ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1268/23 Справа № 242/2480/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

03.10.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 01.09.2021р., яким обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, який зареєстрований та фактично мешкає в АДРЕСА_1

визнано винуватим за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки

за участю захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Вирок суду оскаржено обвинуваченим, який в апеляційній скарзі:

- вказує, що не погоджується із оскаржуваним вироком через неповноту судового розгляду істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення;

- вказує, що під час судового процесу не розумів юридичні терміни та запитання суду, внаслідок чого не зміг належним чином надати пояснення щодо можливості застосування до нього вимог ст. 75 КК України;

- наголошує, що судовий розгляду було проведено без участі захисника, та він у повній мірі не розумів мову, на якій велося судове засідання, чим було порушено його право на захист, кримінальний процес має специфічну термінологію, під час якої, він внаслідок бідноти словарного запасу, побутової орієнтації та освіти не зміг належним чином реалізувати своє право на захист;

- вказує, на момент ухвалення вироку він перебував на обліку центра «Допомога» та працевлаштувався, характеризується задовільно, є добросовісною людиною;

- прохає вирок змінити в частині призначеного покарання, та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 76 КК України.

Про дату час та місце судового розгляду обвинувачений повідомлений належним чином, у судове засідання не прибув, надіслав до суду апеляційної інстанції листи, відповідно до яких він перебуває в м. Авдіївка Донецької області, із січня 2022р. працює водієм у Благодійному фонді «Спасемо Україну», від початку збройної агресії проти України займається евакуацією незахищених верств населення з зони бойових дій. Інший зв`язок відсутній.

Для захисту прав і інтересів обвинуваченого судом апеляційної інстанції обвинуваченому призначено захисника з Регіонального центу з надання безплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника, який підтримав доводи поданої обвинуваченим апеляційної скарги, прохав її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим у тому, що він 05.01.2019р., приблизно об 11 год. 30 хв. будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, проходячи по вул. Незалежності в м. Авдіївка, Донецької області крізь паркан побачив нежилий вид подвір`я домоволодіння, розташованого АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 . Зрозумівши, що власник будинку відсутній, у обвинуваченого виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, крізь калитку паркану зайшов на територію домоволодіння та пройшов до будинку, рукою розбив скло віконної рами, і крізь віконний отвір, який утворився в результаті його дії, незаконно проник до приміщення вказаного будинку звідки, діючи проти волі власника будинку, навмисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистої наживи, з печі викрав три пічні плити, загальною вартістю 391,50 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 391,50 грн. З викраденим майном обвинувачений місце події покинув, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 26.03.2019р., приблизно о 12:00год. обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов за місцем мешкання знайомого ОСОБА_10 , який є особою з інвалідністю 2 групи, та з яким вони проживали деякий час, за АДРЕСА_3 . Крізь незамкнені двері будинку обвинувачений зайшов до приміщення кухні та достовірно знаючи, що потерпілий знаходиться у безпорадному стані в сусідній кімнаті, і за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, проти волі власника майна, навмисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи, з печі викрав дві пічні плити загальною вартістю 286,16 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 286,16 грн. З викраденим майном обвинувачений місце події покинув, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 06.05.2021р. в денний час доби, більш точного часу досудовим слідством не встановлено, обвинувачений, будучи особою, раніше судимою за корисливий злочин, судимість за який у встановленому порядку не знята і не погашена, керуючись раптово виниклим наміром на викрадення чужого майна, прийшов на АДРЕСА_4 та об`єктом своїх злочинних намірів обрав територію домоволодіння по АДРЕСА_5 , яке належить ОСОБА_11 .. Реалізуючи свої злочинні дії, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений шляхом вільного доступу переліз через дерев`яний паркан та проник на територію домоволодіння, звідки, діючи проти волі власника майна, яке належить ОСОБА_12 , навмисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з двору викрав металеву ванну. Так, витягнувши викрадений металевий виріб, загальна вага якого складає 49,70кг, залишив місце скоєння злочину та розпорядився викраденим за власним розсудом, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_12 , згідно висновку експерта № 1895/21 матеріальні збитки на суму 313,11 грн.

Дій обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло.

Суд апеляційної інстанції перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого дослідив диск з аудіо-відеофіксацією судового засідання та встановив, що судовий розгляд в суді першої інстанції проведено за участі обвинуваченого та прокурора, захисник у даному кримінальному провадженні не залучався.

