Справа № 148/204/24
Провадження №1-кп/148/91/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина кримінальне провадження № 0000002, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.01.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області, громадянина України, українця, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 309 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 влітку 2023 року (точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись на пасовищі, розташованому за межами с. Кинашів зі сторони

с. Холодівка Тульчинського району Вінницької області, виявив дикорослу рослину коноплі.

В подальшому, перебуваючи на вищевказаній території, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, достовірно знаючи, що рослини коноплі є наркотичним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, пов`язаних з порушенням правил обігу наркотичних засобів, в порушення ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, діючи умисно, незаконно зірвав листки і суцвіття із зазначеного куща коноплі, який знаходився на вказаній території, чим здійснив незаконне придбання наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу.

Після вчинених дій, зірвані рослини коноплі останній переніс до горища будинку за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де їх висушив та незаконно зберігав до 11.01.2024.

Працівниками Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області 11.01.2024 в ході проведення на підставі ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду від 09.01.2024 обшуку домоволодіння, де проживає ОСОБА_4 , по АДРЕСА_1 у одній із кімнат будинку, а також на горищі виявлено та вилучено речовину зеленого кольору, схожу на рослини конопель, що відповідно до висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 69,33 г.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Одночасно з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, яка укладена 25.01.2024 між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим

ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 .

За змістом даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений у виді двох років обмеження волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком один рік та відповідно до вимог п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладенням на ОСОБА_4 обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 309 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання, при цьому вказав, що угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу.

Захисник ОСОБА_5 підтвердив позицію обвинуваченого, заявив про відсутність будь-якого впливу на його підзахисного, добровільність укладення ним угоди, а тому просив затвердити угоду у кримінальному провадженні.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди покарання.

Суд, вислухавши обвинуваченого, захисника, прокурора та дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить наступних висновків.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

У пункті 2 ч. 1 ст. 468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно положень ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій та переходить до розгляду угоди.

Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Так, подана на затвердження угода про визнання винуватості, у повній мірі відповідає вимогам ст. 472 КПК України щодо її форми та змісту, датована та підписана відповідними сторонами, включаючи захисника, участь якого з моменту її ініціювання є обов`язковою.

Кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 309 КК України, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_4 , за максимальною санкцією відповідно до визначеної у ст. 12 КК України класифікації є кримінальним проступком, можливість застосування угоди про визнання винуватості щодо якого прямо передбачена законом.

Погоджене сторонами угоди покарання перебуває в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України та повністю усвідомлює наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, за результатом чого не отримано заяв сторін про відмову від угоди про визнання винуватості.

Суд також переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним і воно не стало наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Отже, в підготовчому судовому засіданні судом встановлено відповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального та кримінального закону, визначено правильність правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненням якого шкода заподіяна лише суспільним інтересам, тяжкість даного кримінальних правопорушення передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не виявлено обгрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним; чи виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є очевидно неможливим; не виявлено відсутності фактичних підстав для визнання винуватості, що у сукупності дає підстави для висновку про відсутність в даному конкретному випадку застережених законом підстав для відмови у затвердженні умов угоди про визнання винуватості.

З огляду на викладене, суд вважає, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також судом враховується, що ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 25.01.2024 між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 , і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого в дохід держави відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 473-475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25 січня 2024 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000002 від 05.01.2024.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 309 КК України, призначивши йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробовуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: - речовину рослинного походження, яка поміщена до спеціальних пакетів Національної поліції України; WAR 0073332; WAR 0073331; № 7368107, а після експертизи до спеціального пакету Експертної служби МВС України 4060528, який знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити, скасувавши арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.01.2024;

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 4543,68 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок три гривні шістдесят вісім копійок) витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1