вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого правопорушення.

Як видно з матеріалів цього кримінального провадження обвинувачені визнали фактичні обставини вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення, тобто заподіяння ними тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого. Однак, в апеляційних скаргах сторони захисту наголошується на тому, що суд першої інстанції не врахував неправомірної поведінки самого потерпілого. Як видно зі змісту оскарженого вироку доводи були ретельно перевірені органом досудового розслідування і обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що не здобуто в судовому засіданні доказів такої неправомірної поведінки потерпілого, яка би потребувала застосування до нього фізичного впливу, як про це стверджували обвинувачені, жоден допитаний свідок не вказав на агресивність потерпілого чи висловлювання ним погроз оточуючим. Не здобуто доказів того, що потерпілий спричинив обвинуваченим різані рани, оскільки надаючи покази свідки вказали, що ножа чи іншого предмета в руках ОСОБА_20 не бачили. Лікар, який надав медичну допомогу ОСОБА_24 та ОСОБА_22 повідомив, що при зверненні до медичного закладу, хлопці повідомили, що впали на сучок, в поліцію не повідомляли, бо рани не проникаюч і могли утворитися при обставинах які повідомили ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні строку покарання обвинуваченим правильно врахував відомості про особу обвинувачених, та їх ставлення до вчиненого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання, а також відсутність такої пом`якшуючої обставини як щире каяття обвинувачених, оскільки розкаяння, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи.

Так, в даному випадку суд першої інстанції, врахувавши усі вимоги ст.ст.50, 65 КК України, призначив покарання, яке має бути необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про відсутність жодних підстав вважати розмір призначеного обвинуваченим покарання явно несправедливим внаслідок суворості.

Також, зі змісту вироку видно, що обставини на які є посилання в апеляційній скарзі представника потерпілих, були також враховані при призначенні покарання і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів не може погодитись з твердженнями апеляційної скарги представника потерпілих, що призначене покарання є явно несправедливим.

Доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував їх щире каяття як пом`якшуючу обставину, визначену ст.66 КК України, при призначенні їм покарання, були предметом розгляду суду першої інстанції і вмотивовано та обґрунтовано відхилені судом з викладенням належних мотивів у вироку.

Зокрема місцевий суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні будь-які дані на підтвердження того, що обвинувачені намагалися будь-яким чином допомогти потерпілим оговтатися від пережитого, компенсувати перенесені страждання чи полегшити душевний біль. Протягом розгляду кримінального провадження в суді, обвинувачені жодного разу не просили вибачення в потерпілих, також не здійснено жодних спроб компенсувати хоча б найменшу частину моральної шкоди. У зв`язку з зазначеними обставинами суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання заяв обвинувачених про їх щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання, передбачену у розумінні вимог ст.66 КК України. З наведеними мотивами та висновками суду першої інстанції в цілому погоджується і апеляційний суд.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що у своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття характеризує ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, і означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка обвинуваченого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Таким чином, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Отже, той факт, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під час судового розгляду визнали свою вину, на що вказує сторона захисту, само по собі не може безумовно свідчити про таку обставину як щире каяття, оскільки інших наведених обставин, які би об`єктивно його підтверджували не вбачається.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_15 про не недоведеність спільності умислу обвинувачених на заподіяння тілесних ушкоджень і хаотичний характер ударів, нанесених обвинуваченим ОСОБА_8 не спростовують ні правильності кваліфікації його дій за ознакою вчинення злочину групою осіб, ні висновків щодо розміру призначеного покарання, оскільки в ході судового розгляду поза розумним сумнівом було встановлено, що усі троє обвинувачених при заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, в тому числі і тих які спричинили його смерть, діяли як співвиконавці. Аналогічні доводи сторони захисту були правильно оцінені судом першої інстанції і обґрунтовано відхилені з наведенням належних і достатніх мотивів та посиланням на відповідну практику Верховного Суду. Зокрема, суд першої інстанції правильно врахував, що про спільність умислу обвинувачених свідчить їх поведінка, а саме, що спочатку тілесні ушкодження потерпілому наносив обвинувачений ОСОБА_7 , а потім до нього приєднався ОСОБА_8 і їх подальші дії були спрямовані на досягнення спільної мети - нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. В другому епізоді сутички тілесні ушкодження потерпілому почав наносити ОСОБА_9 , а потім до нього приєдналися ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Таким чином, злочин було вчинено спільними діями обвинувачених, які мали взаємодоповнюючий і взаємообумовлений характер направлений на досягнення єдиного злочинного умислу - заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, про що свідчать велика кількість видимих ушкоджень в області життєво важливих органів та невжиття заходів для надання потерпілому медичної допомоги після його побиття.

З урахуванням усіх наведених обставин та беручи до уваги думку потерпілих, які просили суворо покарати обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до переконання, з яким погоджується і колегія суддів, про наявність підстав для призначення покарання в межах санкцій інкримінованих статей в розмірі наближеному до максимального.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілих про наявність підстав для призначення усім обвинуваченим ще більш суворого покарання є необґрунтованими у зв`язку з наступним.

Санкцією ч.2 ст. 121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

З матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим покарання, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних, і дійшов висновку про необхідність призначення їм покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до максимального. При цьому, в ході судового розгляду не встановлено особливих обставин, що не стосуються кваліфікації вчиненого обвинуваченими діяння чи обтяжують їх відповідальність, а тому відсутні обґрунтовані підстави вважати необхідним призначення покарання саме в максимальному розмірі.

В апеляційній скарзі потерпілої таких обставин і відомостей також не наведено і не зазначено переконливих мотивів необхідності застосування до обвинувачених покарання саме у максимальному розмірі санкції інкримінованої статті.

Крім того, перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову належно врахував вимоги ст.23 ЦК України, згідно якої моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

За наведених обставин та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, характер душевних страждань, що зазнали потерпілі внаслідок втрати єдиного сина, який був для них найбільшою цінністю, надією на допомогу в старості, душевні переживання, які перенесли матір та батько бачачи характер та вигляд тілесних ушкоджень нанесених їхньому сину, визначений судом першої інстанції розмір грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає обґрунтованим, а тому доводи апеляційної скарги представника потерпілих про те, що судом не було взято до уваги, що злочинні дії обвинувачених спричинили потерпілим непоправну шкоду, вони втратили єдиного сина, який на час смерті був надто молодий, на якого батьки покладали великі надії, сподівалися на допомогу в старості, оскільки у них був лише один син який через навмисні та зухвалі дії обвинувачених загинув, суд апеляційної інстанції оцінює як такі, що вже враховані судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування, а тому такі доводи не є підставою для зміни вироку в частині вирішення цивільного позову.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час апеляційного розгляду не виявлено, а тому в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_15 та представника потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 - адвоката ОСОБА_14 залишити без задоволення, а вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2023 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий

Судді