Справа № 333/5991/22
Провадження № 1-кп/333/379/23
ВИРОК

Іменем України

10 липня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0001274, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 вересня 2022 року відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Джанкой, Автономна Республіка Крим, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, який не має на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

20.12.2005 року Джанкойським міським судом Автономної Республіки Крим за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік;

05.12.2006 року Джанкойським міським судом Автономної Республіки Крим за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців позбавлення волі. 29.06.2007 року звільнений умовно-достроково, не відбутий строк 8 місяців 11 днів;

26.02.2008 року Джанкойським міським судом Автономної Республіки Крим за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. 04.03.2011 року звільнений по відбуттю строку покарання;

16.02.2012 року Джанкойським міським судом Автономної Республіки Крим за ст. 395, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. 25.12.2014 року звільнений умовно-достроково, не відбутий строк 1 рік 7 місяців 23 дні;

09.03.2017 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту. 19.05.2017 року звільнений по відбуттю покарання;

16.01.2020 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. 15.04.2022 року звільнений по відбуттю покарання;

27.03.2023 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі,

- за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 190 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 , будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно скоїв аналогічне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

25.08.2022 року, приблизно об 11 год. 00 хв., ОСОБА_3 , знаходячись біля під`їзду № 7 будинку № 118 по вул. Космічній в м. Запоріжжі, зустрівся з раніше знайомим ОСОБА_6 , в ході розмови з яким, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном марки «ZTE BLADE», моделі «L210», у корпусі чорного кольору, ринкова вартість якого, згідно із висновком експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 691-22 від 13.09.2022 року, складає 2 564 грн. 05 коп., що належить потерпілому ОСОБА_6 , при цьому, пообіцяв останньому повернути зазначений мобільний телефон після здійснення телефонного дзвінка.

Після того, як потерпілий ОСОБА_6 передав ОСОБА_3 вищевказаний мобільний телефон, останній, скориставшись тим, що потерпілий не спостерігає за його діями, з місця вчинення злочину зник, та розпорядився майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на зазначену суму.

2. Позиція обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в обсязі пред`явленого йому обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю, та підтвердив суду, що вчинив кримінальне правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставинах. Не оспорював фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, дати, часу, місця вчинення епізоду злочинної діяльності, майна, яким заволодів, правової кваліфікації свого діяння. Зазначив, що 25.08.2022 року, у денний час доби, він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_6 . Під приводом здійснення телефонного дзвінка він попросив у останнього його мобільний телефон. Скориставшись тим, що потерпілий, передавши йому мобільний телефон, відійшов покурити, він пішов, не дочекавшись його, як це було обіцяно. В подальшому даний телефон він заклав у ломбард, гроші витратив на власні потреби. Під час досудового розслідування показав працівникам поліції даний ломбард та телефон потерпілого було вилучено. У скоєному щиро кається.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд, на підставі положень статті 325 КПК України, вирішує проводити судовий розгляд без участі потерпілого.

3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення, а також мотиви неврахування окремих доказів.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 КПК України, суд вважав за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечували всі учасники судового провадження, які пояснили, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Пунктом 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» визначено, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) «Девеер проти Бельгії» (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Відтак, за погодженням з усіма учасниками судового провадження, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та проведених у справі експертиз, що були оголошені стороною обвинувачення в судовому засіданні.

4. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Під час допиту обвинувачений не заперечував фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, і беззаперечно визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Покази обвинуваченого суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ його вини і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового слідства доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

5. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Оцінивши показання обвинуваченого як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині та дії ОСОБА_3 кваліфікує як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно, тобто за ч. 2 ст. 190 КК України.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочину.

7. Мотиви призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, дані, що характеризують особу винного раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, пов`язаних із посяганням на чужу власність, його стан здоров`я на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, однак 22.07.2018 року був оглянутий лікарем-наркологом у кабінеті медичних оглядів, висновок: алкогольне сп`яніння, соціальні зв`язки неодружений, неповнолітніх або малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований.

У рішенні «Бремер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у виді обмеження волі на певний строк у межах санкції закону, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Також суд вважає за необхідне остаточне покарання ОСОБА_3 призначити згідно з ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення покарання, призначеного за даним вироком суду, покаранням призначеним вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2023 року.

Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, відсутні.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень статей 69 чи 69-1 КК України суд не вбачає.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому залишити тримання від вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 50, 56, 65-67, ч. 2 ст. 90 КК України, ст. ст. 100, 214, 318, 322, ч. 3 ст. 349, 368, 371, ч. 2, 3 ст. 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком більш суворим, призначеним вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2023 року призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: з 25 листопада 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта по кримінальному провадженню № 0001274, для проведення судової товарознавчої експертизи № № 691-22 від 13.09.2022 року, в розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 08 коп., стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Речовий доказ по справі:

-мобільний телефон марки «ZTE BLADE L210», іmei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, що знаходиться на зберіганні у камері зберіганні речових доказів відділу поліції № 4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області повернути ОСОБА_6 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1