Під час судового розгляду прокурором запропоновано спрощений порядок судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України з тих підстав, що фактичні обставини кримінальних правопорушень обвинуваченим не оскаржувалися.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції обвинуваченому був роз`яснений зміст вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та з`ясовано розуміння обвинуваченим процедури судового розгляду відповідно до вказаних вимог КПК України, проте, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції повною мірою не дотримався вимог кримінального процесуального закону за таких підстав.

Так, суд першої інстанції визнав недоцільним допит потерпілих у кримінальному проваджені, що на думку суду апеляційної інстанції, було неслушним у розумінні повного та всебічного з`ясування всіх обставин кримінального провадження.

Із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним вбачається, що за епізодом таємного викрадення чужого майна 05.01.2019р. з подвір`я потерпілого ОСОБА_9 , обвинувачений проходячи вповз територію вказаного домоволодіння, крізь паркан побачив нежилий вид подвір`я. На вказане формулювання характеристики домоволодіння суд першої інстанції не звернув уваги, у якому значенні вжито таке формулювання, не з`ясував.

Із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вбачається, що за епізодом таємного викрадення чужого майна 26.03.2019р., яке належало потерпілому ОСОБА_10 , обвинувачений тимчасово мешкав з потерпілим, та належне потерпілому майно викрав з помешкання, в якому вони спільно проживали. На момент вчинення злочину потерпілий перебував у безпорадному стані у сусідній кімнаті. З наведеного формулювання неможливо встановити, чим був викликаний такий безпорадній стан потерпілого, що він не чув та не бачив, як обвинувачений демонтував з печі металеві пічні плити, які в подальшому таємно викрав. Також неможливо надати повний та обґрунтований висновок щодо демонтажу пічних плит з печі під час необхідності опалювання житла, оскільки подія відбулася наприкінці березня. Суд першої інстанції на вказану обставину також не звернув уваги, повно та всебічно вказану обставину не з`ясував.

За фактом викрадення майна 06.05.2021р., належного потерпілому ОСОБА_12 , суд апеляційної інстанції звертає на наступне. Відповідно до формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вбачається, що обвинувачений викрав металеву ванну, проте розрахунок збитків потерпілому обрахований як за металобрухт, та склав 313,11 грн. за 49,70кг. Наведене також залишилося поза увагою суду першої інстанції, а саме який стан був у викраденого майна, чи відповідають фактичні обставини справи пред`явленому обвинуваченню.

Визначаючи порядок судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції з`ясував визнання обвинуваченим своєї винуватості за пред`явленими обвинуваченнями, проте належним чином не встановив, чи вірно обвинувачений розуміє у чому саме він обвинувачується, не з`ясував, чому під час досудового розслідування обвинувачений не користувався правовою допомогою, чи здатен він самостійно захищати свої права, чи розуміє наслідки визнання його винуватим та наслідки ухвалення щодо нього обвинувального вироку.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної встановив, що право обвинуваченого на захист, при обставинах, які викладені вище, було порушено, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування оскаржуваного вироку із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції також наголошує, що роз`яснення учасникам судового провадження спрощеного порядку розгляду не повинно мати формальний характер. Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК, повинен роз`яснити їм суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій.

Повне визнання вини, незаперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.

Як вбачається з технічного запису судового провадження в суді першої інстанції, суд належним чином не дотримався вимог, передбачених ч. 3 ст. 349 КПК України, розуміння обвинуваченим змісту обвинувачення, визнання своєї винуватості та добровільність обраної позиції з`ясував формально, що є неприпустимим.

Таким чином доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що він не погоджується із оскаржуваним вироком через неповноту судового розгляду істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, що під час судового процесу не розумів юридичні терміни та запитання суду, внаслідок чого не зміг належним чином надати пояснення щодо можливості застосування до нього вимог ст. 75 КК України, та що судовий розгляду було проведено без участі захисника, та він повною мірою не розумів мову, на якій велося судове засідання, чим було порушено його право на захист, кримінальний процес має специфічну термінологію, під час якої, він внаслідок бідноти словарного запасу, побутової орієнтації та освіти не зміг належним чином реалізувати своє право на захист є слушними та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. 405, 407, 415 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 01.09.2021р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки задовольнити частково.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 01.09.2021р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді